донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.04.2011 р. справа №38/7пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Акулової Н.В., Гези Т.Д.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.;

від відповідача: не зявився.

у судовому засіданні з 06.04.2011р.

по 20.04.2011р.

оголошувалась перерва

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Донецькобленерго м. Горлівка Донецької області

на рішення господарського суду Донецької області від 24.02.2011р. (повний текст від 25.02.2011р.) у справі №38/7пд (суддя Лейба М.О.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства Донецькобленерго м. Горлівка Донецької області

до Державного підприємства Науково-дослідний інститут комплексної автоматизації м. Донецьк

про визнання недійсним договору про спільне використання електричних технологічних мереж №280909-1ДЗ.3/02 від 28.09.09р.; стягнення грошових коштів у сумі 6 591,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство Донецькобленерго м. Горлівка Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства Науково-дослідний інститут комплексної автоматизації м. Донецьк, про визнання недійсним договору про спільне використання електричних технологічних мереж №280909-1ДЗ.3/02 від 28.09.09р.; стягнення грошових коштів у сумі 6 591,00грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.02.2011р. відмовлено у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго м. Горлівка Донецької області до Державного підприємства „Науководослідний інститут комплексної автоматизації м. Донецьк про визнання недійсним договору про спільне використання електричних технологічних мереж №280909-1Д3.3/02 від 28.09.2009р. та стягнення грошових коштів в сумі 6 591,00грн., які були отримані за договором про спільне використання електричних технологічних мереж № 280909-1Д3.3/02 від 28.09.2009р.

Висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог господарський суд обґрунтував посилаючись на те, що відповідно до Статуту Державного підприємства Науково-дослідний інститут комплексної автоматизації, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. До того ж, згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно Державного підприємства „Науково-дослідний інститут комплексної автоматизації від 18.10.2005р. та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2005р., власником переліченого у вказаних документах майна, в тому числі і електроустановок (розташованих в наступних будівлях: корпус 20, 23, 26, 41), є Держава в особі Верховної ради України в повному господарському віданні Державного підприємства „Науководослідний інститут комплексної автоматизації.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що в матеріалах справи наявні інвентарні картки обліку основних засобів, копії інвентаризаційних описів основних засобів та довідка №001/50/87 від 10.02.2011р., згідно яких електроустаткування трансформаторні підстанції знаходиться на балансі Державного підприємства „Науководослідний інститут комплексної автоматизації, в той час як доказів того, що електроустановки трансформаторні підстанції ТП 5, ТП 1, ТП 6, ТП 2 належать іншим особам або перебувають в повному господарському віданні інших осіб, позивач суду не представив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Донецькобленерго.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач є власником спірних електроустановок, залучені відповідачем до матеріалів справи інвентарні картки обліку основних засобів не підтверджують факт володіння та користування обєктом та не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, а є засобом ведення бухгалтерського обліку щодо утримання цього обєкту. До того ж скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було залишено без уваги клопотання позивача про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів та складання письмових пояснень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає, що мотиви, викладені в апеляційній скарзі, не є підставами для скасування судового рішення, у звязку з чим просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення господарського суду залишити без змін.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

28.09.2009р. між Державним підприємством „Науково дослідний інститут комплексної автоматизації (за договором власник мереж, далі - відповідач) та Відкритим акціонерним товариством „Донецькобленерго (за договором користувач, далі - позивач) був укладений договір про спільне використання електричних технологічних мереж № 280909-1Д3.3/02 від 28.09.2009р., відповідно до умов якого власник мереж зобовязується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача або інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач своєчасно оплачувати вартість послуг власника мереж з утриманням технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

В подальшому, додатковою угодою №1 від 06.10.2009р. до договору (яка є його невідємною частиною) сторони домовились вважати договір № 280909-1Д3.3/02 від 28.09.2009р. укладеним з 06.10.2009р. та виклали спірні пункти договору у відповідній редакції.

Умовами договору визначено, що відповідач забезпечує технічну можливість передачі електроенергії через елетроустановку - трансформаторні підстанції ТП 5, ТП 1, ТП 6, ТП 2, до складу яких входять трансформатори, розподільчі та ввідні пристрої, призначені для виробництва або перетворення, передачі розподілу чи споживання електричної енергії.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив суд визнати недійсним договір про спільне використання електричних технологічних мереж № 280909-1Д3.3/02 від 28.09.2009р. відповідно до ст. 229 ЦК України з посиланням на те, що при укладанні договору позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме - стосовно того, що відповідач є власником електричних технологічних мереж.

Ч. 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що в разі якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Для визнання правочину недійсним необхідно, щоб помилка мала істотне значення для сторін правочину. При цьому істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Питання, чи є помилка істотною, вирішується судом з урахуванням конкретних обставин справи виходячи з того, наскільки помилка є істотною і взагалі, і для учасників правочину.

Позивач, як сторона, яка припустилась помилки при укладанні договору, повинен це довести відповідними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.4.2 Статуту Державного підприємства „Науково дослідницький інститут комплексної автоматизації, майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Відповідно до Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно Державного підприємства „Науково дослідний інститут комплексної автоматизації від 18.10.2005р. та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2005р., власником переліченого у вказаних документах майна в тому числі і електроустановок (розташованих в наступних будівлях: корпус 20, 23, 26, 41) є Держава в особі Верховної ради України в повному господарському віданні Державного підприємства „Науково дослідний інститут комплексної автоматизації.

Крім того, в матеріалах справи наявні інвентарні картки обліку основних засобів, копії інвентаризаційних описів основних засобів та довідка №001/50/87 від 10.02.2011р., згідно яких електроустаткування трансформаторні підстанції знаходиться на балансі Державного підприємства „Науково дослідний інститут комплексної автоматизації.

Разом з цим, позивачем, не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції жодного доказу в підтвердження того, що право власності на спірні електричні технологічні мережі належить іншій особі, ніж відповідачу.

Відповідно до норм ст. 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія вважає, що позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору про спільне використання електричних технологічних мереж № 280909-1Д3.3/02 від 28.09.2009р. недійсним відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України, та у звязку з цим, відсутні підстави для стягнення грошових коштів в сумі 6 591,00грн., які були отримані відповідачем за вказаним договором.

Судова колегія не приймає до уваги твердження заявника в апеляційній скарзі стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права у звязку з відхиленням клопотання позивача про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів, оскільки відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, передбачених ст. 69 ГПК України, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 ГПК України ухвалою від 08.02.2011р., у звязку з чим судова колегія вважає, що у позивача було достатньо часу для подання додаткових пояснень та доказів.

На підставі вищенаведеного, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є вірним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Донецької області від 24.02.2011р. у справі №38/7пд ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 24.02.2011р. (повний текст від 25.02.2011р.) у справі №38/7пд залишити без зміни.

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Донецькобленерго м. Горлівка Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 24.02.2011р. (повний текст від 25.02.2011р.) у справі №38/7пд залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: Н.В. Акулова

ОСОБА_2

Надруковано примірників-5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС