ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
24.11.11 Справа № 5015/2034/11
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий-суддя Давид Л.Л.
Суддів Гриців В.М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Мазурській В.Т.
розглянувши матеріали апеляційної cкарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», за вих. №23/08/11-1юр від 23.08.2011 р. (вх. № місцевого суду 1392/11-01 від 31.08.2011 р., вх. № апеляційного суду 2003 від 09.03.2011 р.)
на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2011 р.
у справі №5015/2034/11 (суддя Деркач Ю.Б.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», м. Київ
до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «РАС Логістик», м. Львів
до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-Холдінг», м. Київ
до відповідача 3 Суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, м. Чернівці
про стягнення 719 294,44 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_3- представник (довіреність б/н від 11.08.2011 р.);
від відповідача 1: ОСОБА_4- представник (довіреність б/н від 19.11.2010 р.);
від відповідача 2: не з»явились;
від відповідача 3: не з»явились;
Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.08.2011 р. у справі №5015/2034/11 відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», м. Київ (надалі Позивач) до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «РАС Логістик», м. Львів (надалі - Відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельдорадо-Холдінг», м. Київ (надалі Відповідач 2), Суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, м. Чернівці (надалі Відповідач 3) про стягнення 719 294,44 грн. (Т-5, а.с.13-22).

Дане рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України наявності збитків та розміру збитків, а відтак в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 05.09.2011 р. у справі №5015/2034/11 відмовлено у задоволенні позову щодо стягнення з ТзОВ «Ельдорадо-Холдінг»1 000,00 грн. суми зобов»язання за договором поруки №07/10/10 від 07.10.2010 р. (Т-5, а.с.28-29).

Дане додаткове рішенням місцевого господарського суду мотивоване відсутністю підстав виникнення у Відповідача 1 відповідальності за договором №D1002 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, а відтак визначено відсутніми підстави для зобов»язання Відповідача 2 перед Позивачем за договором поруки №07/10/10 від 07.10.2010 р., відповідно в задоволенні позову щодо стягнення з Відповідача 2 - 1 000,00 грн. за вищевказаним договором поруки відмовлено.

Позивач ТзОВ «Дієса», не погодившись з винесеним рішенням від 15.08.2011 р., подав апеляційну скаргу за вих. №23/08/11-1 юр від 23.08.2011 р. (Т-5, а.с.32-38) та доповнення до неї за вих..№16/11/11-2юр від 16.11.2011 р. (Т-5, а.с.104-110), в яких посилається на те, що останнє прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні встановив, що Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні №D1002 від 07.10.2010 р. за своєю правовою природою є змішаним, дійшов помилкового висновку щодо неприпустимості застосування п. п. 6.4., 6.5. Договору до Відповідача 1, з огляду на те, що аналіз ст. 314 ГК України, ст. 924 ЦК України та ст. 133 Статуту автомобільного транспорту Української РСР не дає жодних підстав вважати, що застосування п. п. 6.4, 6.5. Договору щодо матеріальної відповідальності Відповідача 1, суперечить вказаним нормам чинного законодавства України. При цьому, Скаржник зазначає, що автотранспортним підприємством, що прийняло вантаж до перевезення, вважається транспортно-експедиційне підприємство, до якого у випадку повної втрати вантажу слід пред»являти претензію, що вбачається з п.1.6. Роз»яснення Вищого арбітражного суду України від 21.07.1992 р. №014-6/856 та ст.133 Статуту автомобільного транспорту Української РСР. Відтак вважає, що повну матеріальну відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої втратою або пошкодженням вантажу Позивача повинен нести Відповідач 1 як експедитор, такий що залучив до виконання договору транспортного експедирування третіх осіб, що обумовлює наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача вартості недоставленого вантажу.

Судом, також на думку Скаржника, зроблено помилковий висновок що умови п.6.4., 6.5. Договору змінено Заявками Позивача вантажовідправника №28РА та №2138-П Відповідача 1 в порядку, встановленому п.2.2. Договору. Скаржник вказує, що ним неодноразово зверталась увага суду на те, що зобов»язання не може бути змінено в односторонньому порядку, що така заміна є грубим порушенням норм чинного законодавства України, а саме ст. ст. 525, 651, 654 ЦК України та ст. 188 ГК України згідно з положеннями яких одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно вимог ст. ст. 651, 654, 626 ЦК України та змісту п. п. 2.2, 4.5 Договору вбачається, що заявка Позивача №28 РА від 01.02.2011 р. ніяким чином не змінює жодного з пунктів Договору, а визначає окремі умови щодо доставки вантажу від центрального складу Позивача, що знаходиться за адресою пг. Калинівка вул. Київська, 49ж, Макарівський район, Київська область, до магазинів Позивача за адресами: м. Чернівці, вул. Хотинська, буд.43; м. Хмельницький, вул. Рибака, буд. 2а; м. Чернівці, вул. Червоноармійська, 71. Крім цього, вказує, що Позивач не є стороною ні у Договорі №1231 від 01.02.2011 р., ні у Замовленні на перевезення вантажів автомобільним транспортом №2138-П від 01.02.2011 р. що є додатком до цього Договору.

Твердження суду про те, що сторонами у разовому договорі-заявці №28РА та товаро-транспортних накладних №28РА є Вантажовідправник (Позивач), Перевізник (Відповідач 3) та Вантажоодержувач (Позивач) вважає необґрунтованим таким, що суперечить дійсним обставинам справи, оскільки сторонами у Заявці №28РА від 02.02.2011 р. є Позивач та Відповідач 1.

Висновки суду щодо недоведеності понесення Позивачем збитків також вважає необґрунтованими, з огляду на те, що з поданих суду документів підтверджується загальна сума збитків від згоряння напівпричепа (державний номер 06700МО) транспортного засобу (державний номер (СЕ 9987АН), яка становить 1 069 294,44 грн., з яких: 350 000, 00 грн. балансова вартість знищеного транспортного засобу, 719 294,44 грн. вартість знищених товарно-матеріальних цінностей Позивача. Крім цього, вказує, що довідка Відділу з питань наглядово-профілактичної діяльності УМНС України в Вінницькій області та інші документи, які наявні в матеріалах справи, є належними доказами понесення Позивачем значних збитків у вигляді прямих збитків, що складають 553 303,41 грн. з урахуванням ПДВ (товарно-матеріальні цінності у вигляді побутової техніки у кількості 872 одиниці) та упущеної вигоди, що складає 165 991,03 грн.

Дані обставини, на думку Скаржника, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та просить прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач 1 ТзОВ «ТЕК «РАС Логістик»- у відзиві б/н від 25.10.2011 р.(Т-5, а.с.73-83) заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на те, що Позивач не передав, і відповідно такий не приймав від Позивача товарно-матеріальні цінності. Вказує також на те, що Кожокар не є уповноваженою особою ТзОВ «ТЕК «РАС Логістик», оскільки ні доручення, ні будь-якої письмової чи усної згоди на це не існує. ТзОВ «ТЕК ТЕК «РАС Логістик»на виконання п. п. 1.1., 2.1., 3.1.1., 3.1.2., 3.1.4. Договору прийняла Заявку, організував та забезпечив подачу автомобіля замовнику Позивачу для здійснення перевезення та доставки вантажу Замовника вантажоодержувачам. Перевізник ОСОБА_2 по разовому договору заявці №28РА Позивача, подав автомобіль ТзОВ «Дієса»під завантаження, а підписанням складених позивачем ТТН, уклав з ним договір перевезення та здійснював перевезення вантажу. Згідно відміток в ТТН, 02.02.2011 р. Позивач Вантажовідправник здав, а перевізник в особі водія Кожокара прийняв вантаж до перевезення. Цей факт в ТТН скріплено підписами перевізника водія Кожокара, експедитора ОСОБА_5 та вантажовідправника, а також печаткою останнього. Відповідно й матеріальну відповідальність за збереження вантажу , його видачу вантажоодержувачам та цілісність пломб несе перевізник, як встановлено ст. 133 Статуту автомобільних доріг України, ст. ст. 308, 310 Господарського кодексу України, ст. 924 Цивільного кодексу України. Відповідач вказує, що не отримував товар для здійснення доставки, оскільки в ТТН відсутні підписи ТзОВ «ТЕК «РАС Логістик»в одержанні вантажу. Крім цього вказує, що згідно ст. ст. 45, 47 Статуту автомобільних доріг України за договором перевезення вантажовідправник зобов»язаний надати автотранспортному підприємству на пред»явений до перевезення вантаж товарно-транспортну накладну в 4-х примірниках. ТТН є основним перевізним документом, за якими проводиться списання даного вантажу вантажовідправником та оприбуткування його отримувачем. В межах зазначеної в ній вартості товару настає відповідальність перевізника. У всіх наданих суду 3-х ТТН №28РА від 02.02.2011 р. відсутня назва та ціна товару, вказана лише загальна сума вартості відпущеного товару 00 грн. 00 коп., тому додані до позовної заяви ТТН не є документами, за якими можна списувати чи оприбутковувати товар та нараховувати збитки, як це передбачено п. 1 правил та ст. 47 Статуту автомобільних доріг України. Такі не є підставою для нарахування та стягнення збитків з перевізника, для претензії і позову до Перевізника. Тобто, Позивачем не доведено факту наявності збитків та розміру збитків. Відповідно до цього, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну і необґрунтовану.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.09.2011 р. порушено апеляційне провадження у справі №5015/2034/11 та призначено на 29.09.2011 р. розгляд апеляційної скарги ТзОВ «Дієса»на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2001 р.

Ухвалами суду від 29.09.2011 р. та від 27.10.11 р. розгляд справи за клопотаннями сторін відкладався. Крім цього, п. 1 резолютивної частини ухвали суду від 27.10.2011 р. в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду спору.

В судове засідання 24.11.2011 р. з»явились представники Позивача (Скаржника) та Відповідача 1.

Відповідачі 2-4 участі уповноважених представників сторін не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 27.10.2011 р., що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення (Т-5, а.с.99, 100). Ухвалою суду від 27.10.2011 р. участь представників сторін визначено на власний розсуд та попереджено сторони, що у разі відсутності їх уповноважених представників, справа буде розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.

За клопотанням сторони розгляд справи №5015/2034/11 здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

В судовому засіданні 24.11.2011 р. представники Скаржника та Відповідача 1 підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників Позивача (Скаржника) та Відповідача 1, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

07.10.2010 р. ТзОВ «ТЕК «РАС Логістик»та ТзОВ «ТК «Ельдорадо»укладено договір №D1002 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (Т-1, а.с.18-20), згідно п.1.1. якого Експедитор зобов»язаний надати послуги з організації перевезення найманим вантажним транспортом, довіреною особою якого він являється, у відповідності до вимог діючого законодавства України, вимог міжнародних Конвенцій та угод у сфері міжнародних перевезень.

Згідно п.3.1.1. Договору встановлено обов»язок Відповідача 1 за плату та за рахунок Позивача організувати перевезення його вантажу на умовах, погоджених сторонами, а також надавати інші послуги Позивачу , визначені п.2.1. цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що на підставі Договору Відповідач 1 надає одну або декілька з наступних послуг: організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та зарубіжних країн на підставі відповідних заявок; - здійснює розсилку товарно-транспортної документації; здійснює розрахунки зі всіма учасниками транспортного процесу; приймає участь у складанні актів у випадках, передбачених діючим законодавством та вирішує з замовником претензійні питання; за угодами сторін виконує інші доручення Замовника.

Пунктом 2.2.Договору встановлено, що конкретні умови по кожному замовленню обумовлюються в заявці. Заявки , як і договір підписані та передані по факсу мають силу оригіналу (п.9.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що Позивач 01.02.2011 р. подав Заявку на разове перевезення вантажу за №28Р з зазначенням в ній умов (Т-4, а.с.6-7). Відповідач 1 на виконання п.п.1.1., 2.1., 3.1.1., 3.1.2., 3.1.4. Договору прийняв заявку, організував та забезпечив подачу автомобіля замовнику Позивачу для здійснення перевезення та доставки вантажу Замовника вантажоодержувачам.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) сторони мають право укласти договір , в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори , елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що у разі укладення змішаного договору, за порушення обов»язків за договором транспортного експедирування про надання транспортно-експедиційних послуг, експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 Цивільного кодексу України, а в разі порушення обов»язків за договором перевезення, перевізник відповідає перед вантажовідправником чи одержувачем відповідно до глави 64 Цивільного кодексу України за нормами договору перевезення вантажу.

