донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.07.2011 р. справа №4/26/2011(9/124)

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Акулової Н.В., Гези Т.Д.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор;

від відповідача: ОСОБА_2 директор, ОСОБА_3 по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Лев Плюс»м. Луганськ

на рішення господарського суду Луганської області від 28.03.2011р. (повний текст від 30.03.2011р.) у справі №4/26/2011 (9/124) (суддя Старкова Г.М.)

за позовом Приватного підприємства «Інтерпром»м. Луганськ

до Приватного підприємства «Лев Плюс»м. Луганськ

про стягнення 190 326,20грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне підприємство «Інтерпром» м. Луганськ, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Лев Плюс» м. Луганськ, про стягнення 190 326,20грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 15.07.2010р. у справі №9/124 позов було задоволено та стягнуто з ПП «Лев Плюс»на користь ПП «Інтерпром»збитки в сумі 190 326,20грн.

Не погодившись з винесеним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, та постановою Луганського апеляційного господарського суду від 02.09.2010р. вказане рішення місцевого господарського суду було скасоване, у задоволенні позову відмовлено.

Між тим, постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2010р. зазначені судові рішення було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Луганської області в новому складі суду.

В ході нового розгляду справи, 27.01.2011р., позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою в порядку ст. 22 ГПК України, в якій просив суд стягнути з відповідача 190 326,20грн., що є сумою попередньої плати при виконанні зобовязання.

За результатами нового розгляду справи №4/26/2011 (9/124) рішенням від 28.03.2011р. господарський суд Луганської області позов задовольнив повністю та стягнув з відповідача 190 326,20грн. попередньої оплати.

Свій висновок щодо задоволення позовних вимог суд першої інстанції обґрунтував посилаючись на те, що позивач повністю виконав свої договірні зобовязання перед відповідачем щодо попередньої оплати товару, проте останній своїх зобовязань з поставки товару у встановлений договором строк не виконав. Вимоги та претензії позивача були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, а відповідно до акту звірки, станом на 01.08.2007р. залишок не отриманого від відповідача товару складав 23 790,775кг. вартістю 190 326,20грн. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем попередньої оплати за товар, місцевий господарський суд визнав позовні вимоги обґрунтованими.

Не погодившись з винесеним рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Луганської області скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог про скасування судового рішення відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги акти звірок від 30.09.2007р. та від 31.12.2007р., розписки про отримання коштів в сумі 21181грн., 51880,00грн., 18513,00грн. в якості доказів виконання відповідачем зобовязань за договором.

Крім того, за твердженням скаржника, до моменту звернення до суду позивач не звертався до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів та розірвання договору, а в листі №15/08/07 від 15.08.2007р. та в претензії №1 від 28.08.2007р. не звертався до відповідача з вимогами про повернення передплати. За таких обставин, заявник апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції було неправомірно прийнято до уваги заяву позивача про зміну позовних вимог та вирішив питання про стягнення передплати замість первісних позовних вимог про стягнення збитків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, у звязку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2007р. між ПП «Лев Плюс»(постачальником) та ПП «Інтерпром»(покупцем) було укладено договір купівлі-продажу №4, за умовами якого постачальник зобовязався поставляти покупцеві м'ясо заморожених тушок курей бройлерів 1-ї категорії (ДСТУ 3143-95), а покупець зобовязався приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2 договору, обсяг поставки складає 28 000кг, ціна товару 8,00грн. за 1 кг., загальна сума поставки 224 000,00грн.

У відповідності з пунктом 2.4 договору, покупець зобовязався оплатити отриманий товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах 100% передплати, або готівковим розрахунком до каси підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2007р. відповідач виставив позивачу рахунок №12 за м'ясо заморожене курей бройлерів 1-ї категорії у кількості 28 000кг. на суму 224 000,00грн., який позивач на виконання взятих на себе обовязків за договором оплатив в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №92 від 23.04.2007р. про оплату 224 000,00грн. на користь ПП «Інтерпром»за мясопродукти.

Пунктом 2.5 договору сторони узгодили строк поставки протягом 5 календарних днів з моменту передплати.

Між тим, відповідач взятих на себе за договором зобовязань в повному обсязі та встановлений строк не виконав, а саме - недопоставив 23 790,775кг. товару, що підтвердив актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2007р., підписаним без зауважень та заперечень та скріпленим печатками обох підприємств.

Згідно зазначеної у договорі вартості товару 8грн. за 1 кг., загальна вартість недопоставленого відповідачем товару склала 190 326,20грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання вказаного товару, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями та вимогами, які були залишені останнім без задоволення, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми передплати у розмірі 190 326,20грн. ( з урахуванням заяви від 27.01.2011 в порядку ст. 22 ГПК України).

Судова колегія не приймає до уваги твердження заявника в апеляційній скарзі про безпідставне прийняття судом першої інстанції заяви позивача про зміну позовних вимог та вирішення питання про стягнення передплати замість первісних позовних вимог про стягнення збитків, з огляду на таке.

