ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
10.08.11 Справа № 5015/1714/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючої-судді ОСОБА_1
суддів Скрипчук О.С.
при секретарі Гуньці О.П.
розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Кредобанк
№ 04-6759/11 від 07.06.2011 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2011 року
у справі № 5015/1714/11
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) Компанія Зоря, м. Львів
до Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) Кредобанк, м. Львів
про розірвання кредитних договорів.
За участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_3 (довіреність в матеріалах справи);
від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність в матеріалах справи).
Судом роз»яснено права та обов»язки, передбачені ст.ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).
Відводів складу суду сторонами в порядку ст. 20 ГПК України не заявлялось.
В судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу Оберіг.
В судовому засіданні 05.07.2011 року оголошено перерву до 26.07.2011 року, продовжену до 03.08.2011 року.
В судовому засіданні 03.08.2011 року розгляд справи було відкладено на 10.03.2011 року з причин, зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 03.08.2011 року.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.05.2011 року у справі № 5015/1714/11 (суддя Деркач Ю.Б.) позов задоволено: розірвано кредитні договори: № 257/05-к від 28.12.2005 року, № 52/06-к від 06.05.2006 року, № 157/07-к від 26.11.2007 року укладені між ТОВ Компанія Зоря та Акціонерним товариством Кредит банк (Україна), і стягнуто з ПАТ Кредобанк на користь ТОВ Компанія Зоря 85,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Вказане рішення мотивовано місцевим господарським судом ст.ст. 1, 13, 652 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», посилаючись на те, що позивачем доведено факт того, що з часу укладення договорів кредиту та по день подання позову, відбулась істотна зміна обставин, а саме: відмова відповідача від договору оренди, та ненадання ним дозволу на передання майна в оренду іншим особам, унеможливила отримання позивачем доходу, необхідного для погашення кредитів, на які він розраховував, укладаючи кредитні договори, про що визначено сторонами в спірних договорах як умова виконання зобовязань боржником перед кредитором.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, Відповідач - ПАТ Кредобанк, оскаржило його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі вважає, що оскаржене ним рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в поданому до нього позові.

