КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2011 № 4/019-11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Іваненко Я.Л.

Скрипка І.М.

при секретарі

судового засідання : Матвєєнко Т.Є.

за участі представників:

позивача: Мельник Р.В. - дов. № 82-Юр від 11.03.2011 р.;

Задвернюк М.І. - дов. № 81-Юр від 11.03.2011 р.;

відповідача: не з'явився, про дату та час судового засідання

був повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ЛТД»

на рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2011 р.

у справі № 4/019-11 ( Щоткін О.В.)

за

первісним позовом: Відкритого акціонерного товариства «Монфарм»

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-ЛТД»

про: стягнення заборгованості 1 855 476,32 грн.

за

зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ЛТД»

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Монфарм»

про: визнання договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

ВАТ «Монфарм» (позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «ВВС-ЛТД» (відповідач за первісним позовом) про стягнення 1 855 476,32 грн., в тому числі: основний борг - 1 795 340,32 грн., пені - 42 182,60 грн. та штрафу у розмірі - 17 953,40 грн.

Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати у повному обсязі за товар за Договором поставки від 30.10.2009р., укладеного між сторонами.

11.03.2011 р. на адресу Господарського суду Київської області від ТОВ "ВВС-ЛТД" надійшла зустрічна позовна заява до ВАТ „Монфарм" про визнання Договору поставки №14-З від 30.10.2009 р. недійсним.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані невідповідністю Договору поставки №14-З від 30.10.2009 р., який укладений між ВАТ "Монфарм" та ТОВ "ВВС-ЛТД" вимогам законодавства.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.03.2011 р. прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ "ВВС-ЛТД" до ВАТ „Монфарм" для спільного розгляду з первісним позовом.

28.03.2011 р. позивачем за первісним позовом було подано Заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача пеню у збільшеному розмірі - в сумі 74966,00 грн. (за період з 08.02.2011 р. по 22.03.2011 р). Вказана заява прийнята місцевим господарським судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.07.2011 р. № 4/019-11 первісний позов задоволено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним Рішенням відповідач за зустрічним позовом - ТОВ "ВВС-ЛТД" звернулося до КАГС з апеляційною скаргою в якій просить скасувати Рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2011 р. № 4/019-11 та прийняти нове судове рішення у даній справі, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, зустрічні позовні ТОВ "ВВС-ЛТД" задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, окрім того, місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а зроблені висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою КАГС від 01.08.2011 р. у складі колегії: головуючий суддя - Ільєнок Т.В; судді Мартюк А.І., Шипко В.В. скаргу ТОВ «ВВС-ЛТД» на Рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2011 р. № 4/019-11 прийнято до апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 18.08.2011 р.

У зв'язку з виходом судді Мартюк А.І. у чергову відпустку, Розпорядженням Голови КАГС від 15.08.2011. р. № 01-23/1/18 було змінено склад колегії, що розглядав дану справу на колегію у складі: головуючий суддя - Ільєнок Т.В; судді Борисенко І.В., Шипко В.В.

17.08.2011 через відділ документального забезпечення КАГС позивач за первісним позовом, на виконання вимог Ухвали суду від 01.08.2011 р. надав Відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні від 18.08.2011 р. представники відповідача:

1) надали клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу у даній справі, яке колегією суддів розглянуто та задоволено;

2) надали клопотання про витребування у позивача нових доказів по справі, в зв'язку з чим просили колегію суддів відкласти розгляд даної справи на більш пізній строк. Дане клопотання колегією суддів відхилено як необґрунтоване;

3) надали клопотання про відкладення розгляду даної справи на більш пізній строк, для надання сторонам можливості провести та належним чином оформити двосторонній акт звірки взаєморозрахунків.

Наданими у даному судовому засіданні поясненнями, представники позивача заперечили проти, задоволення вищезазначеного клопотання відповідача.

Колегія суддів, розглянувши вказане Клопотання відповідача про проведення звірки взаєморозрахунків по сумі заявленого боргу, вважає за необхідне його задовольнити та зобов'язати сторони по справі провести до наступного судового засідання звірку взаєморозрахунків по заявленій заборгованості у сумі 74 966,00 грн., про що скласти двосторонній Акт взаєморозрахунків.

Ухвалою КАГС від 18.08.2011 р. № 4/019-11 розгляд справи було відкладено на 03.10.2011 р. в порядку п. 3 ст. 77 ГПК України, у зв'язку з необхідністю витребуння додаткових доказів по справі.

У зв'язку з виходом судді Борисенко І.В. у чергову відпустку та у зв'язку зі знаходженням судді Шипко В.В. на лікарняному Розпорядженням заступника Голови КАГС від 03.10.2011. р. № 01-23/3/1 було змінено склад колегії, що розглядав дану справу на колегію у складі: головуючий суддя - Ільєнок Т.В; судді Іваненко Я.Л., Скрипка І.М.

У судове засідання від 03.10.2011 р. представник відповідача за первісним позовом не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (що підтверджується, зокрема, розпискою про дату наступного судового засідання від 03.10.2011 р.), про причини неявки суд не повідомив.

Присутні представники позивача за первісним позовом надали односторонній Акт звірки взаєморозрахунків, за підписом головного бухгалтера ВАТ «Монфарм», усними поясненнями проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення учасників сторін, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ТОВ «ВВС-ЛТД», Рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2011 р. № 4/019-11 залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2009 р. між ВАТ „Монфарм" (постачальник) та ТОВ "ВВС-ЛТД" (покупець) було укладено Договір №14-З, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця (поставити), в порядку та на умовах, визначених цим Договором, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, лікарські засоби, профілактично-гігієнічні засоби і виробі медичного призначення (товар).

Відповідно до п. 1.2 Договору, кількість товару, його асортимент, одиниці виміру, відпускна ціна, розмір знижки та вартість на кожну поставку визначаються сторонами у специфікаціях-накладних, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 2.1 Договору, ціни на товар відповідно до цього договору є погодженими між сторонами та зазначені у специфікаціях-накладних на кожну поставку.

Покупець зобов'язується сплатити постачальникові загальну вартість товару протягом 75 календарних днів з дати отримання товару, що визначається згідно з п. 4.7 цього Договору шляхом переказу відповідної грошової суми грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Датою отримання постачальником безготівкових грошових коштів в оплату отриманого товару є дата списання таких коштів з поточного рахунку. (п.3.1-3.2 Договору).

30.10.2009 р. між сторонами у справі було укладено додаткову Угоду щодо закупівлі товару та надання знижки.

Додатковою Угодою № 2 від 24.11.2010 р. термін дії Договору було продовжено до 31.12.2011 р. включно.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вищезазначеного Договору, позивачем за первісним позовом була проведена поставка товару відповідачу за первісним позовом, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які скріплені підписами та печатками сторін, а саме: видаткова накладна від 09.08.10 р. №1491, видаткова накладна від 09.08.10 р. №1492-С, видаткова накладна від 16.08.10 р. №1541/1, видаткова накладна від 16.08.10 р. №1542, видаткова накладна від 16.08.10 р. №1543-С, видаткова накладна від 16.08.10 р. №1544, видаткова накладна від 11.10.10 р. №1849, видаткова накладна від 11.10.10 р. №1850-С, видаткова накладна від 11.10.10 р. №1851-С, видаткова накладна від 14.10.10 р. №1903, видаткова накладна від 14.10.10 р. № 1904, видаткова накладна від 21.10.10 р. № 1956, видаткова накладна від 21.10.10 р. № 1957-С, видаткова накладна від 04.11.10 р. № 2049, видаткова накладна від 04.11.10 р. № 2050-С, видаткова накладна від 04.11.10 р. № 2057, видаткова накладна від 04.11.10 р. № 2058-С, видаткова накладна 08.11.10 р. № 2070, видаткова накладна від 15.11.10 р. № 2109/1, видаткова накладна від 23.11.10 р. № 2174, видаткова накладна від 23.11.10 р. № 2175-С, всього на суму 2 104 421,42 грн. (арк.. с. 27-47).

Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітража при Раді Міністрів СРСР від 15.07.1965 р. № П-6, приймання товарів мають право здійснювати робітники отримувача (покупця), уповноважені на то керівництвом підприємства-отримувача, і ці працівники повинні відноситись до категорії матеріально-відповідальних осіб. Відпуск товарно-матеріальних цінностей покупцям або передача їх безоплатно здійснюється підприємствами тільки на підставі доручень отримувачів (покупців).

Порядок використання доручень регулюється наказом Мінфіну України №99 від 16.05.96 р. "Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних доручень на отримання цінностей" (зареєст. у Мін'юсті України 12.06.96 р. N 293/1318). Пунктом 2 Інструкції визначено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувача.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено інший первинний документ - накладну-вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

З матеріалів справи також вбачається, що факт належного отримання покупцем товару за вказаними накладними підтверджується наявними в матеріалах справи копіями довіреностей, виданими на ім'я начальника відділу приймання ТОВ "ВВС-ЛТД" Ошивалова Максима Валерійовича.

Згідно акту № 10 від 31.08.10 р., акту № 11 від 29.10.10 р., акту № 12 від 30.11.10 р. та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників № 1/1492 від 31.08.10 р., №1/1542 від 31.08.10 р., № 1/1904 від 28.10.10 р., №1/1957 від 29.10.10 р., № 1/2175 від 30.11.10 р., №1/2070 від 30.11.10 р., заборгованість відповідача зменшилася на 241 567,77 грн.

Колегія суддів погоджується з правомірністю висновку суду першої інстанції про те, що на підставі накладних на повернення від 18.10.10 р. № 411514, від 16.11.10 р. № 454208-О, від 19.11.10 р. № 459409, від 01.12.10 р. № 454361-О відповідачем було повернуто товару на суму 3 231,06 грн. та частково оплачено вартість товару на суму 64 282,27 грн., у зв'язку з чим станом на 08.02.2011р. (день подачі позову) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 1 795 340,32 грн.

Відповідач у письмовому відзиві на позов, поданому 11.03.2011р., проти заявленого позову заперечив, зазначаючи, що Договором не був встановлений строк оплати, накладні не підписані в установленому порядку, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав їх необґрунтованості.

Розглянувши вищенаведені заперечення відповідача, місцевий господарський суд зауважив наступне.

А саме, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги заперечення відповідача з приводу того, що видаткові накладні зі сторони відповідача, були підписані особою, яку за довіреностями не було наділено повноваженнями на погодження кількості, асортименту та якості поставленого товару, а також, не надано повноважень на підписання документів, як додатків до Договору від імені ТОВ "ВВС-ЛТД", оскільки при дослідженні вищезазначених довіреностей встановлено, що на представника відповідача - Ошивалова М.В. були видані довіреності, які відповідають Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих та використаних доручень на отримання цінностей. Щодо заперечень відповідача стосовно того, що в накладних не була погоджена ціна та строк оплати, то господарський суд правомірно зазначив, що вказані твердження спростовуються умовами Договору (п. 2.1) та наявними видатковими накладними, в яких чітко зазначений термін сплати.

Отже, з огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що факт неналежного виконання ТОВ "ВВС-ЛТД" своїх зобов'язань за Договором є встановленим, за умови поставки ВАТ "Монфарм" товару загалом на суму 2 104 421,42 грн., частина якого залишилась неоплаченою, а саме, основний борг складає 1 795 340,32 грн.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У суді першої інстанції позивач за первісним позовом зазначав, що товар у повному обсязі не оплачений, а тому сума боргу ТОВ "ВВС-ЛТД" за поставлений товар складає 1795340,00 грн. Матеріалами справи вказане твердження підтверджується, зокрема наявними видатковими накладними та Актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що позивачем за первісним позовом дотримано вимог даної норми процесуального законодавства і подано всі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Доводи відповідача за первісним позовом викладені у відзиві на позовну заяву господарським суд правомірно оцінено як необґрунтовані та безпідставні, оскільки відповідачем за первісним позовом не спростовано факту поставки йому товару та факту існування заборгованості перед позивачем за первісним позовом, а саме доказів, які б свідчили про повну оплату заборгованості за Договором поставки № 14-З від 30.10.2009 р. суду не надано (виписки з банку, платіжні доручення, інші розрахункові документи). Інші заперечення відповідача за первісним позовом, викладені у його відзиві на позовну заяву, також правомірно відхилено Господарським судом м. Києва як необґрунтовані та не підтверджені на доказах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, тому колегія судді погоджується з правовою оцінкою господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 1 795 340,32 грн. заборгованості за поставлений товар підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача на свою користь 74966,00 грн. пені.

Господарський суд Київської області розглянувши вищевказану позовну вимогу дійшов висновку про наступне.

Пунктом 8.6. Договору поставки № 14-З від 30.10.2009 р. передбачено, що у випадку порушення порядку і строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів здійснивши перевірку арифметичного розрахунку пені, враховуючи норми чинного законодавства, дійшла висновку, що заявлена до стягнення пеня в розмірі 74966,00 грн. за період з 08.02.2011 р. по 22.03.2011 р. визначена позивачем вірно, не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, та терміну її нарахування у відповідності зі статтею 232 Господарського кодексу України, в зв'язку з чим дійшла висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині.

Окрім того, у відповідності до умов Договору позивач також просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача, на свою користь, штраф в розмірі 17953,40 грн., нарахований у відповідності до п. 8.5 Договору.

Згідно вищеназваного пункту Договору, у випадку порушення Договору винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 1% від суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов'язання.

Оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що положення пункту Договору (8.5) не суперечить нормам законодавства, так як його зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу, що не має нічого спільного із постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання грошового зобов'язання, то колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що дана позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню 17953,40 грн.

Господарський суд Київської області розглянувши зустрічні позовні вимоги ТОВ "ВВС-ЛТД" про визнання недійсним Договору поставки №14-З від 30.10.2009 р., дійшов висновку про наступне.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина друга статті 180 ГК України).

Відповідно до частини третьої статті 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини першої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Частиною 2 ст. 207 цього ж кодексу передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Дослідивши Договір поставки № 14-З від 30.10.2009 р., укладений між ВАТ „Монфарм" та ТОВ „ВВС-ЛТД", додаткову Угоду до нього № 1 від 30.10.2009 р., додаткову Угоду № 1/1 від 21.12.2009 р., додаткову Угоду № 2 від 24.11.2010 р., а також специфікації (накладні), суд першої інстанції у оскарженому Рішенні правомірно визначив, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов даного Договору (предмет, якість, ціна, строки поставки і оплати, термін дії Договору, інші умови), а тому, колегія суддів погоджується і з тим висновком господарського суду, що зміст та форма Договору не суперечить положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та іншим нормативно-правовим актам в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину.

Доводи скаржника - ТОВ „ВВС-ЛТД" викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності заборгованості та недійсності Договору поставки № 14-З від 30.10.2009 р.,

не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що жодним чином не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини у даній справі, та є безпідставними і необґрунтованими.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Відповідач доказів на підтвердження своїх аргументів не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів, оцінивши наявні в справі матеріали та докази дійшла до висновку, що підстав для скасування чи зміни Рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2011 р. № 4/019-11 не має, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ТОВ „ВВС-ЛТД" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2011 р. № 4/019-11 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2011 р.

№ 4/019-11 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2011 р.

№ 4/019-11 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 4/019-11 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Іваненко Я.Л.

Скрипка І.М.