ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.07.11р. Справа № 28/5005/7725/2011

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Укргазтех" м.Київ

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Крініум" м.Дніпропетровськ

про визнання недійсним правочинів

Суддя Манько Г.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 дов. від 31.05.2011р.

Від відповідача: ОСОБА_2 дов. від 02.06.2011р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укргазтех" звернулось з позовною заявою до господарського суду Дніпропетровської області, просить суд визнати недійсними договори, укладені між товариством з обмеженою відповідальністю "Укргазтех" (ідентифікаційний код 30265715) та товариством з обмеженою відповідальністю "Крініум" (ідентифікаційний код 36960706), а саме договір поставки № П17-45/10 від 15 листопада 2010р., договір поставки № П08-58/10 від 18 листопада 2010р., договір поставки № П17-49/10 від 29 листопада 2010р., договір поставки № П17-48/10 від 29 листопада2010р., договір поставки № П17-52/10 від 22 грудня 2010р., договір поставки № П17-54/10 від 24 грудня 2010р.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наполягав, що спірні договори мають ознаки нікчемності, порушують публічний порядок, спрямований на втрату майна підприємства у вигляді грошових коштів. Також заявив, що умови спірних договорів суперечать інтереси держави і суспільства.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що спірні договори не містять ознаків нікчемності та укладені з додержанням вимог ст. 203 Цивільного кодексу України. Звернув увагу суду, що договори зі сторони відповідача та позивача підписані їх директорами, які є уповноваженими особами. Спірні договори, також були виконані сторонами, що свідчить про схвалення їх укладення, а відтак вони створили відповідні цивільні права та обов'язки.

У судовому засіданні по справі оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та відповідачем було укладено наступні договори: договір поставки № П17-45/10 від 15 листопада 2010р., договір поставки № П08-58/10 від 18 листопада 2010р., договір поставки № П17-49/10 від 29 листопада 2010р., договір поставки № П17-48/10 від 29 листопада2010р., договір поставки № П17-52/10 від 22 грудня 2010р., договір поставки № П17-54/10 від 24 грудня 2010р. (далі Спірні Договори).

Згідно предмету спірних Договорів постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар у кількості та асортименті, відповідно до умов Спірних Договорів.

Розділом 2 спірних Договорів визначена загальна сума Спірних Договорів. Також умовами Договорів передбачено, що сторони можуть змінити або доповнити асортимент товару узгодивши додаткову специфікацію до договору, яка буде являтись його невід'ємною частиною. Також вказаним розділом спірних договорів визначено, що покупець здійснює оплату вартості товарів шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Покупець має право здійснити повну або часткову попередню оплату вартості товару, зазначену у спірних договорах.

Розділом 3 спірних договорів визначений строк поставки продукції, порядок поставки продукції, порядок приймання продукції за кількістю і якістю.

Також умовами спірних договорів визначені вимоги до якості постачаємих товарів, відповідальність сторін за неналежне виконання умов договору, порядок вирішення спори.

Умовами спірних Договору передбачений строк їх дії.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 180 господарського кодексу України сторони досягли згоди за всіма істотними умовами спірних Договорів, та також погодили предмет, ціну та строк дії Договорів. Отже спірні Договори є укладеним.

Згідно наданих сторонами доказів (видаткові накладні, податкові накладні, доказами проведення розрахунків, інше) встановлено, що на підставі спірних Договорів здійснювалось постачання товару та оплата його вартості.

У відповідності до ст. 55 ГК України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Статтею 63 ГК України визначено, що залежно від форм власності, передбаченої законом, в Україні можуть діяти підприємства різних видів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, після підписання спірних договорів сторонами були вчинені дії, спрямовані на його виконання, отже договори виконувалися та були схвалені обома сторонами, що підтверджується відповідними видатковим та податковими накладними, доказами проведення розрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочип, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави, встановлені ст.ст. 203, 215 ЦК України для задоволення позовних вимог Позивача щодо визнання недійсними спірних договорів відсутні.

Не обґрунтованими є і доводи позивача щодо нікчемності спірних договорів згідно з ст. 228 ЦК України.

Так, згідно вимог ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають па суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

З огляду на вищенаведене та виходячи з обставин справи та наявних у справі доказів, суд не вбачає ознак нікчемності спірних договорів, встановлених ст. 228 ЦК України.

Також судом не встановлено доказів, що сторони при укладенні спірних Договорів помилилися щодо обставин, які мають істотне значення.

Підстави щодо визнання спірних Договорів недійсним у відповідності до приписів ст. 229 Цивільного кодексу України відсутні.

Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає позовні вимоги Позивача безпідставними, не підтвердженими матеріалами справи, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача у повному обсязі.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 55, 63, 92, 203, 215, 228, 229 Цивільного кодексу України, ст. 180 господарського кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 11.07.2011р.