В обгрунтування наведених підстав для скасування оскарженого рішення місцевого господарського суду, скаржник посилається на те, що судом порушено норми ст.ст. 1, 4-3, 33, 38 ГПК України, внаслідок чого безпідставно прийнято до провадження позовну заяву ТОВ Компанія Зоря, оскільки вона подана до неналежної сторони, та відмовлено в задоволенні поданих ним клопотань про колегіальний розгляд справи та витребування доказів. Також позивач вказує на те, що в порушення норми ст. 652 Цивільного кодексу України, місцевим господарським судом зроблено помилковий висновок про те, що відбулась істотна зміна обставин внаслідок відмови відповідача від договору оренди, та ненадання ним дозволу на передання майна в оренду іншим особам, що унеможливило отримання позивачем доходу, необхідного для погашення кредитів, на які він розраховував, укладаючи кредитні договори, оскільки відсутні умови, передбачені вищевказаною нормою Цивільного кодексу України, за наявності одночасно яких, договір може бути розірвано судом. Зокрема, зазначає, що право Банку розірвати договір оренди від 27.12.2005 року в односторонньому порядку, передбачено умовами даного Договору, а тому позивач повинен був передбачати можливість настання вказаних обставин. Окрім цього, апелянт вказує на те, що умовами договорів іпотеки, що укладені в забезпечення виконання зобовязань ТОВ Компанія Зоря, передбачено, що надання згоди Банком на розпорядження даному Товариству предметом іпотеки нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м.Львів, пр. Шевченка, 32, є його правом. При цьому, посилається на те, що згода на укладення договору оренди з третьою особою, була не надана Банком з обєктивних причин, в першу чергу з вини самого позивача, який на вимогу Банку не надав необхідного переліку документів для вивчення доцільності надання згоди на укладення договору оренди, а надана інформація не відповідала дійсності. Вказує на те, що погашення кредиту має здійснюватись не тільки за рахунок отриманих коштів від укладеного з відповідачем договору оренди приміщення, але й з інших джерел, оскільки в даних договорах не передбачено протилежного. Як наслідок, зазначає, що позивач як субєкт господарської діяльності, при укладенні кредитних договорів повинен був передбачати та розраховувати всі обставини, що могли вплинути на виконання ним зобовязань по даних договорах. Також апелянт вказує на те, що відповідач не вчиняв дій, спрямованих на позбавлення позивача джерела доходу, необхідного для виконання ним зобовязань по кредитних договорах, оскільки з суті даних кредитних договорів та звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин несе позивач як позичальник, а не відповідач як кредитор. Крім цього, скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не відобразив обставин щодо умови, передбаченої п. 2 ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України. Також вказав, що в разі розірвання кредитних договорів, будуть припиненими й договори іпотеки, укладені в забезпечення виконання зобовґязань по даних кредитних договорах, а тому, враховуючи також значний розмір заборгованості, факт порушення справи про банкрутство позивача, відповідач буде позбавлений можливості задовольнити свої вимог щодо погашення боргу за кредитними договорами за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Позивач - ТОВ Компанія Зоря у відзиві на апеляційну скаргу суду (вх. № 5511 від 05.07.2011 року) заперечила доводи та вимоги позивача, викладені в даній скарзі. Зокрема, посилається на те, що при укладенні кредитних договорів, враховуючи ОСОБА_5 обґрунтування сум кредиту, подані позивачем відповідачу перед їх укладенням, графіки платежів були сформовані таким чином, щоб сума місячних платежів за всіма трьома кредитними договорами, не перевищувала розміру орендної плати по договору оренди від 27.12.2005 року. Також апелянт зазначає, що доводи відповідача про те, що розірвання договору оренди в односторонньому порядку та ненадання дозволу позивачу на укладення договору оренди з іншим орендарем, є його правом, не спростовують висновку місцевого господарського суду про те, що відповідач, вчинивши вказані дії, порушив приписи частин 2 та 3 ст. 13 Цивільного кодексу України щодо обовязку особи утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб та щодо недопустимості дій особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, що підтверджено змістом листування сторін та динамікою дій скаржника, що були предметом дослідження судом першої інстанції. Також позивач вважає, що місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про наявність всіх, встановлених ст. 652 Цивільного кодексу України умов для розірвання кредитних договорів у звязку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при їх укладенні. За наведеного, просить залишити без змін рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2011 року у справі № 5015/1717/11, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Львівський апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, дослідивши наявні докази у справі, зробив висновок, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Як вбачається з cвідоцтва про право власності від 21.12.2005 року, ТОВ Компанія Зоря є власником адміністративного будинку банку загальною площею 1461,3 кв.м. за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32.

Відповідно до укладеного між сторонами договору оренди від 27.12.2005 року, позивач передав вказану будівлю відповідачу в оренду строком на 7 років з орендною платою в еквіваленті 43 839,00 доларів США за місяць.

28.12.2005 року між сторонами справи було укладено кредитний договір № 257/05-к, відповідно до якого, відповідач надав позивачу кредит в розмірі 1600000 доларів США, терміном на 5 років: з 28 грудня 2005 року до 28 грудня 2010 року, зі сплатою 12% річних від суми кредитної заборгованості. Договором визначено, що погашення тіла кредиту відбуватиметься щомісячно згідно графіку:

з 02.2006 року 12.2006 року по 20 000,00 дол. США;

з 01.2007 року 12.2007 року по 22 000,00 дол. США;

з 01.2008 року 12.2008 року по 26 000,00 дол. США;

з 01.2009 року 12.2009 року по 32 966,00 дол. США;

з.01.2010 року по 12.2010 року по 34 034,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору, між сторонам укладено договір іпотеки від 29.12.2005 року, відповідно до якого позивач передав відповідачу в іпотеку орендовану ним будівлю за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32.

06.05.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № 52/06-к, згідно якого, позивач отримав кредит в розмірі 400000 доларів США, терміном на 5 років зі сплатою 12% річних, від суми кредитної заборгованості. Договором визначено, що погашення кредиту відбуватиметься щомісячно згідно графіку:

з 05.2006 року 12.2008 року по 4 000,00 дол. США на місяць;

з 01.2009 року 12.2009 року по 11 333,00 дол. США на місяць;

з 01.2010 року до кінця терміну кредитування - по 8 500,25 дол. США на місяць. Остаточний термін погашення кредиту 05.05.2011 року.

