ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
14.11.11 Справа № 4/58/5022-1131/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
Головуючого судді Хабіб М.І.
суддів Юрченко Я.О.
при секретарі судового засідання Бараняк Н.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства Продторг - Тернопіль № 73 від 21.10.2011 року
на рішення господарського суду Тернопільської області від 06.10.11року
у справі № 4/58/5022-1131/2011
за позовом: приватного підприємства Продторг - Тернопіль, м. Киів
до відповідача: публічного акціонерного товариства БАНК ФОРУМ, м. Київ в особі Тернопільської дирекції ПАТ БАНК ФОРУМ, м. Тернопіль
про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року., договору від 28.03.2008 року про внесення змін до кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року., додаткової угоди від 10.11.2008 року про внесення змін до кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року., додаткової угоди від 27.03.2009 року про внесення змін до кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року
За участю представників:
від позивача не зявився (належно повідомлений);
від відповідача не зявився (належно повідомлений).
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 06.10.11 року у справі № 4/58/5022-1131/2011 (ОСОБА_2М.) відмовлено у задоволенні позову Приватного підприємства Продторг - Тернопіль до Публічного акціонерного товариства БАНК ФОРУМ, м. Київ в особі Тернопільської дирекції ПАТ БАНК ФОРУМ, м. Тернопіль про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року., договору від 28.03.2008 року про внесення змін до кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року., додаткової угоди від 10.11.2008 року про внесення змін до кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року, додаткової угоди від 27.03.2009 року про внесення змін до кредитного договору №11/07/27KLI від 29.03.2007 року.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями ст.1ГПК України, ст.ст. 20,144,179, 180, 207,345 ГК України, ст.ст. 16, 203,215,638 ЦК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Скаржник, зазначає, що в кредитному договорі №11/07/27 KLI від 29.03.09р. містяться положення щодо відповідальності позичальника, однак договір не містить положень про відповідальність банку за неналежне виконання своїх договірних зобовязань, що відповідно суперечить положенням ч.2 ст.345 Господарського кодексу України. Тому апелянт вважає, що це порушення є підставою для визнання кредитного договору та додаткових угод до нього недійсними з моменту укладення на підставі ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України.

Відповідач правом, наданим ст.96 ГПК України, не скористався, відзив на апеляційну скаргу суду не направив.

В судове засідання 14.11.11р. сторони не забезпечили явки повноважних представників, хоча про дату, час і місце розгляду даної справи були належним чином повідомлені.

Від позивача надійшло клопотання (вх.8843 від 14.11.11р.) про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням його представника.

Зважаючи на те, що відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч.1 ст.77 ГПК України, є обовязком лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні., а також, що клопотання позивача не підтверджене жодними доказами, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про відкладення розгляду справи. Слід також зазначити, що чинне законодавство не обмежує сторін судового процесу у виборі та в кількості представників, які можуть представляти інтереси сторони в суді .

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.03.2007р. Акціонерним комерційним банком "Форум" (який було замінено на Публічне акціонерне товариство "БАНК ФОРУМ", у зв'язку з приведенням назви банку у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства"), в особі керуючого Тернопільською філією АКБ "Форум" (надалі - банк) та Приватним підприємством "Продторг - Тернопіль" (надалі - позичальник) укладено кредитний договір № 11/07/27/KLI, згідно з умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 800 000 грн. 00 коп. (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору № 11/07/27/KLI від 29.03.2007р.кредитні кошти надаються строком по 28 березня 2008р. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 18 процентів річних.

Позичальник здійснює повернення кредитних коштів в національній валюті на відкритий йому позичковий рахунок № 0103 в Тернопільській філії АКБ "Форму", МФО 338846 (п. 2.3. договору);

Відповідно до п.2.6. цього Договору несплата позичальником процентів протягом 20-ти календарних днів після встановленої п.2.6. цього Договору дати є підставою для вимоги щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для звернення Банком стягнення на заставне майно.

В розділі 4 договору «Санкції, забезпечення виконання зобовязання»передбачена відповідальність за невиконання зобовязань за договором, зокрема, сплата позичальником пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, несвоєчасну сплату процентів; сплата штрафу за нецільове використання кредитних коштів; відшкодування збитків стороною, яка не виконала умов договору та завдала збитків іншій стороні.

Згідно із п. 7.3. договору № 11/07/27/KLI від 29.03.2007р. останній набрав чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Відповідно до п. 7.2. договору № 11/07/27/KLI від 29.03.2007р. сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобовязуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим договором в частині, що суперечить умовам цього договору.

Судом першої інстанції також встановлено, що 28.03.2008р., 10.11.2008р. та 27.03.2009р. банком та позичальником були укладені додаткові договори № 1, № 2 та № 3 до кредитного договору № 11/07/27/KLI від 29.03.2007р., відповідно до яких сторони вносили зміни щодо строку, на який надається кредит, та розміру процентів річних, як плату за користування кредитними коштами.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Певний перелік істотних умов наведений у ч.2 ст.345 ГК України, де вказано, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.03.2007р. сторонами був укладений кредитний договір № 11/07/27/KLI, в якому погоджено істотні умови договору: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і обов'язки сторін, відповідальність за невиконання умов договору, зокрема, сплата позичальником пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, несвоєчасну сплату процентів; сплата штрафу за нецільове використання кредитних коштів; відшкодування збитків стороною, яка не виконала умов договору та завдала збитків іншій стороні.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, при укладені договору сторони вправі на власний розсуд визначити умови договору щодо відповідальності за невиконання договору.

Згідно із ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Скаржником не доведено, доказів не подано, що на момент вчинення кредитного договору сторонами недодержано вимог, встановлених законом, а посилання апелянта на невідповідність договору нормам ст. 345 ГК України, як на підставу визнання договору недійсним, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Судом першої інстанції вірно зазначено, що вказаний договір не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, волевиявлення сторін договору є вільним, відповідає їхній внутрішній волі, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Слід зазначити, що інших підстав, передбачених у ст.203 ЦК України, недотримання яких могло б слугувати підставою для визнання недійсним правочину, ні суду першої, ні апеляційної інстанції апелянтом не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними, та про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом Тернопільської області належним чином досліджені обставини справи та оцінені докази, що мають значення для справи, при прийнятті рішення вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, відтак, немає підстав для скасування рішення.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.10.11 року у справі № 4/58/5022-1131/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

ОСОБА_3 Хабіб

суддя Я.О. Юрченко

суддя Г.Г. Якімець

Постанова підписана

21.11..2011р.