ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2011 р. Справа № 5019/2040/11

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс»

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Рівнебуд»

треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1 - Рівненська міська рада, 2 - ОСОБА_1 вищий навчальний закладу "Рівненський інститут слов`янознавства Київського славістичного університету"

про зобовязання надати згоду на вилучення частини земельної ділянки

Суддя Мамченко Ю.А.

В судовому засіданні присутні:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №2892 від 09.12.2009 року);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 01.11.2010 року)

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс»звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Рівнебуд», у якій просить суд зобовязати відповідача надати згоду на вилучення частини земельної ділянки площею 1268,99 кв.м., що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8 на користь ТОВ «Укренергоресурс».

Позовні вимоги мотивовані тим, що нормами ч.2 ст.120 Земельного кодексу України встановлено, що якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У звязку з придбанням позивачем 27.06.1997 року частини приміщення за адресою: м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8, ТОВ «Укренергоресурс»стверджує, що набуло права користування частиною земельної ділянки для обслуговування адміністративної будівлі площею 4,53 га., яка на момент звернення до суду відповідно до Рішення Рівненської міської ради народних депутатів №28 від 16.03.1995 року перебуває у постійному користуванні відповідача. При цьому позивачем зазначено, що 21.09.2000 року ТОВ «Укренергоресурс»на адресу управління земельних ресурсів Рівненського міськвиконкому надіслано лист про надання згоди на перезакріплення земельної ділянки за новим власником частини приміщення.

23.09.2011 року позивачем подано суду заяву про уточнення позовних вимог у якій позивач просить суд зобовязати ПАТ «Рівнебуд»надати згоду на вилучення частини земельної ділянки площею 1268,99 кв.м., що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8 на користь ТОВ «Укренергоресурс»; припинити ПАТ «Рівнебуд»право користування частиною земельної ділянки площею 1268,99 кв.м., що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8.

Зазначена заява містить дві позовні вимоги та за своєю суттю є заявою про збільшення розміру позовних вимог, при цьому позивачем до заяви не додано доказів доплати державного мита, з огляду на вищевказане заява в частині розгляду позовних вимог щодо припинення ПАТ «Рівнебуд»права користування частиною земельної ділянки площею 1268,99 кв.м., що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8 не підлягає розгляду, оскільки не оплачена держаним митом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги в частині зобовязання ПАТ «Рівнебуд»надати згоду на вилучення частини земельної ділянки площею 1268,99 кв.м., що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8 на користь ТОВ «Укренергоресурс»підтримав.

У відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача з заявою про надання згоди на вилучення частини земельної ділянки. Окрім того, ПАТ «Рівнебуд»в установленому законом порядку надало Рівненській міській раді заяву про відмову від права користування земельною ділянкою площею 0,275 га, що розташована за адресою: вул.Кн.Ольги, 8 у м.Рівне згідно плану-схеми.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 04.10.2011 року Рівненську міську раду та ОСОБА_1 вищий навчальний заклад "Рівненський інститут слов`янознавства Київського славістичного університету" залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Треті особи пояснень по суті позовних вимог не надали.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, вивчивши подані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

27.06.1997 року між Спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю Mackenzie»(надалі - продавець) та Закритим акціонерним товариством «Укренергоресурс»(надалі - покупець) укладений Договір купівлі продажу 1-го, 2-го поверху та цокольного приміщення з (21-27) поповерхового плану, що знаходяться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8. СП ТОВ Mackenzie»придбало вказане приміщення у АТЗТ фірми «Рівнебуд».

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 27.06.1997 року Продавець продав, а Покупець придбав нерухоме майно, що складається з приміщень 1-го. 11-го поверху та цокольного приміщення з (21-27) поповерхового плану, яке розташоване за адресою: м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8, загальною площею 2162,3 га..

Згідно Реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, виданого 09.07.1997 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, 1 та 2 поверхи, цокольне приміщення з 21-27 поповерхового плану, які розташовано в місті Рівне по вул.Кн.Ольги за №8, зареєстровані за Закритим акціонерним товариством «Укренергоресурс»на праві колективної власності на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого 27.06.1997 року за реєстровим №5544 та записано в реєстрову книгу №1-69 за реєстровим №277.

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване 09.06.2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухому майно №730988, виданим Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації.

Рішенням Рівненської міської ради народних депутатів №28 від 16.03.1995 року Акціонерному товариству фірмі «Рівнебуд»було надано в постійне користуванні земельну ділянку площею 4,53 га для обслуговування адміністративних, господарських та житлових будівель та видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії РВ 00004 від 23.05.1995 року. На вказаній земельній ділянці розташована п'ятиповерхова будівля приміщення цокольного поверху та 1-го та 2-го поверху якої, належать на прав приватної власності позивачу.

Як зазначено відповідачем та стверджується матеріалами справи, у встановленому законодавством порядку 31.01.2000 року АТЗТ фірмою «Рівнебуд»на адресу Управління земельних ресурсів Рівненського міськвиконкому надіслано заяву №03/68 від 31.01.2000 року із наданням згоди на перезакріплення земельної ділянки за новим власником частини приміщення, що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8 та належить ЗАТ «Укренергоресурс».

21.09.2000 року позивачем на адресу відповідача було надіслано лист з проханням передати частину земельної ділянки в користування, відповідно до пропорційні займаної площі нерухомого майна. 25.09.2000 року надійшла відповідь від керівника АТЗТ «Рівнебуд»про те, що товариство повторно не заперечує проти передачі частини земельної ділянки, що прилягає до будівлі, що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,5 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно зі статтею 125 ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 123 Земельного кодексу передбачено наступне: надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою.

Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проекту він повертається заявнику у зазначений у цій частині строк.

Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обовязок доведення покладено законом на позивача.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою, згідно з ст.141 Земельного кодексу України, є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно зі ст.142 Земельного кодексу України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

В матеріалах справи наявна Заява АТЗТ «Рівнебуд»№03/68 від 31.01.2000 року, адресована Управлінню земельних ресурсів Рівненського міськвиконкому, із наданням згоди на перезакріплення земельної ділянки за новим власником частини приміщення, що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8 та належить ЗАТ «Укренергоресурс».

Згідно з ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, серед переліку наведених норм чинного законодавства України відсутній такий спосіб захисту права як зобовязання надати згоду на припинення права користування земельною ділянкою.

Суд вважає за необхідне розяснити наступне: Порядок вилучення земельних ділянок та система державних органів, які вправі їх вилучати, визначені у статті 149 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Отже, за відсутності згоди землекористувача позивач вправі звернутися до господарського суду з заявою про припинення права постійного землекористування, проте в обґрунтування своїх вимог необхідно надати докази, наявності правових підстав, в силу яких може бути припинено право користування земельною ділянкою. Крім того, позивач може звернутись до суду з позовом про визнання за ним права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Судові витрати, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 23.09.2011 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 акціонерному товариству «Рівнебуд»(33023, м.Рівне, вул.Степана Бандери, 41, ) вчиняти будь-які дії, в тому числі здійснювати будь-які будівельні роботи, на земельній ділянці площею 4,53 га., що знаходиться у м.Рівне, вул.Кн.Ольги, 8.

Відповідно до положень ст.68 ГПК України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог .

2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті Ухвалою господарського суду Рівненської області від 23.09.2011 року у справі №5019/2040/11.

Суддя Мамченко Ю.А.

Повний текст рішення суддею підписано «31» жовтня 2011 року.