Як вбачається з позовної заяви, збитки у Позивача виникли під час перевезення вантажу, оскільки вантаж згорів у автомобілі в дорозі, тобто з договору перевезення вантажу.

Згідно ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 924 Цивільного кодексу України та ст. 133 Статуту автомобільних доріг України встановлено, що автотранспортні підприємства (перевізники) несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві.

Згідно з п. п. 6.4, 6.5., 6.6. Договору Експедитор несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до моменту передання вантажу вантажоодержувачу. Експедитор несе відповідальність за осіб, залучених до виконання дійсного Договору у розмірі та на умовах, передбачених діючим законодавством , як за свої власні.

В порядку п.2.2. договору Замовником подано заявку №28 РА від 01.02.2011 р. (Т-4, а.с.6-7) в якій вказано, що водій Кожокар приймає вантаж до перевезення. Дана заява прийнята Позивачем без застережень, про що свідчить передача по товаро-транспортних накладних №28РА від 02.02.2011 р. товар водію Кожокару та експедитору ОСОБА_5 (Т-1, а.с.25-35).

Даною разовою заявкою, згідно п.2.2. Договору №D1002 обумовлено конкретні умови Договору в тому числі і відповідальність перевізника за збереження пломб і вантажу з моменту прийняття до перевезення до видачі вантажу одержувачем.

СПД-ФО ОСОБА_2 замовленням №2138П на перевезення належним йому транспортом вантажу ТзОВ «Ельдорадо», згідно заяви №28РА Позивача від 01.02.2011 р. прийняв та подав автомобіль Позивачу під завантаження. Забезпеченням подачі транспортного засобу під завантаження виконано зобов»язання Відповідача 1 ТзОВ «ТЕК «РАС Логістик»встановлені розділом 3 п.п.3.1.1., 3.1.2. , 3.1.4. Договору №D1002 від 07.10.10 р.

З поданням 01.02.2011 р. Перевізником (Відповідачем 3) автомобіля Вольво СЕ 9987 АН з причіпом 067-00 МО для перевезення вантажу Позивача на виконання Заявки №28РА, завантаженням товару, складанням та підписанням товаро-транспортних накладних №28РА від 02.02.2011 р. (Т-1, а.с.25-28) Вантажовідправником (Позивачем ) та Перевізником (Відповідачем 3) укладено договір перевезення вантажу. Що стверджено підписами Вантажовідправника (Позивача) про здачу і Перевізника (Відповідача 3) та експедитора ОСОБА_5 про прийняття вантажу до перевезення для доставки вказаним у товаро-транспортних накладних одержувачам.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України та ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення укладається в письмовій формі. Укладення договору підтверджується складенням перевізного документу (транспортної накладної, коносаменту тощо).

З наявних у справі товарно-транспортних накладних вбачається, що вантаж Позивача прийняв до перевезення водій Кожокар і надалі він відповідав за збереження пломб і доставку вантажу, згідно укладеного між ними договору перевезення та відповідно до ст. 924 ЦК України, ст. 133 Статуту автомобільного транспорту України. Це також зазначено у заявках Вантажовідправника (позивача) і експедитора (відповідача 1) №2138-П.

Як вбачається з позовної заяви, Позивач просить стягнути збитки з Відповідача 1 552 303,41 грн. прямих збитків, 165 991,03 грн. упущеної вигоди (Т-1, а.с.9-17).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що збитки підлягають відшкодуванню при наявності вини.

У відповідності до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв»язку між протиправною поведінкою і збитками, вина. При цьому важливим елементом об»єктивної сторони правопорушення є причинний зв»язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов»язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки наслідком протиправної дії.

Особа, яка вимагає відшкодування збитків, повинна довести факт заподіяння шкоди, розмір понесених збитків, безпосередній причинно-наслідковий зв»язок між заподіянням шкоди і збитками та вину особи, яка заподіяла шкоду.

У відповідлності до вимог ст. 158 Статуту автомобільного транспорту України та п.п. 15.1., 15.3., 15.6 Правил перевезення вантажів автотранспортом в Україні обставини, які можуть слугувати підставою для матеріальної відповідальності автотранспортних підприємств, вантажовідправників та вантажоодержувачів при автомобільних перевезеннях, посвідчуються записами в товаро-транспорних накладних та актами встановленої форми.

Згідно вимог ст. ст. 45, 47 Статуту автомобільного транспорту України за договором перевезення вантажовідправник зобов»язаний надати автотранспортному підприємству на пред»явленний до перевезення вантаж товарно-транспортну накладну в 4-х примірниках. Товаро-транспортна накладна є основним перевізним документом, за яким проводиться списання даного вантажу вантажовідправником та оприбуткування його отримувачем. У межах зазначеної в ній вартості товару настає відповідальність перевізника.

Статтею 50 Статуту автомобільних доріг України встановлено, що при прийнятті вантажу до перевезення шофер-експедитор автотранспортного підприємства пред»являє вантажовідправнику службове посвідчення і подорожній лист, завірений печаткою автотранспортного підприємства. Приймання вантажу до перевезення, згідно ст. 51 Статуту автомобільного транспорту України, посвідчується підписом шофера-експедитора у всіх примірниках товаро-транспортних накладнрих, один з яких надається вантажовідправникові.

У відповідності до вимог ст. 47 Статуту автомобільного транспорту України вантажовідпрвник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності чи неповноти відомостей, зазначених ним в товаро-транспортних накладних.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи товаро-транспортних накладних, якими Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не зазначено посвідчення водія та подорожнього листа до якого додається ТТН, також в графі «ОСОБА_3 підприємство»на підставі подорожнього листа, повинна бути внесена назва Перевізника, запис про назву АТП чи власника автомобіля, що також відсутнє в ТТН. Крім цього, в подорожному листі в графі «ОСОБА_3 підприємство»значиться «Фізична особа підприємець ОСОБА_2В.», про що не вказано в усіх товаро-транспортних накладних. Також, у ТТН відсутня графа «Експедитор»де повинно бути вказано Відповідача 1.

Матеріалами справи встановлено, що усі три товарно-транспортні накладні мають один номер 28РА та одну дату 02.02.2011 р. Однак, згідно п.п. 11.1, 11.2 Правил перевезень, в разі відвантаження в адреси 3-х одержувачів, кожна з 3-х товарно-транспортних накладних повинна мати окремий обліковий номер та серію ТТН. Подорожні листи є документами суворої звітності.

Крім цього, у всіх наданих суду ТТН відсутні відмітки про втрату вантажу, про складення акту та не вказано ціни та вартості товару.

Відповідно до вищенаведеного, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок, що надані Позивачем ТТН, не є тими документами, за якими можна списувати чи оприбутковувати товар та нараховувати збитки, як це встановлено п. 1 Правил та ст. 47 Статуту автомобільного транспорту України.

Враховуючи те, що в даних ТТН відсутні записи про втрату товару та складання акту, то вони не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

З заявки №28-РА від 01.02.2011 р. вбачається, що в ній зазначено обов»язок сторін у разі нестачі товару чи порушення пломби скласти акт з внесенням про це записів у всіх примірниках товаро-транспортної накладної і жодна із сторін не має права відмовитися від підпису складеного акту.

У ТТН, які згідно з чинним законодавством України є письмовим підтвердженням укладення договору перевезення, зазначено, що всього по ним відпущено, ак водієм прийнято до перевезення товар на суму нуль грн. нуль коп. А відтак, у відповідності до вимог ст. 136 Статуту автомобільного транспорту України перевізник також не може нести відповідальність за втрату вантажу, вартість якого згідно ТТН дорівнює нулю.

Як вбачається з матеріалів справи у завантаженні товару Позивача, згідно актів завантаження транспортного засобу на території складу Позивача С137 (Т-1, а.с.22), С081 (Т-1, а.с.23), С085 (Т-1, а.с.24), приймали участь лише працівники останнього: Комірник, експедитор ОСОБА_5 та працівник СБ, які засвідчили це своїми підписами.

Завантаженням автомобіля без участі водія Позивачем порушено умови договору перевезення, заявки №28РА від 01.02.2011 р. та відповідно суперечить вимогам ст. ст. 50, 51, 133 Статуту автомобільного транспорту України, згідно яких участь водія у завантаженні є обов»язковою.

Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, з наданих Позивачем актів завантаження С137, С081, С085 (Т-1,а.с.22-24) ,внутрішніх замовлень (Т-1, а.с.36-54), вантаж зі складу Позивача отримав експедитор ОСОБА_5, і він же завантажував товар без участі водія, підписався в товаро-транспортних накладних про прийняття вантажу і він же й супроводжував вантаж як експедитор.

Позивач, стверджує, що ОСОБА_6 не є представником ТзОВ «Дієса».

Однак, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Позивачем не доведено належними та допустимими доказами твердження про те, що ОСОБА_6 є експедитором ТзОВ «ТЕК «РАС Логістик», оскільки довіреність на таке представлення в матеріалах справи відсутня.

В суді першої інстанції Позивачем не надано акту про пожежу в дорозі, про причину пожежі, який товар і скільки згорів, не вказано також ціни та вартості ні актом, ні в товаро-транспортних накладних.

29.09.2011 р. в канцелярію Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Позивача за вих.. №28/09/11-1-юр від 28.09.2011 р. (Т-5, 56-61) про долучення до матеріалів справи копії акту про пожежу від 22.02.2011 р. та копії постанови про відмову ОСОБА_2 в порушенні кримінальної справи від 20.09.2011 р.

З акту про пожежу від 02.02.20011р. (Т-5, а.с.58-59) вбачається, що в графі «пожежою знищено»вказано: автомобіль VOLVO FN 12420, побутова техніка, що знаходилась в кузові автомобіля»і в графі «пожежою пошкоджено»вказано «причіп автомобіля».

Тобто з акту пожежі не вбачається, який саме товар і на яку саме суму пошкоджено.

В постанові про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом пожежі в автомобіля НОМЕР_1 2000 в.в. гр. ОСОБА_2 із-за відсутності події злочину від 20.09.2011 р. (Т-5, а.с.60-61) вказано, що прямі збитки нанесені пожежою складають 1 069 294,44 грн.

Позивач в позовній заяві вказує, що його прямі збитки складають 552 303,41 грн. та 165 991, 03 грн. упущена вигода. В обґрунтування даних позовних вимог посилається на те, що інвойси та видаткові накладні, (Т-1, а.с.56-150, Т-2, а.с.1-148, Т-3, а.с.1-78), за якими він одержував товар від своїх постачальників, однак такі не мають відношення до позову, оскільки не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України, що саме ці товари відвантажено та включено в ТТН №28РА від 02.02.2011р.

Позивач також посилається на акт пожежі від 02.02.2011 (Т-5, а.с.58-59) та довідку УМНС у Вінницькій області за №09/430 від 07.02.2011 р. (Т-1, а.с.55, Т-4, а.с.5)) однак, дані документи також не визначають ціни товару та суму його вартості і є неналежними доказами відповідно до ст. 158 Статуту автомобільного транспорту України та ст. ст. 32, 34 ГПК України.

Відповідно до цього, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність факту наявності та розміру збитків.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, чого Скаржником не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги та відповідність рішення Господарського суду Львівської області нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2011 р. у справі №5015/2034/11 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», за вих. №23/08/11-1юр від 23.08.2011 р. (вх. № місцевого суду 1392/11-01 від 31.08.2011 р., вх. № апеляційного суду 2003 від 09.03.2011 р.) - без задоволення.

2. Судові витрати по розгляду справи в апеляційному суді відповідно до ст. ст. 49, 105 ГПК України покласти на Скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

5. Справу № 5015/2034/11 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий-суддя Давид Л.Л.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Кордюк Г.Т.

Повний текст постанови підписано 28.11.2011 р.