донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.07.2011 р. справа №27/130/10-7/5009/876/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не зявився
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від14.04.2011р. (повний текст підписано 19.04.2011р.)
у справі№37/108пд (суддя Кутіщева-Арнет Н.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гармонія», м. Запоріжжя
провитребування майна на суму 311952грн.
В С Т А Н О В И В:

Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго», м. Київ, позивач, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гармонія», м. Запоріжжя про стягнення 15597,60грн. штрафу та зобовязати відповідача поставити чотири високовольтні вводи на загальну суму 311952грн. відповідно до договору поставки №226/09/БМТЗ від 17.04.2009р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.05.2010р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №27/130/10.

Під час розгляду справи ТОВ ВКФ Гармонія звернулось до господарського суду Запорізької області з зустрічним позовом до АЕК Київенерго про стягнення 15597,60грн. основного боргу, 6018,33грн. пені, 880,73грн. 3% річних за договором №226-09/БМТЗ від 17.04.2009р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06.07.2010р. прийнято зустрічний позов до розгляду разом із первісним позовом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.08.2010р. провадження у справі за первісним позовом про стягнення 15597,60грн., зустрічним позовом про стягнення 15597,60грн. заборгованості припинено на підставі п.11 ч.1 ст.80 ГПК України. Провадження у справі за первісним позовом про витребування майна на суму 311952грн. припинено у зв'язку з відмовою у позові на підставі п.4 ст.80 ГПК України. Зустрічний позов частково задоволено та постановлено про стягнення з позивача 6018,33грн. пені і 880,73грн. річних.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2010р. рішення господарського суду Запорізької області від 02.08.2010р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.01.2011р. рішення господарського суду Запорізької області від 02.08.2010р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2010р. в частині припинення провадження у справі за первісним позовом про витребування майна на суму 311952грн. на підставі п.4 ст.80 ГПК України скасувати і справу в цій частині передати на розгляд до господарського суду першої інстанції. В решті рішення господарського суду Запорізької області від 02.08.2010р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.11.2010р. залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. прийнято справу №27/130/10 в частині припинення провадження у справі за первісним позовом про витребування майна на суму 311952грн. на підставі п.4 ст.80 ГПК України до свого провадження; присвоєно справі №27/130/10-7/5009/876/11; зобовязано позивача надати докази сплати державного мита згідно пп. «а»п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.03.2011р. стягнуто в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 340грн. з кожної сторони; зобовязано сторін виконати вимоги суду, викладені в ухвалі від 24.02.2011р., а також зобовязано позивача надати документальні докази, що підтверджують наявність зобовязань у відповідача на теперішній час та зобовязано відповідача надати докази належного виконання договірних зобовязань в частині поставки товару на суму 311952грн.

На виконання ухвали суду від 30.03.2011р. у справі №27/130/10-7/5009/876/11 були видані судові накази.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.04.2011р. (повний текст підписано 19.04.2011р.) у справі №27/130/10-7/5009/876/11 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довів належними документальними доказами заявлені позовні вимоги, а відповідач підтвердив документальними доказами виконання своїх зобовязань. Так, в рішення зазначено, що факт поставки та прийняття продукції позивачем було встановлено рішенням господарського суду №27/130/10 від 02.08.2010р., в звязку з чим, 06.07.2010р. представник позивача відмовився від вимоги зобовязати відповідача поставити чотири високовольтні вводи на загальну суму 311952грн., оскільки ця вимога була виконана відповідачем, що підтверджено актами прийняття-передавання від 18.05.2010р. та 02.06.2010р.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго»(згідно пункту 1 Статуту ПАТ «Київенерго», Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №769840 від 13.04.2011р., довідки з ЄДРПОУ АБ №150424 від 14.04.2011р. АЕК «Київенерго»перейменована у ПАТ «Київенерго») не погодилось з прийнятим рішенням та звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 14.04.2011р. у справі №27/130/10-7/5009/876/11 в частині стягнення штрафу у сумі 340грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до порушення прав позивача. Скаржник посилається на те, що на момент розгляду справи зобовязання щодо постачання товару за договором від 17.04.2009р. №226-09/БМТЗ виконано у повному обсязі та невирішеним залишилося питання щодо розподілу судових витрат, а саме державного мита у сумі 85грн. Ухвалою суду про порушення провадження у справі від 24.02.2011р. позивача зобовязано надати докази сплати державного мита згідно пп. «а»п.2 ст.3 Декрету КМУ «Про державне мито». Судом не взято до уваги, що у матеріалах справи вже містилися належним чином завірені платіжні доручення про сплату державного мита, інших доказів сплати державного мита Компанія не має. Довідка про зарахування сплаченого державного мита до Державного бюджету України судом не вимагалася. Водночас, Компанією неодноразово наголошувалося, що матеріали даної справи містять усі необхідні докази у цій справі, інших доказів у Компанії не має. Також скаржником зазначено, що витрати на оформлення відрядження з м. Києва до господарського суду Запорізької області значно перевищують оскаржувану у цій справі суму судових витрат, яка направлена Вищим господарським судом України на новий розгляд.

Представники сторін у судове засідання 20.07.2011р. не зявилися.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки ухвалою суду від 06.07.2011р., сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України та явка представників не була визнана обовязковою.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Положення ч.1 ст.106 ГПК України містять перелік ухвал місцевого господарського суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду. При цьому слід зазначити, що наведений в ч.1 вказаної статті перелік ухвал не є вичерпним, оскільки норми ст.106 ГПК України не визначають перелік ухвал, що не підлягають оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду. Норми ж ч.2 ст.106 ГПК України передбачають, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

З огляду на вищевикладене Донецьким апеляційним господарським судом перевіряється законність і обґрунтованість рішення господарського суду Запорізької області від 14.04.2011р. (повний текст підписано 19.04.2011р.) та ухвали від 30.03.2011р. у справі №27/130/10-7/5009/876/11.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається із матеріалів справи, відносини сторін врегульовані договором №226-09/БМТЗ від 17.04.2009р., за умовами якого ТОВ "Виробничо-комерційна фірма "Гармонія" (постачальник) зобов'язалось поставити АЕК "Київенерго" (покупець) продукцію (високовольтні вводи), а останній оплатити вартість цієї продукції.

Згідно із специфікацією від 17.04.2009р. №1 до договору від 17.04.2009р. №226-09/БМТЗ відповідач зобовязався передати у власність позивача високовольтні вводи кількістю вісім штук на загальну суму 623904грн.

Відповідно до пункту 4.1. договору, товар має бути поставлений покупцю протягом пяти робочих днів з моменту отримання постачальником письмової заявки покупця на конкретну партію товару.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що датою закінчення постачання вважається лата підписання акту приймання-передавання товару між сторонами. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання акту приймання-передавання, згідно з яким товар передається покупцю.

Передавання товару здійснюється в пункті поставки згідно з п.8.1. цього договору. Приймання товару оформляться актом приймання-передавання на замовлену партію товару між постачальником та покупцем, який є підставою для проведення взаємних розрахунків (пункт 10.2. договору).

Додатковою угодою від 21.12.2009р. №1 сторони продовжили термін дії договору до 30.04.2010р.

Листами від 22.01.2010р. №Д19-4-229 та від 17.02.2010р. №Д19/4-498 позивачем було замовлено 4 високовольтних вводи на загальну суму 311952грн.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.644 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

На виконання умов договору 08.04.2010 року та 05.05.2010 року відповідач поставив позивачу продукцію на загальну суму 311952грн., що підтверджується актами приймання-передавання згідно з договором №226-09/БМТЗ від 17.04.2009р.

Виходячи з того в актах вказані різні дати підписання їх представниками сторін, враховуючи дати виписки видаткових накладних, на які є посилання в цих актах, та позицію Вищого господарського судом України викладену у постанові від 26.01.2011р. щодо застосування у даному випадку приписів ст.644 ЦК України, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що датами виконання відповідачем зобовязання щодо поставки товару слід вважати 08.04.2010р. та 05.05.2010р. відповідно.

За таких обставин, враховуючи, що на час звернення позивача із позовом відповідачем зобовязання щодо поставки товару було виконано, місцевий господарський суд обґрунтовано залишив без задоволення вимогу позивача щодо захисту його права у спосіб примусового виконання обовязку в натурі, а саме щодо зобовязання відповідача поставити чотири високовольтні вводи на загальну суму 311952грн. відповідно до договору поставки №226/09/БМТЗ від 17.04.2009р.

Разом з тим, в своїй постанові від 26.01.2011р. Вищий господарський суд України зазначив, що під час нового розгляду справи в частині припинення провадження у справі за вимогами витребування майна на суму 311952грн. необхідно з`ясувати обставини справи, перевірити обґрунтованість заявлення таких вимог, дати цьому належну правову оцінку та постановити відповідне судове рішення з розподілом судових витрат, який повинен враховувати оплачену позивачем суму мита, суму яка підлягала сплаті та наслідки сплати мита не у повному обсязі.

За приписами ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вбачає, що судом першої інстанції при новому розгляді цієї справи враховано вказівки касаційної інстанції щодо перевірки обґрунтованості позовних вимог про витребування майна на суму 311952грн. та не враховано вказівки щодо розподілу судових витрат виходячи з оплаченої позивачем суми мита та суми яка підлягала сплаті, у звязку з чим не визначено наслідки сплати мита не у повному обсязі.

Підпунктом "а" п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" встановлено ставку державного мита із заяв майнового характеру у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (102грн.) і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із заяв майнового характеру (25500грн.).

Матеріали справи свідчать, що позивачем за позовною вимогою про зобовязання відповідача поставити чотири високовольтні вводи на загальну суму 311952грн. відповідно до договору поставки №226/09/БМТЗ від 17.04.2009р. платіжним дорученням №2388 від 20.04.2010р. сплачено лише 85грн. державного мита, тобто у розмірі меншому, ніж встановлений законодавством України за розгляд майнової вимоги.

У пункті 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.09.2009 р. N01-08/530 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України»зазначено, що згідно з частиною першою статті 46 ГПК державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. За змістом пункту 4 частини першої статті 63 названого Кодексу неподання доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви незалежно від того, чи є сума недоплати "суттєвою". Якщо факт недоплати суми державного мита з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої позовної заяви, суд у залежності від конкретних обставин справи може:

1) зобов'язати позивача доплатити необхідну суму державного мита, подавши суду відповідні докази у встановлений ним термін, та за необхідності - відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК), і в такому разі неподання позивачем без поважних причин витребуваних доказів може бути підставою для залишення позову без розгляду (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК);

2) стягнути відповідну суму державного мита за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 названого Кодексу.

Враховуючи викладене, а також те, що у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідача поставити чотири високовольтні вводи на загальну суму 311952грн. відповідно до договору поставки №226/09/БМТЗ від 17.04.2009р. відмовлено, то з позивача на користь Державного бюджету України слід стягнути державне мито у розмірі 3034,52грн., у зв'язку з чим рішення господарського суду підлягає частковій зміні.

Щодо застосування судом першої інстанції п.5 ст.83 ГПК України слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 5 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

При цьому, відповідно пп.3.7.1. Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 N 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", передбачене пунктом 5 статті 83 ГПК право господарського суду у прийнятті рішення стягнути з винної сторони штраф у доход Державного бюджету України стосується не лише рішень, прийнятих по суті справи, а й ухвал, у тому числі тих, якими розгляд справи не закінчується (наприклад, ухвали про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представника учасника судового процесу та/або неподанням ним витребуваних судом матеріалів тощо).

Дійсно, наявною у матеріалах справи (а.с.1, том 2) ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. позивача було, зокрема, зобов'язано надати докази сплати державного мита згідно пп. «а»п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», а також визнано обовязковою явку в судове засідання представників сторін. Водночас у цій ухвалі не зазначалося, що сторони, в тому числі позивач, зобов'язані надати суду документи без наявності яких вирішення спору по суті є неможливим.

Разом з тим, з`явувавши факт недоплати суми державного мита у процесі розгляду прийнятої позовної заяви суд першої інстанції міг вчинити дії передбачені у зазначено вище пп.3.7.1. Роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 N 02-5/289.

За таких обставин господарський суд не мав підстав для застосування до сторін штрафу, передбаченого пунктом 5 статті 83 ГПК України, і припустився неправильного застосування даної норми процесуального права, у звязку з чим ухвала господарського суду Запорізької області від 30.03.2011р. підлягає скасуванню.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги судова колегія вважає доцільним не стягувати із жодної сторони, оскільки суд першої інстанції неправильного застосування даної норми процесуального права відносно обох сторін у справі. Тому із розміру державного мита за майновою про зобовязання поставити товар, яке підлягає стягненню з позивача, слід відрахувати 51грн. державного мита, яке вже сплачено до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго», м. Київ - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 30.03.2011р. у справі №27/130/10-7/5009/876/11 скасувати.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.04.2011р. (повний текст підписано 19.04.2011р.) у справі №27/130/10-7/5009/876/11 змінити в частині стягнення державного мита, доповнити резолютивну частину рішення абзацем наступного змісту:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго»(пл.. ОСОБА_4, 5, м. Київ, 01001, ) на користь Державного бюджету України (отримувач Державний бюджет Орджонікідзевського району; банк отримувача ГУДК у Запорізькій області, МФО 813015, , рахунок №0007, код бюджетної класифікації 22090200; символ звітності банку 095) державне мито у розмірі 2983,52грн. Видати наказ.»

В іншій частині господарського суду Запорізької області від 14.04.2011р. (повний текст підписано 19.04.2011р.) у справі №27/130/10-7/5009/876/11 - залишити без змін.

Доручити господарському суду Запорізької області здійснити заходи щодо недопущення примусового стягнення за наказами від 30.03.2011р. у справі №27/130/10-7/5009/876/11.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_3

Надруковано 6 примірників: 1 позивачу; 2 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 господарському суду