донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.04.2011 р. справа №22/142/10

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Акулової Н.В., Гези Т.Д.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 21.02.2011р. (повний текст від 25.02.2011р.) у справі №22/142/10 (суддя Ярешко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Центр-2000, ЛТД м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг охорони власності №52/10/09 від 01.10.2009р. у розмірі 1 366,23грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Центр-2000, ЛТД м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Запоріжжя, про стягнення суми основного боргу у розмірі 1278,00грн., 3% річних у розмірі 19,22грн. і втрат від інфляції в розмірі 69,01грн., що складає загальну суму 1 366,23грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.02.2011р. позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Центр-2000, ЛТД 1 008,00грн. основного боргу, 13,75грн. 3% річних та 50,09грн. втрат від інфляції грошових коштів.

Свій висновок щодо часткового задоволення позовних вимог господарський суд обґрунтував, посилаючись на порушення відповідачем умов договору та норм ст.ст. 509, 525, 526, 530, 629, 901, 903 ЦК України, проте зазначив, що за період з березня по червень 2010р. згідно актів здачі-прийняття робіт позивачем було надано послуг на суму 1 008,00грн., а не на 1 278,00грн. Тобто, позов в частині стягнення 270,00грн. було предявлено позивачем безпідставно. У звязку з викладеним, господарський суд здійснив перерахунок суми 3% річних та інфляційних, в результаті чого задовольнив позовні вимоги в цій частині в сумах 13,75грн. та 50,09грн. відповідно.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та повернути справу №22/142/10 до суду першої інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що його не було повідомлено про дату та час судового засідання, в якому було винесено рішення, а також на те, що в спірний період приміщення, яке охоронялось позивачем, не займалось ним з 01.01.2010р., про що позивач був повідомлений.

Сторони не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні, причину неявки до суду не повідомили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином (скаржник отримав ухвалу про порушення апеляційного провадження 02.04.2011р. згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №00629560).

За таких обставин, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції за відсутності сторін не фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

01.10.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Центр-2000, ЛТД (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір №52/10/09 про надання послуг охорони власності, відповідно до умов якого замовник передає, а виконавець приймає під централізовану охорону майно замовника, що знаходиться на обєкті за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трегубенко, б.12, кв. 69,70, в період знаходження сигналізації обєкту під наглядом ПЦО.

Відповідно до п.9.1 договору, виконання сторонами обовязків за даним договором починається з моменту підключення сигналізації до ПЦО виконавця та підписання сторонами акту обстеження.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2009р. сторонами складено акт обстеження обєкту та підключення сигналізації до ПЦО виконавця, в якому зазначено, що сигналізація обєкту за адресою: АДРЕСА_1, 70 підключена до ПЦО виконавця та перевірена у сумісній роботі с ПЦО, знаходиться у робочому стані та допускається до подальшої роботи.

Пунктом 9.3 договору сторони узгодили вартість наданих виконавцем послуг за місяць в сумі 270 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 9.4 договору, акти виконаних робіт, податкові накладні та інші документи, що передбачені чинним законодавством, передаються замовнику або пересилаються поштою.

За умовами п. 8.1 договору, він укладається строком на 1 рік та вступає в силу в частині кожного з обєктів з моменту підписання відповідного акту обстеження обєкту, підключення сигналізації до ПЦО виконавця та скріплення печатками обома сторонами. Якщо за 15 днів до спливу строку дії договору жодна із сторін не буде заперечувати проти його продовження, то договір вважається продовженим на кожен наступний такий самий строк на тих самих умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав належним чином, здійснював охорону обєкту відповідача у березні червні 2010р., про що сторонами підписані без зауважень та заперечень акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000362 від 31.03.2010р. на суму 270,00грн., №ОУ-0000497 від30.04.2010р. на суму 270,00грн., №ОУ-0000645 від 31.05.2010р. на суму 270,00грн. та №ОУ-0000789 від 30.06.2010р. на суму 198,00грн.

Згідно п. 9.2 договору, замовник здійснює оплату за даним договором в наступні строки: за звітний місяць в строк не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця, та протягом 3 днів з моменту отримання рахунка виконавця за додаткові послуги або матеріальні затрати виконавця, повязані з неналежним додержанням замовником правил користування сигналізацією.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний сплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Однак, в порушення взятих на себе зобовязань, відповідач надані позивачем послуги за період з 01.03.2010р. по 22.06.2010р. не оплатив, в результаті чого за ним виникла заборгованість в сумі 1 008,00грн.

Підписанням акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.06.2010р. відповідач підтвердив наявність у нього заборгованості перед позивачем в сумі 1278,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2010р. позивач звернувся до відповідача з претензією №195, в якій просив перерахувати встановлену плату за надання послуг охорони власності в сумі 1 278,00грн. на рахунок позивача. Зазначена претензія згідно повідомлення про вручення поштового відправлення була отримана відповідачем 10.11.2010р. та залишена ним без відповіді та задоволення.

Статті 525, 526 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення містить ст. 193 ГК України.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків, позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з нього 1278,00грн. заборгованості, 19,22грн. 3% річних та 69,01грн. інфляційних.

Проте, за матеріалами справи, позивачем за зазначений період було надано відповідачу послуг на суму 1 008,00грн., що підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). З огляду на зазначене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, що вимоги в частині стягнення з відповідача решти 270,00грн. основного боргу було заявлено позивачем безпідставно, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

У звязку з викладеним, судом першої інстанції було зроблено перерахунок 3% річних за період з 11.07.2010р. по 23.12.2010р. та інфляційних за період з липня 2010р. по листопад 2010р., та стягнуто з відповідача 13,75грн. 3% річних та 50,09грн. втрат від інфляції.

Перевіривши вказаний розрахунок, судова колегія вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на що апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно часткового задоволення позовних вимог.

Судова колегія апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження скаржника про те, що у звязку зі звільненням охоронюваного приміщення ще з 01.01.2010р. він не має оплачувати послуги охорони за заявлений період, оскільки вказані посилання не підтверджені жодними доказами. Натомість, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за березень-червень 2010р. та акт звірки взаємних розрахунків підписані відповідачем без зауважень та заперечень.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неналежне повідомлення його про дату та час судового засідання, в якому було прийнято оскаржуване рішення, оскільки за матеріалами справи судом першої інстанції було вжито всіх заходів стосовно повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи відповідно до вимог чинного законодавства.

У звязку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 21.02.2011р. у справі №22/142/10 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді матеріалів та обставин справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати по оплаті держмита за подання апеляційної скарги згідно ст.49 ГПК України покладаються на відповідача.

Приймаючи до уваги вищевикладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.02.2011р. (повний текст від 25.02.2011р.) по справі №22/142/10 залишити без зміни.

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 21.02.2011р. (повний текст від 25.02.2011р.) у справі №22/142/10 залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: Н.В. Акулова

ОСОБА_2

Надруковано примірників-5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС