ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2011 р. Справа № 5023/4840/11

вх. № 4840/11

Суддя господарського суду Смірнова О.В.

при секретарі судового засідання Липко О.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився;

відповідача- не з"явився;

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт", м. Харків

до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м. Харків

про стягнення 3175,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт", м. Харків, звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків, 2516,36 грн. суми вартості поставленої продукції, 204,10 грн. пені, 455,45 грн. - відсоток за невиконання грошових зобов"язань та судових витрат, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в порушення умов договору № ДХВ-001093 від 14.10.10 р. не виконав свої зобов"язання щодо оплати товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 червня 2011 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 03 серпня 2011 року.

25 липня 2011 року позивач звернувся до суду з заявою про продовження строку розгляду справи № 5023/4840/11 на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 серпня 2011 року було відкладено розгляд справи на 22 серпня 2011 року. Заяву позивача про продовження строку розгляду справи задоволено. Продовжено строк розгляду справи за межі, передбачені ч. 1 ст. 69 ГПК України, на 15-ть календарних днів по 30 серпня 2011 року.

22 серпня 2011 року представники сторін у судове засідання не з"явилися, документів, витребуваних ухвалою, суду не надали, про причини неявки суду не повідомили.

Судом встановлено, що з адреси відповідача до господарського суду Харківської області повернулась ухвала про порушення провадження у справі від 17.06.11 р. з відміткою:"за закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено юридичну адресу відповідача, згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридична адреса відповідача - 61120, АДРЕСА_1, саме на вказану адресу судом було направлено всі процесуальні документи відповідачеві.

Вищий господарський суд України у п. 4 Інформаційного листа від 02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" зазначив, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "в зв"язку з закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

14 жовтня 2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дакорт", м. Харків, (позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, м. Харків, (відповідач) був укладений договір № 001093 (далі - договір), у відповідності до умов якого позивач зобов"язався передати у власність відповідача товар, а відповідач, в свою чергу, прийняти цей товар, сплатити його вартість та своєчасно повертати тару у відповідності до умов цього договору. Пунктом 4.1 договору передбачений порядок розрахунків, який здійснюється відповідачем шляхом оплати готівкою через касу або перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача протягом 7-ми днів від дня отримання товару. Пунктом 7.1 договору передбачений строк його дії, а саме договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом року від підписання представниками сторін.

Як зазначає позивач у позовній заяві, ним на виконання умов вказаного договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2516,36 грн., що підтверджується товарно- транспортними накладними № № ДХВ-075568 від 24.11.10 р., ДХВ-075568 від 24.11.10 р.

Як вказує позивач, відповідач товар отримав, проте за нього не розрахувався, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 2516,36 грн..

Позивачем в підтвердження своїх вимог надано до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків від 31.12.10 р., відповідно до якого заборгованість відповідача складає 2516,36 грн.

Розглянувши надані позивачем документи, суд встановив, що між сторонами був укладений договір № ДХВ-001093 від 14.10.10 р., поставка товару здійснювалась на виконання умов цього договору. Таким чином, фізична особа підприємець повинен був отримувати товар або особисто або видати іншій особі довіреність на отримання товару, проте в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують повноваження осіб, які отримували товар з боку відповідача. Також позивачем на вимогу суду не було надано оригінали видаткових накладних. На копіях вказаних накладних, що містяться в матеріалах справи, в графі отримувача товару стоять підписи невідомих осіб, повноваження яких ніякими документами не підтверджуються, та крім того, підпис на товарно- транспортній накладній № ДХВ-075569 від 24.11.10 р. відрізняється від підпису на іншій видатковій накладній ДХВ-075568 від 24.11.10 р., а також від підпису на акті звірки взаєморозрахунків, підпису на договорі та підпису відповідача у паспорті.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Однак, надані позивачем докази на підтвердження своєї позиції не відповідають вимогам ст. 36 Господарського процесуального кодексу України щодо письмових доказів.

Твердження позивача про отримання відповідачем товару, яке грунтується тільки на копіях видаткових накладних, доданими позивачем до позовної заяви, на думку суду, є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов"язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обгрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред"явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обгрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Враховуючи відсутність достатнього правового та документального обгрунтування заявлених позовних вимог, а також наявності доказів, які б підтверджували суму основного боргу, а також нарахування пені у сумі 204,10 грн. та 455,45 грн. відсотку за невиконання грошового зобов*язання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49,54 ст.ст.82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Смірнова О.В.

Повний текст рішення підписано 26 серпня 2011 року.