Відповідно до п. 4.1 вказаного кредитного договору, відсотки за користування кредитними коштами нараховуються на суму фактичної заборгованості по кредиту, а повний розрахунок по сплаті відсотків проводиться в день остаточного погашення заборгованості за отриманим кредитом.

Згідно п. 9.3 цього кредитного договору, даний договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

В забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору, між сторонам укладено договір іпотеки від 10.05.2006 року, відповідно до якого позивач передав відповідачу в іпотеку орендовану ним будівлю за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32.

18.10.2006 року між сторонами укладено Додатковий договір № 3, яким змінено умови кредитного договору № 257/05 від 28.12.2005 року, а саме збільшено строк кредитування до 7 років та змінено графік погашення тіла кредиту:

- з листопада 2006 року по грудень 2006 року щомісячно 10 000,00 дол. США (2 транші);

- з січня 2007 року по грудень 2007 року щомісячно 15 000,00 дол. США (12 траншів);

- з січня 2008 року по грудень 2008 року щомісячно 18 000,00 дол. США (12 траншів);

- з січня 2009 року по грудень 2011року щомісячно 21 000,00 дол. США (36 траншів);

- з січня 2012 року по листопад 2012 року щомісячно 21 500,00 дол. США (11 траншів);

- протягом грудня 2012 року 31 500,00 дол. США (1 транш).

Також судом встановлено, що договором від 28.02.2007 року, сторонами було збільшено розмір плати за оренду будівлі: в еквіваленті 64 297,20 доларів США, а договором від 31.10.2007 року в еквіваленті 73 065,00 дол. США за місяць.

26.11.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 157/07-к, згідно якого, відповідач надав позивачу кредит в розмірі 1 750 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 25 листопада 2015 року, зі сплатою 12,5% річних від суми кредитної заборгованості. Договором визначено, що погашення тіла кредиту відбуватиметься щомісячно згідно графіку:

з 12.2007 року по 11.2011 року по 10 000,00 дол. США на місяць;

з 12.2011 року по 11.2012 року по 15 000,00 дол. США на місяць;

з 12.2010 року - по 10.2015 року по 30 000,00 дол. США на місяць;

до закінчення кредитування 40 000,00 дол. США (1 платіж).

В забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору, між сторонам укладено договір іпотеки від 30.11.2007 року, відповідно до якого позивач передав відповідачу в іпотеку орендовану ним будівлю за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32.

Також судом встановлено, що перед укладенням всіх трьох кредитних договорів: № 257/05-к від 28.12.2005 року, № 52/06-к від 06.05.2006 року, № 157/07-к від 26.11.2007 року, позивач надав відповідачу ОСОБА_5 обґрунтування сум кредиту і розрахунок терміну окупності, в яких вказано, що джерелом погашення кредиту є орендна плата від здавання в найм вищезазначеної будівлі. При цьому, як вбачається з наявних в них розрахунках, прогнозовані на момент укладення даних кредитних договорів суми щомісячних платежів по погашенню основних платежів та сплаті нарахованих процентів, у всіх трьох випадках покривалась доходами від здачі в оренду відповідачу адміністративного будинку банку за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32, згідно договору оренди від 27.12.2005 року.

З наявних у матеріалах справи виписок про рух коштів на банківському рахунку позивача вбачається, що джерелом коштів на погашення кредитів та нарахованих відсотків були кошти, що надходили від відповідача в якості плати за оренду будівлі.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладаючи кредитні договори, розірвання яких є предметом спору в даній справі, сторони виходили з наявності у позивача доходів від оренди будівлі, а при визначенні суми кредиту, графіку його погашення та розміру відсоткової ставки враховували обсяг цих доходів.

Листом № 2710 від 17.04.2008 року відповідач повідомив позивача, що з 01 травня 2008 року збільшено на 0,5% відсоткову ставку по кредитних договорах № 257/05-к від 28.12.2005 року та № 52/06-к від 06.05.2006 року.

Пунктом 5.1.5 кредитних договорів передбачено право відповідача змінювати процентну ставку за кредит, попередивши Позичальника письмово за десять днів до введення процентних ставок.

Листом № 3295 від 13.05.2008 року відповідач повідомив позивача, що з 26 травня 2008 року збільшено на 1% відсоткову ставку по кредитному договору № 157/07-к від 26.11.2007 року.

Пунктом 4.6 даного кредитного договору передбачено, що зміна процентної ставки здійснюється банком самостійно, за умови, що таке збільшення відбувається не більше, ніж на 5% річних, і така зміна відбувається не частіше, ніж 1 раз на півріччя. Таке збільшення розміру відсоткової ставки вважається зробленим за згодою Позичальника і сторони домовились, що додаткової згоди на це не потрібно. Про таку зміну процентної ставки Банк у письмовій формі повідомляє позичальника за 10 днів до її введення в силу.

Проти збільшення відсоткових ставок за кредитами позивач не заперечував і, як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень, з травня 2008 року сплачував відсотки за збільшеними ставками.

12.06.2008 року між сторонами укладено Договір № 1025 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 27.12.2005 року, згідно якого, сторони змінили місячний розмір орендної плати, встановивши його еквівалентним 80 371,50 дол. США.

Листом № 7301 від 06.11.2008 року відповідач повідомив позивача про підняття відсоткових ставок за кредитними договорами: за кредитним договором № 257/05-к від 28.12.2005 року з 12,5% до 15,5%; за кредитним договором № 52/06-к від 06.05.2006 року з 12,5% до 15,5%; за кредитним договором № 157/07-к від 26.11.2007 року з 13,5% до 15,5%. Нові відсоткові ставки по зазначених кредитних договорах дійсні з 01.12.2008 року.

Листом № 15-4906/09 від 29.04.2009 року відповідач звернувся до позивача з пропозицією про зменшення розміру орендної плати по договору оренди нежитлового приміщення від 27.12.2005 року з 55 до 30 доларів США за 1 кв.м., ініціювавши переговори з приводу внесення змін до договору оренди, які тривали між сторонами до жовтня 2009 року.

Як вбачається з листів позивача № 6 та № 7 від 05.06.2009 року, адресованих відповідачу, позивач звертав увагу відповідача на те, що одночасне підвищення відсоткових ставок за кредитами та зменшення розміру орендної плати може призвести до неспроможності позивача виконувати свої зобовязання за кредитними договорами та вказував на те, що основним джерелом доходів для погашення зобовязань за кредитами є доходи від орендної плати.

Згідно договору від 08.10.2009 року, внесено зміни до договору оренди нежитлового приміщення від 27.12.2005 року, а саме зменшено розмір орендної плати до в еквівалентні 56 990,70 доларів США на місяць, виходячи із ставки орендної плати 39 доларів США за квадратний метр на місяць. Також у вказаному договорі від 08.10.2009 року, сторони погодили можливість одностороннього розірвання договору оренди з попереднім повідомленням про це контрагента за шість місяців.

Листом № 15-13392/09 від 21.12.2009 року, відповідач повідомив позивача про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 27.12.2005 року з 01.07.2010 року.

Надалі, як вбачається з наявної в матеріалах справи переписки сторін, між сторонами розпочалися переговори по узгодженню орендної плати, меншої ніж передбачалося умовами договору оренди від 27.12.2005 року, та щодо реструктуризації зобовязань позивача за кредитними договорами.

При цьому, у листах № 13 від 10.11.2009 року, № 18 від 29.12.2009 року, № 2 від 08.02.2010 року, № 4 від 29.03.2010 року позивач звертав увагу відповідача на те, що доходи від оренди будівлі за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32, є джерелом погашення зобовязань позивача по кредитних договорах, розірвання яких є предметом спору в даній справі.

Листом № 27/2-1976/10 від 25.02.2010 року відповідач повідомив позивача, що здійснення реструктуризаційних заходів проводитиметься з врахуванням наступних умов: вартість орендованих приміщень для відповідача складатиме: підвальне приміщення та 1-й поверх - 35 дол. США, 2 поверх - 20 дол. США за 1 м.кв., площі 3, 4 поверхів та мансарда - 15 дол. США за 1 м.кв. - для надання новим орендарям. Термін кредитування 188 місяців, процентна ставка 12% річних.

Як вбачається зі змісту листа № 3 від 26.02.2010 року, позивач повністю погодився з умовами відповідача, викладеними в листі № 27/2-1976/10 від 25.02.2010 року.

ОСОБА_2, як вбачається з матеріалів справи, й не заперечується сторонами, за наслідками проведених сторонами переговорів жодних договорів укладено не було.

Листом № 14 від 11.05.2010 року позивач повідомив відповідача про те, що ним здійснено переговори щодо передачі нерухомого майна іншій банківській установі, та укладено попередній договір із ставкою орендної плати 39 доларів США за квадратний метр площі на місяць.

В попередньому договорі від 29.04.2010 року, укладеному між позивачем та АБ Південний, сторони домовились укласти основний договір оренди обєкту нерухомості за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32, загальною площею 1 461,3 м.кв. Основний договір повинен бути укладений до 01.07.2010 року, терміном на 1094 дні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав позивачу відповіді на вказаний лист.

Листом № 24 від 29.06.2010 року позивач повторно звернувся до відповідача з проханням надати дозвіл на передачу приміщення в оренду АБ Південний .

Однак, відповідачем такого дозволу надано не було, що й ним не заперечується.

В листі № 27/2-6665/10 від 02.07.2010 року відповідач поставив перед позивачем вимогу про надання договору оренди з новим орендарем з терміном дії до 31.12.2016 року.

В листі № 25 від 12.07.2010 року позивач вказав відповідачу, що не може укласти договір оренди з новим орендарем, оскільки відповідач не дав дозволу на передачу майна в оренду.

Листом № 27/-7279/10 від 16.07.2010 року відповідач повідомив, що розгляне питання дозволу лише тоді, коли позивач представить істотні умови для укладення договору оренди.

Листом № 27-7491/10 від 22.07.2010 року відповідач повідомив позивача про безрезультатність проведених зустрічей та переговорів щодо врегулювання простроченої заборгованості та вказав що розпочинає вчинення дій, спрямованих на задоволення вимог відповідача.

Листом № 29 від 12.08.2010 року позивач повідомив відповідача про досягнення домовленостей з АКБ Львів на передачу йому в оренду зазначеного майна з 01.10.2010 року, на строк у 7 років, з загальним розміром орендної плати 25 000 дол. США на місяць. Також, позивач запропонував здійснити разовий внесок на погашення тіла кредиту сумою у погодженому з відповідачем розмірі, з метою створення умов, за яких надходження від орендної плати погашали б відсотки за зазначеними кредитами.

Листом № 30 від 12.08.2010 року позивач просив відповідача надати дозвіл на укладення з ПАТ АКБ Львів договору оренди на умовах викладених в угоді від 05.08.2010 року.

Факт укладення даної угоди від 05.08.2010 року та зміст її істотних умов, підтверджено в листі ПАТ АКБ Львів № 1661/1-07 від 13.08.2010 року, адресованому позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав позивачу ні відповіді на листи №№ 28-30 про відмову в їх погодженні, ні згоди позивачу на укладення з ПАТ АКБ Львів договору оренди будівлі за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32.

Листом № 31 від 09.09.2010 року, позивач запропонував відповідачу варіанти реструктуризації кредитів з урахуванням домовленостей щодо розміру орендної плати з АКБ Львів, або передачею в оренду відповідачу з наданням дозволу на суборенду, або розгляду пропозиції відповідача щодо придбання зазначеної будівлі за ціною, визначеною незалежним експертом.

Листом б/н від 24.09.2010 року, відповідач повідомив позивача про те, що за результатами розгляду листа № 31 від 09.09.2010 року, комітетом Банку прийнято рішення про прийняття на баланс Банку заставного майна, а саме будівлі, що знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 32, в рахунок повного погашення боргу та запропоновано позивачу розглянути дану пропозицію.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2011 року ТОВ Компанія Зоря подала до Господарського суду Львівської області позовну заяву про розірвання кредитних договорів: № 257/05-к від 28.12.2005 року, № 52/06-к від 06.05.2006року, № 157/07-к від 26.11.2007 року, укладених з ПАТ Кредобанк на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування наведених вимог, посилається на такі підстави істотності зміни обставин, якими керувався та які, не міг передбачити при укладенні кредитних договорів, як: збільшення відсоткової ставки відповідачем за користування кредитом; розірвання договору оренди в односторонньому порядку з ініціативи відповідача; ненадання згоди відповідачем на передачу в оренду належного позивачу майна, яке перебуває в іпотеці відповідача; та те, що вказані обставини змінились саме з ініціативи відповідача, який їх вчиняючи не міг не знати, що тим самим позбавляє позивача можливості виконати свої зобовґязання за кредитним договором.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З аналізу поданих позивачем підстав позову, в розрізі положень ст. 652 Цивільного кодексу України, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення доводів позивача щодо істотності зміни обставин, а саме, на збільшення відсоткової ставки відповідачем за користування кредитом, оскільки в контексті норм ст.ст. 207, 640, ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу, вказані зміни Банком умов кредитних договорів щодо розміру процентної ставки є вчинені в межах домовленостей сторін по вказаних договорах, в якому сторони досягли згоди про те, що Банк має право в односторонньому порядку змінити процентну ставку.

Вказані висновки суду підтверджуються й Верховним судом України в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010роки) від 07.10.2010 року.

Також за наслідками Узагальнення судової практики, Верховний суд України зазначив про те, що не є істотною зміною обставин, й настання фінансової кризи, оскільки вказане явище не відноситься до обставин непереборної сили, що позбавляють боржника виконувати свої зобовязання по укладених ним кредитних договорах, а тому суд першої інстанції підставно відхилив вказані доводи позивача в обгрунтування даної умови для розірвання кредитних договорів.

Щодо посилань позивача, в обґрунтування істотності зміни обставин відповідно до ст. 652 ЦК України, на факт розірвання відповідачем в односторонньому порядку договору оренди від 27.12.2005 року та ненадання згоди після цього на укладення позивачем договору оренди з третіми особами, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності позивачем вказаної обставини.

Будучи банківською установою, що здійснює розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій позивача за кредитними договорами та договором оренди, відповідач знав, що доходи від оренди є джерелом коштів, які спрямовуються позивачем на виконання зобовязань за кредитними договорами. Дана обставина також підтверджується листуванням сторін, зокрема, листами відповідача: № 01-732/10 від 06.01.2010 року, № 27/2-6154/10 від 17.06.2010 року, № 27/2-6665/10 від 02.07.2010 року.

Окрім цього, як було встановлено вище, з таким джерелом погашення платежів по кредитних договорах як орендні платежі, погодився й сам відповідач, прийнявши подані позивачем ОСОБА_5 обґрунтування сум кредиту і розрахунок терміну окупності, які були однією з підставою для надання позивачу кредитів по вказаних кредитних договорах.

За наведеного, є безпідставними посилання скаржника на те, що позивач як субєкт господарської діяльності повинен був передбачати негативні наслідки своєї господарської діяльності, оскільки погашення кредиту має здійснюватись не тільки за рахунок отриманих коштів від укладеного з відповідачем договору оренди приміщення, але й з інших джерел, оскільки при укладенні кредитних договорів позивач, як вбачається з вище досліджених в сукупності відповідно до ст. 43 ГПК України ОСОБА_5 обґрунтувань отримання кредиту, переписки сторін, вони виходили з наявності в позивача доходів від оренди будівлі, а при визначенні суми кредиту, графіку його погашення та розміру відсоткової ставки враховували розмір отриманих орендних платежів, який повинен був повністю покривати розмір самого кредиту та нарахованих відсотків.

Окрім цього, факт того, що кошти від оренди були єдиним джерелом доходу для оплати отриманих кредитів, підтверджується й листами сторін після розірвання відповідачем в односторонньому порядку договору оренди від 27.12.2005 року, витягами з банківських рахунків позивача в інших банківських установах, та їх довідками, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України Про іпотеку передання обєкту іпотеки в оренду здійснюється іпотекодавцем виключно на підставі згоди іпотекодержателя.

Відмовившись від договору оренди, а також, не надавши позивачу дозвіл на укладення договору оренди з іншими орендарями, відповідач власними вольовими діями позбавив позивача доходу, необхідного для виконання ним зобовязань за кредитними договорами.

При цьому, безпідставними є доводи апелянта про те, що такі його дії в силу умов договорів іпотеки є його правом, оскільки, як підставно зазначив суд першої інстанції, відповідач, вчинивши сукупність дій, які були спрямовані на позбавлення позивача доходу від оренди, як джерела коштів для погашення кредиту та відсотків по ньому, всупереч нормам ст.ст. 1, 13 Цивільного кодексу України щодо справедливості, добросовісності субєктів в цивільних правовідносинах та утримання при здійсненні своїх прав від дій, які могли б порушити права інших осіб або завдати їм шкоди, а також від зловживань правом в інших формах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених ч. 2 статті 652 Цивільного кодексу України умов для розірвання кредитних договорів у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувались при їх укладенні.

Зокрема, що при укладенні кредитних договорів сторони виходили із того, що позивач отримуватиме дохід від належного йому активу - адміністративної будівлі банку, та не могли передбачати, що внаслідок вольових дій відповідача позивач буде повністю позбавлений доходу від оренди - джерела коштів, необхідних для виконання зобов'язань за кредитними договорами; припинення доходів позивача від оренди зумовлено діями відповідача, які лежать поза волею та контролем позивача, який неодноразово повідомляв відповідача про негативні наслідки таких дій; із суті звичаїв ділового обороту не виплаває, що кредитор перешкоджатиме боржнику в отриманні доходу, необхідного для виконання його зобов'язань, а тому, відповідний ризик не може покладатися на боржника; внаслідок дій відповідача порушено співвідношення майнових інтересів сторін: позивач припинив отримувати дохід від належного йому активу - будівлі, в той же час за умовами кредитних договорів за відповідачем зберігається право нарахування позивачу відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Пунктами 2 та 3 ст. 653 Цивільного кодекс України передбачено, що в разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За таких обставин та враховуючи вищенаведене, встановивши обставин справи, оцінивши докази, застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач довів відповідно до ст. 33 ГПК України наявність одночасно усіх чотирьох умов для розірвання кредитних договорів, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, а місцевий господарський суд зробив підставний висновок про задоволення позову та розірвання, укладених між сторонами кредитних договорів: № 257/05-к від 28.12.2005 року, № 52/06-к від 06.05.2006 року, № 157/07-к від 26.11.2007 року.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано, з посиланням на норму ст. 188 Господарського кодексу України, рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 року, з врахуванням практики Верховного суду України по аналогічному предмету позову (постанова від 17.06.2008 у справі № 8/32пд), відхилив заперечення відповідача щодо недотримання позивачем порядку досудового врегулювання даного спору про розірвання спірних кредитних договорів.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду вважає безпідставними доводи скаржника про те, що позов подано до неналежного відповідача, посилаючись на те, що в позовній заяві вказано реквізити не Банку як юридичної особи, а реквізити відокремленого підрозділу Другої Львівської філії ПАТ «Кредобанк», оскільки в позовній заяві чітко зазначено, що відповідачем є Акціонерне товариство «Кредит банк «Україна», а не вказана філія. Неправильне вказання позивачем реквізитів відповідача не є підставою для відмови в поданому до нього позові, враховуючи, що в подальшому сторонами було подано суду докази в підтвердження зміни найменування Акціонерного товариства «Кредит банк «Україна» на Відкрите акціонерне товариство «Кредобанк» та в подальшому на Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», зокрема, копії статутів, витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, довідки Головного управління статистики в Львівській області, з яких вбачається точні реквізити сторін справи, а саме, їхні юридичні адреси, ідентифікаційні коди тощо. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що є безпідставними доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм ст. 24-25 ГПК України, з підстав того, що судом не було здійснено процесуального правонаступництва: не було замінено Акціонерного товариства «Кредит банк «Україна»на Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», оскільки, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, в даному випадку відбулось лише зміна найменувань відповідача, а не його реорганізація, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями статуту відповідача, витягів з нього, та витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Окрім цього, колегія судів, проаналізувавши доводи клопотань відповідача про колегіальний розгляд справи від 23.05.2011 року та про витребування доказів від 25.05.2011 року, мотиви суду першої інстанції за наслідками розгляду даних клопотань, викладені в ухвалі суду від 25.05.2011 року та оскарженому рішенні від 25.05.2011 року, вважає, що доводи апелянта щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права при їх розгляді, не знайшли свого підтвердження під час дослідження апеляційним судом матеріалів справи та правильності застосування судом норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2011 року у справі № 5015/1714/11 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Кредобанк без задоволення.

Також суд апеляційної інстанції, враховуючи положення ст.ст. 49, 105 ГПК України, зробив висновок про те, що витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2011 року у цій справі без змін.

Судові витрати покласти на Публічне акціонерне товариство Кредобанк.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий - суддя Дубник О.П.

Судді Скрипчук О.С.

ОСОБА_2

повне рішення складено

12.08.2011 року