ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
08.09.11 Справа № 5015/1899/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: головуючий суддя Гриців В.М., суддів Мурська Х.В., Давид Л.Л.
при секретарі судового засідання Швець О.В.
з участю представників: позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Галнафто-Інвест»на рішення господарського суду Львівської області від 15 червня 2011 року у справі №5015/1899/11 порушеній за заявою відкритого акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент» до товариства з обмеженою відповідальністю «Галнафто-Інвест» за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер» про стягнення 1981623,60 грн.
У червні 2009 року відкрите акціонерне товариство «Івано-Франківськцемент» звернулося до господарського суду Львівської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Галнафто-Інвест»за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер»про стягнення заборгованості в сумі 1981623,60 грн. за договором № 144/10-08 ВН від 10 липня 2008 року.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Львівський апеляційний господарський суд (у складі колегії: головуючий суддя Юрченко Я.О., суддів Якімець Г.Г., Зварич О.В.) постановою від 27 квітня 2010 року №10/172 рішення господарського суду Львівської області від 28 січня 2010 року залишив без змін.
Вищий господарський суд України (у складі колегії: головуючий суддя Жукова Л.В., суддів Кролевець О.А., Подоляк О.А.) постановою від 18 серпня 2010 року №10/172 рішення господарського суду Львівської області від 28 січня 2010 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27 квітня 2010 року скасував, справу направив на новий розгляд до господарського суду Львівської області.
Господарський суд Львівської області (суддя Костів Т.С.) рішенням від 14 жовтня 2010 року по справі №15/162 (10/172) позов задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь позивача 178623,60 грн. боргу.
Львівський апеляційний господарський суд (у складі колегії: головуючий суддя Гнатюк Г.М., суддів Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.) постановою від 02 грудня 2010 року по справі №15/162 (10/172) рішення господарського суду Львівської області від 14 жовтня 2010 року залишив без змін.
Вищий господарський суд України (у складі колегії: головуючий суддя Жукова Л.В., суддів Барицька Т.Л., Губенко Н.М.) постановою від 16 лютого 2011 року по справі №15/162 (10/172) рішення господарського суду Львівської області від 14 жовтня 2010 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2010 року скасував з наступних підстав:
· Суди не дослідили умови договору №144/10-08 ВН від 10 липня 2008 року та порядку розрахунків за ним, а саме судам необхідно було визначити на підставі якої норми закону зобовязання з оплати за поставлений товар вважається виконаним та відповідно встановити чи виконано зобовязання з оплати за поставлений товар;
Справа №15/162 (10/172) направлена Вищим господарським судом України на новий розгляд до господарського суду Львівської області, при автоматизованому розподілі справи за позовом відкритого акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»до товариства з обмеженою відповідальністю «Галнафто-Інвест»за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер»про стягнення 1981623,60 грн. присвоєно новий номер №5015/1899/11.
Господарський суд Львівської області (суддя Станько Л.Л.) рішенням від 15 червня 2011 року по справі №5015/1899/11 позов задовольнив частково: стягнув з відповідача на користь позивача 1981623,60 грн. основного боргу.
Не погоджуючись із рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просить Львівський апеляційний господарський суд рішення господарського суду Львівської області від 15 червня 2011 року, скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачеві повністю.
Відповідач вважає оскаржуване рішення необґрунтованим і незаконним з тих підстав, що судом не доведений факт неналежного виконання зобовязання з боку відповідача, оскільки, як стверджує відповідач, з його боку було вчинено усі залежні від нього дії, а саме, перераховано позивачеві 1 803 000 грн. платіжним дорученням №482 від 14 липня 2009 року, проте зарахування коштів на рахунок позивача лежать поза межами відповідальності та впливу відповідача. Як зазначає скаржник, дії ВАТ СКБ «Дністер», як наслідок, призвели до невиконання відповідача свого зобовязання перед позивачем.
З метою повного та усестороннього дослідження всіх матеріалів та обставин справи, у забезпечення принципу змагальності судового процесу, розгляд справи відкладався ухвалою від 25 серпня 2011 року за клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату у звязку із неможливістю явки представника через перебування останнього у відпустці.
25 серпня 2011 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення господарського суду Львівської області від 15 червня 2011 року без змін, а скаргу відповідача без задоволення. На думку позивача, оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням норм матеріального та процесуального права; Позивач вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку обставинам справи та закономірно відзначив, що платіжне доручення № 482 від 14 липня 2009 року подане в період дії мораторію, і не могло бути виконане банком, а відповідно до п. 12.1. Постанови Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року N 369 прийняте банком від товариства з обмеженою відповідальністю Галнафто-Інвест платіжне доручення №482 від 14.07.2009 р. на перерахування загальною сумою 1 803 000,00 грн. повернуто без виконання, кошти обліковані на поточному рахунку клієнта банку. Отже, переказ коштів на рахунок позивача не є завершеним, тобто виконаний не належним чином, а відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач просить рішення у справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник третьої особи пояснив, що банк не відповідає за невиконання або невчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів та підтвердив, що переказані відповідачем кошти в сумі 1 803 000,00 грн. не були перераховані на банківський рахунок позивача через відсутність коштів на кореспондентському рахунку. Також представник третьої особи підтвердив, що відповідач за його заявою, включений в реєстр вимог кредиторів відкритого акціонерного товариства Селянський комерційний банк Дністер, акцептованих ліквідатором, з сумою грошових вимог 1 808 407,01 грн. В цю суму входить й сума 1 803 000,00 грн., розпорядження відповідача про перерахунок якої банк не виконав у звязку із введенням мораторію.
Про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони повідомлені належним чином, про що є докази у матеріалах справи.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, відповідач повторно подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із неможливістю забезпечити участь представника через участь його у цей же день о 14-40 у кримінальній справі. Суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки вже за клопотанням скаржника відкладався розгляд справи і надавалася йому можливість забезпечити участь представника. Тому суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача і третьої особи Львівський апеляційний господарський суд вважає, що немає підстав для скасування рішення господарського суду Львівської області від 15 червня 2011 року у справі №5015/1899/11.
Згідно з матеріалами справи №5015/1899/11 рішення господарського суду Львівської області від 15 червня 2011 року обґрунтоване наступним.
Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).
Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Господарський суд Львівської області встановив, що 10 липня 2008 року позивач (продавець) та відповідач (покупець) уклали договір №144/10-08 ВН про продаж продукції (т.2., а.с.53-54), згідно із п. 1.1. якого продавець зобовязався виготовляти та систематично постачати і передавати у власність покупцю будівельні матеріали, а покупець зобовязався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах договору. Загальна сума договору на момент підписання становить 10000000 грн. (орієнтовно) без транспортних витрат та реквізитів. Ціни на товар та час їх дії будуть встановлюватись продавцем шляхом видачі покупцю рахунків на оплату. Здійснення оплати свідчитиме про згоду покупця із запропонованою продавцем ціною (п. 3.1.).
Договором №144/10-08 ВН про продаж продукції від 10 липня 2008 року передбачено дві форми розрахунків - готівкою або в безготівковій формі. При цьому покупець повинен оплатити вартість замовленого товару до моменту його відвантаження (п.4.1.).
Позивач впродовж серпня-грудня 2008 року поставив відповідачу товар за договором №144/10-08 ВН про продаж продукції від 10 липня 2008 року на загальну суму 5 971 623,60 грн., і цей факт сторони не заперечили. Факт поставки товару підтверджується також наявними у матеріалах справи видатковими накладними та квитанціями про приймання вантажу.
Однак не вся вартість замовленого товару оплачувалась до моменту його відвантаження, як це передбачено договором. Частина замовленого відповідачем товару передана відповідачу без попередньої оплати його вартості.
30 квітня 2009 року позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою впродовж семи днів оплатити 2171623,60 грн. заборгованості за товар, поставлений на виконання договору №144/10-08 ВН про продаж продукції від 10 липня 2008 року.
Всього відповідач оплатив позивачу 3 990 000 грн. за договором №144/10-08 ВН, виходячи з чого позивач обчислює розмір позовних вимог в сумі 1 981 623,60 грн.
Відповідач визнав заборгованість позивачу за договором №144/10-08 ВН у сумі 178 623,60 грн., ствердивши, що решту заборгованої суми 1 803 000,00 грн. перерахував позивачу платіжним дорученням №482 від 14 липня 2009 року.
Однак твердження відповідача про оплату ним позивачу 1 803 000 грн. спростовуються фактичними обставинами справи та не ґрунтуються на законі.
Частиною першою статті 198 Господарського кодексу України передбачено, що платежі за грошовими зобовязаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини третьої статті 1088 Цивільного кодексу України, безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
Відповідно до вимог п. 1.24. ч. 1 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. У ст. 30 названого закону зазначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
Отже, за загальним правилом, грошове зобовязання в безготівковій формі вважається виконаним в момент зарахування визначеної суми коштів (суми переказу) в певній грошовій одиниці на банківський рахунок кредитора.
Як визначено ч. 1 ст. 1089 Цивільного кодексу України, за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.
Згідно з матеріалами справи 29 липня 2004 року відкрите акціонерне товариство Селянський комерційний банк Дністер (Банк) та товариство з обмеженою відповідальністю «Галнафто-Інвест»(Клієнт) уклали договір банківського рахунку за умовами якого клієнт (відповідач) має право самостійно розпоряджатись коштами на своєму рахунку за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України (п. 2.2.1.), вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків (п. 2.2.5.), а банк зобовязався своєчасно здійснювати розрахункові операції (п. 2.3.2.), виконувати належним чином оформлені розрахункові документи клієнта в день їх надходження, якщо вони надійшли в операційний час (п. 2.3.5.).
За приписами ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобовязаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Відповідно до вимог ст. 1091 ЦК України, банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.
Відповідно до ст. 8 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься у розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.
Згідно з п. 1.12. Інструкції банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає (недостатньо) коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника (стягувача) на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.
Довідкою відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер»за №302-3095/ТА від 17 липня 2009 року підтверджено, що станом на 01 липня 2009 року на рахунку відповідача у ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер»обліковувались кошти в сумі 1 803 290,31 грн. (т.1., а.с.241).
Відповідач платіжним дорученням №482 від 14 липня 2009 року дав розпорядження відкритому акціонерному товариству «Селянський комерційний банк «Дністер»щодо перерахування грошових коштів у сумі 1 803 000 грн. з його (відповідача) банківського рахунку на банківський рахунок позивача за поставлений цемент згідно з договором №144/10-08 ВН від 10 липня 2008 року.
Банк прийняв від клієнта платіжне доручення №482 від 14 липня 2009 року на перерахування 1 803 000 грн. 00 коп., Однак названа сума коштів не поступила на банківський рахунок позивача. Відкрите акціонерне товариство «Селянський комерційний банк «Дністер»листом від 20 липня 2009 року за №302-3120/ТА повідомило відповідача про призначення тимчасової адміністрації банку та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів з 17 квітня 2009 року; про неможливість банку виконувати зобовязання з перерахування коштів через відсутність коштів на кореспондентському рахунку банку та про те, що платіжне доручення №482 від 14 липня 2009 року на перерахування коштів на суму 1 803 000 грн. банк взяв на облік на позабалансовий рахунок 9804 «Документи клієнтів банку (крім фізичних осіб), що не виконані в строк з вини банку»і ця сума буде перерахована по мірі відновлення платоспроможності банку (т.1., а.с.245).
Дійсно, постановою правління Національного банку України від 16 квітня 2009 року №229 відкритому акціонерному товариству СКБ Дністер призначено тимчасову адміністрацію строком на один рік з 17 квітня 2009 року до 16 квітня 2010р. у звязку із погіршенням фінансового стану банку, зниження рівня його ліквідності та істотної загрози платоспроможності. З метою створення сприятливих умов для відновлення фінансового стану ВАТ СКБ Дністер відповідно до ст. 85 Закону України Про банки і банківську діяльність уведено мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на шість місяців з 17 квітня 2009 року до 16 жовтня 2009 року. Дія мораторію продовжено до 16 квітня 2010 року.
За приписами ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність мораторій зупинення виконання банком зобовязань перед кредиторами та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань.
Судом також встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 13 березня 2010 року №128 відкритому акціонерному товаристві Селянський комерційний банк Дністер відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації, а також призначено ліквідатора банку.
Відповідно до п. 12.1. Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2001 року N 369 (в редакції, яка діяла на початок процедури ліквідації до 26 червня 2010р.) ліквідатор протягом п'яти днів з дня публікації в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" повідомлення про початок ліквідаційної процедури має повернути кредиторам розрахункові документи, що не сплачені в строк з вини банку, які обліковувалися на відповідному позабалансовому рахунку, з повідомленням про початок ліквідаційної процедури та про строк, впродовж якого кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку.
Платіжне доручення №482 від 14 липня 2009 року подане відповідачем банку в період дії мораторію, тому в силу закону не могло бути виконане банком. Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 28 серпня 2001 року N 369 прийняте банком від товариства з обмеженою відповідальністю Галнафто-Інвест платіжне доручення №482 від 14 липня 2009 року на перерахування загальною сумою 1 803 000 грн. повернуто без виконання. Отже, переказ коштів на рахунок позивача в сумі 1 803 000 грн. не відбувся.
ОСОБА_1 того, відповідач, за його заявою, включений в реєстр вимог кредиторів відкритого акціонерного товариства Селянський комерційний банк Дністер, акцептованих ліквідатором, з сумою грошових вимог 1 808 407,01 грн.
Таким чином, доводи відповідача про те, що невиконання ним зобовязання з оплати 1 803 000 грн. вартості придбаного товару не залежало від його волі, оскільки зарахування коштів на рахунок позивача лежить поза межами впливу відповідача; про вжиття ним (відповідачем) всіх залежних від нього дій з оплати заборгованої суми; про недоведеність факту неналежного виконання відповідачем договірних зобовязань є безпідставними.
Також в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу й 178 623,60 грн. - визнаної позивачем суми заборгованості за договором №144/10-08 ВН про продаж продукції від 10 липня 2008 року.
В силу ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За суб'єктним складом, предметом та умовами договір №144/10-08 ВН про продаж продукції, укладений сторонами 10 липня 2008 року є договором поставки.
Як вже зазначено, договором №144/10-08 ВН про продаж продукції від 10 липня 2008 року, не визначено коли саме зобовязання з оплати за поставлений товар вважається виконаним. Пунктом 4.1. названого договору передбачено лише дві форми розрахунків - готівкою або в безготівковій формі. При цьому покупець повинен оплатити вартість замовленого товару до моменту його відвантаження.
Проте незважаючи на відсутність повної попередньої оплати замовленого товару, позивач передав, а відповідач прийняв товар, частина вартості якого в сумі 1981623,60 грн. залишилась неоплаченою.
Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Суд першої інстанції встановив, що 30 квітня 2009 року позивач звертався до відповідача з претензією про оплату впродовж семи днів 2171623,60 грн. заборгованості за товар, поставлений на виконання договору №144/10-08 ВН про продаж продукції від 10 липня 2008 року, та факт невиконання відповідачем зобовязання з оплати за поставлений товар.
Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
З вищевикладених фактичних обставин справи слідує, що відповідач не виконав зобовязання за договором №144/10-08 ВН про продаж продукції від 10 липня 2008 року з оплати заборгованості в сумі 1 981 623,60 грн. за поставлений товар.
Належні і допустимі докази оплати відповідачем заборгованої суми в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону. Доводи ж апеляційної скарги цього висновку не спростовують.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що господарський суд Львівської області виконав вказівки постанови Вищого господарського суду України від 16 лютого 2011 року та на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження поданих доказів і приписів закону встановив фактичні обставини справи, дав їм юридичну оцінку, а відтак рішення господарського суду Львівської області від 15 червня 2011 року у справі №5015/1899/11 постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд
Рішення господарського суду Львівської області від 15 червня 2011 року у справі №5015/1899/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Галнафто-інвест»без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Мурська Х.В.

суддя Давид Л.Л.