Статтею 22 ГПК України передбачене право позивача до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

За матеріалами справи, постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2010р. у справі №9/124 були скасовані попередні судові рішення, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області в іншому складі суду.

Так, ухвалою від 14.01.2011р. господарський суд Луганської області прийняв справу №9/124 до свого провадження, присвоїв їй номер 4/26/2011(9/124) та призначив розгляд справи на 27.01.2011р. Між тим позивач 27.01.2011р., тобто до початку нового розгляду справи по суті, що передбачено ст. 22 ГПК України, звернувся до суду із заявою про зміну підстав позову, яка була вмотивовано прийнята судом першої інстанції до уваги, а справа розглянута по суті з урахуванням вказаних змін до позовної заяви.

За таких обставин, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними та необґрунтованими.

В силу статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Крім того, статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають зокрема з договору або іншого правочину.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення містить ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх обовязків за договором щодо повної та своєчасної поставки оплаченого позивачем товару.

Крім того, відповідно до п.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 2.5 договору купівлі-продажу сторони узгодили строк поставки товару - протягом 5 календарних днів з моменту передоплати. Оскільки на даний час відповідач обовязків за договором не виконав, 09.03.2011р. позивачем на його адресу було направлено вимогу про повернення попередньої оплати в сумі 190 326,20грн., доказів виконання якої відповідачем до матеріалів справи не надано. З огляду на викладене, судова колегія вважає позовні вимоги з урахуванням уточнення обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на акти звірок від 30.09.2007р. та від 31.12.2007р., розписки про отримання коштів в сумі 21181грн., 51880,00грн., 18513,00грн. в якості доказів виконання відповідачем зобовязань за договором, з огляду на нижченаведене.

Так, у відповідності до ст. 36 ГПК України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Ухвалою від 08.06.2011р. Донецький апеляційний господарський суд зобовязував відповідача надати для огляду у судовому засіданні оригінали документів, які б підтверджували поставку товару відповідачу, оригінали розписок від 23.04.2007р. на суму 51880,00грн., від 29.08.2008р. на суму 18513,00грн. та без дати на суму 21181,00грн., які підтверджують отримання позивачем грошових коштів, а також оригінали актів звірок взаєморозрахунків від 31.12.2007р. та від 30.09.2008р. Проте, відповідачем вимоги суду виконано не було, означених оригіналів документів не представлено, у звязку з чим судова колегія оцінює наявні в матеріалах справи копії вказаних документів.

Стосовно посилань відповідача на акти звірок від 30.09.2008р. та від 31.12.2007р. в якості доказів поставки позивачу товару за договором купівлі-продажу, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що по-перше, акт звірки - це документ, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, розрахунками, тощо. Цей документ не являється первинним, а є внутрішнім бухгалтерським документом, що складається з метою уникнення розбіжностей у здійсненні розрахунків з контрагентами, який є лише відображенням руху коштів в бухгалтерському обліку підприємства. Проте, у сукупності з іншими доказами, акт звірки взаєморозрахунків є непрямим доказом факту поставки та визнання відповідачем боргу.

Між тим, надані відповідачем акти звірення взаємних розрахунків в якості доказів поставки товару позивачу відповідно до спірного договору, не можуть бути прийняті до уваги в якості належних доказів, оскільки не засвідчені печаткою підприємства позивача.

Наявні в матеріалах справи копії розписок також не можуть розцінюватись судовою колегією як докази сплати коштів відповідачем саме на виконання своїх договірних зобовязань, оскільки розписка від 29.08.2008р. та розписка без дати не містять посилань на договір, за якими можна було б дійти висновку, що позивач отримав 18513,00грн. та 21181,00грн. відповідно саме на виконання умов договору №4 від 23.04.2007р. Розписка від 29.08.2008р. не засвідчена печаткою підприємства позивача, а розписка на суму 51 880,00грн. хоч і містить посилання на договір №4 від 23.04.2007р., не містить дати отримання вказаних коштів позивачем. Крім того, позивач у судовому засіданні заперечив проти отримання зазначених коштів від відповідача в якості виконання обовязків за договором купівлі-продажу.

За таких обставин, враховуючи, що з моменту отримання відповідачем вимоги позивача від 09.03.2011р., у нього виник обовязок в семиденний термін повернути 190 326,20грн., отриманих в якості передплати за товар за договором №4 від 23.04.2007р., докази перерахування яких позивачу в матеріалах справи відсутні, судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Луганської області від 28.03.2011р. у справі №4/26/2011(9/124) ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати зі сплати державного мита за подання апеляційної скарги відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Луганської області від 28.03.2011р. (повний текст від 30.03.2011р.) у справі №4/26/2011 (9/124) залишити без зміни.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Лев Плюс»м. Луганськ на рішення господарського суду Луганської області від 28.03.2011р. (повний текст від 30.03.2011р.) у справі №4/26/2011 (9/124)залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: Н.В. Акулова

ОСОБА_4

Надруковано примірників 5

1-у справу

1-позивачу

1-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС