ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
25.10.11 Справа № 5015/2640/11
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Бойко С. М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання М. Мельник
за участю представників сторін:
від прокуратури ОСОБА_2 (посвідчення № 214)
від позивача не зявився
від відповідача (апелянта) ОСОБА_3 представник
від третьої особи ОСОБА_4 представник
розглянув апеляційну скаргу ТОВ «Делакс Україна», м. Трускавець, Львівська область № 31/07/11 від 05.08.2011 р.
на рішення господарського суду Львівської області від 29.07.2011 р. (суддя Кітаєва С. Б.)
у справі № 5015/2640/11
за позовом ПАТ «Атомпрофоздоровниця», м. Київ
до відповідача ТОВ «Делакс Україна», м. Трускавець, Львівська область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 державного майна України, м. Київ
за участю прокуратури Львівської області
про стягнення заборгованості за векселем в розмірі 150 000 грн.
рішенням господарського суду Львівської області від 29.07.2011 р. у справі № 5015/2640/11 задоволено позов ПАТ «Атомпрофоздоровниця», м. Київ, з ТОВ «Делакс Україна», м. Трускавець, Львівська область на користь позивача стягнуто 150 000 грн. заборгованості, 1 500 грн. відшкодування витрат на оплату державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем подано достатньо доказів наявності непогашеної заборгованості за простим векселем, строк за яким настав, а відповідачем, в свою чергу, не подано доказів оплати векселя.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що простий вексель був виданий 22.05.2003 р., тобто раніше дати укладення додаткової угоди (24.06.2003 р.) до договору купівлі-продажу від 22.05.2003 р., яка передбачає розрахунок векселями. Посилаючись на ст. 4 Закону України «Про обіг векселів», апелянт вважає, що спірний вексель є безтоварним.

Крім цього, апелянтом подано клопотання, в якому він просить припинити провадження у справі, зазначаючи, що ПрАТ «Атомпрофоздоровниця»не є на даний час держателем спірного векселя, оскільки 10.08.2011 р. ПрАТ «Атомпрофоздоровниця» відчужило емітований 22.05.2003 р. СП ТОВ «Делакс Україна»простий вексель номінальною вартістю 150 000 грн. згідно договору купівлі-продажу цінних паперів (брокерський договір) № Б-116.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що розрахунки за договором № 5/Н від 22.05.2003 р. проведені повністю згідно вимог чинного законодавства України, зокрема ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні». Позивач також зазначає, що рішенням господарського суду м. Києва від 02.03.2004 р. у справі № 12/6 за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі ФДМ України до ВАТ «Атомпрофоздоровниця», ТОВ СП «Делакс Україна», ДП ТКП «Євронафта-Д»ВАТ НПК «Галичина»в тому числі про визнання недійсним договору № 5/Н від 22.05.2003 р. встановлено, що покупцями майна було проведено розрахунки за майно згідно умов договорів та прийнято майно згідно актів приймання0передачі, тобто до 01.01.2004 р. всі правовідносини сторін за договорами припинено у звязку з належним виконанням.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення представника прокуратури та представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів прваи, постановою Верховної ради України «Про майно санаторіїв «Горний»та «Прикарпаття»»від 09.07.1996 р. № 285/96-ВР встановлено, що майно санаторіїв «Горний»(м. Ялта) та «Прикарпаття»(м. Трускавець), які перебували у віданні ЦК професійної спілки працівників атомної енергетики та промисловості колишнього Союзу РСР, належить на праві спільної (часткової) власності професійній спілці працівників атомної енергетики та промисловості України та державі. Частка загальнодержавної власності у майні зазначених санаторіїв становить 30 % вартості цього майна.

Актом № 420 від 15.12.1999 р. передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Атомпрофоздоровниця» (правонаступником є ПрАТ «Атомпрофоздоровниця»), передано майно санаторію «Прикарпаття» (м. Трускавець, вул. Городище, 8) ОСОБА_5 державного майна України та ЦК профспілки працівників атомної енергетики та промисловості України.

Право власності на санаторій «Прикарпаття» зареєстровано за ВАТ «Атомпрофоздоровниця», про що 18.01.2000 р. Дрогобицьким державним комунальним міжміським БТІ та експертної оцінки видано реєстраційне посвідчення.

Матеріалами справи встановлено, що між ВАТ «Атомпрофоздоровниця»(продавець) та Спільним українсько-канадським підприємством «Делакс Україна»(покупець) укладено договір купівлі-продажу № 5/Н від 22.05.2003 р., за умовами п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця нерухоме, рухоме майно та транспортні засоби, що належать філії позивача «Трускавецьпівдентеплоенерго», а покупець прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

П. 2.2 договору передбачено, що загальна сума договору становить 1 093 500 грн., у тому числі ПДВ 182 250 грн.

Додатковою угодою № 1 від 24.06.2003 р. до договору сторони погодили, що оплата за майно здійснюється таким чином: перерахування коштів на поточний рахунок продавця в сумі 289 845, 76 грн. протягом 40 календарних днів з моменту підписання договору; розрахунком векселями на суму 803 654, 24 грн., емітованими відповідачем, термін сплати за векселями 22.05.2008 р.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем оплачено 289 845, 76 грн. 25.06.2003 р., про що свідчить долучена до матеріалів справи копія банківської виписки.

Відповідачем емітовано 6 векселів, серед яких вексель №7 6 від 22.05.2003 р. на суму 150 000 грн. ОСОБА_4 приймання-передачі векселів від 24.06.2003 р. міститься у матеріалах справи. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що зворотня сторона векселя не містить жодних написів.

Актом від 02.07.2003 р. прийому-передачі до договору ВАТ «Атомпрофоздоровниця» передано спільному українсько-канадському підприємству «Делакс Україна» нерухоме та рухоме майно, що стало предметом договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.03.2004 р. у справі № 12/6 відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі ОСОБА_5 державного майна України до ВАТ «Атомпрофоздоровниця», спільного українсько-канадського підприємства у формі ТОВ «Делакс Україна», дочірнього торгово-комерційного підприємства «Євронафта-Д»ВАТ НПК «Галичина»про, зокрема, визнання недійсними рішення загальних зборів акціонерів від 15-29.04.2003 р. в частині надання дозволу на відчуження майна філії ВАТ «Атомпрофоздоровниця»«Трускавецьпівдентеплоенерго», визнання недійсним договору.

Дане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2004 р. та постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2004 р.

Так, однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог стали висновки суду про те, що підстав, передбачених ст. 50 ЦК Української РСР для визнання договорів недійсними, немає. Судом також було встановлено, що покупцями майна було проведено розрахунки за майно згідно умов договорів та прийнято майно згідно актів приймання-передачі, тобто до 01.01.2004 р. всі правовідносини сторін за договорами припинено у звязку з належним виконанням

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем передано, а відповідачем прийнято майно на підставі укладеного договору, про що свідчить акт від 02.07.2003 р. прийому-передачі. За таких обставин, вимога позивача про повну оплату вартості проданого майна відповідачем є правомірною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3, ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Скориставшись наведеними нормами закону, сторони врегулювали спеціальний порядок розрахунків за продане майно, що відображено в додатковій угоді № 1 від 24.06.2003 р. до договору. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач вчиняв дії для реалізації цієї процедури: перерахував кошти в сумі 289 845, 76 грн., емітував прості векселі на решту суми заборгованості та передав їх позивачу

Згідно ст. 4 Закону України «Про обіг векселів», видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обовязково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобовязання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент видачі спірного векселя (акт приймання-передачі від 24.06.2003 р.) відповідач мав перед позивачем грошове зобовязання у розмірі 1 093 500 грн. Загальна вартість переданих векселів становить 803 654, 24 грн. Як зазначалось вище, 25.06.2003 р. від відповідача на рахунок позивача в рахунок погашення боргу надійшли кошти в розмірі 289 845, 76 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 194 ЦК України, ч. 1 ст. 163 ГК України, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», субєкти господарювання в межах своєї компетенції та відповідно до встановленого законодавством порядку можуть випускати та реалізовувати цінні папери, а також придбавати цінні папери інших суб'єктів господарювання. Цінним папером є документ встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає відносини між субєктом господарювання, який його випустив (видав), і власником та передбачає виконання зобовязань згідно з умовами його випуску, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

Відповідно до п. 2 ч. 5 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», векселі належать до боргових цінних паперів. Ч. 7 ст. 164 ГК України та ч. 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» передбачено, що субєкти господарювання мають право в порядку, встановленому законом, випускати в обіг векселі боргові цінні папери, які посвідчують безумовне грошове зобовязання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Таким чином, з огляду на те, що рішенням суду в аналогічній справі встановлено дійсність договору, оригінал векселя на момент прийняття рішення місцевим господарським судом знаходиться у позивача, відповідач не оплатив його після настання строку, зазначеного в цьому векселі (22.05.2008 р.), апеляційний суд вважає висновок місцевого господарського суду підставним та обґрунтованим. Разом з цим, оскільки вексель містить дату вчинення платежу, суд не бере до уваги заперечення відповідача про відсутність доказів предявлення векселя до платежу, як і те, що вексель передано іншій особі, оскільки на момент звернення з позовом і прийняття рішення судом першої інстанції вексель знаходився у позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 29.07.2011 р. у справі № 5015/2640/11 залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Делакс Україна», м. Трускавець, Львівська область без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С. М.

Суддя Желік М. Б.

Повний текст постанови виготовлений 02.11.2011 р.