донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

01.06.2011 р. справа №10/367/10

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Акулової Н.В., Гези Т.Д.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідачів: не зявились.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління житлового господарства Запорізької міської ради м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011р. (складене 03.03.2011р.) у справі №10/367/10 (суддя Алейникова Т.Г.)

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Запоріжжя

до відповідачів: 1) Управління житлового господарства Запорізької міської ради м. Запоріжжя, 2) Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне обєднання №2» м. Запоріжжя, 3) Управління державного казначейства у Жовтневому районі м. Запоріжжя

про стягнення 67 388,22грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватний підприємець ОСОБА_1 м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідачів, Управління житлового господарства Запорізької міської ради м. Запоріжжя, Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне обєднання №2»м. Запоріжжя, про стягнення суми сплаченої орендної плати в розмірі 62 109,28грн., а також суми експлуатаційних витрат в розмірі 5 278,94грн.

Ухвалою від 14.01.2011р. господарський суд Запорізької області в порядку ст. 24 ГПК України залучив до участі у справі у якості відповідача-3 Управління Державного казначейства у Жовтневому районі м. Запоріжжя, проте ухвалою від 16.02.2011р. замінив його на належного відповідача-3 - Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області.

Рішенням від 28.02.2011р. у справі №10/367/10 господарський суд Запорізької області позовні вимоги задовольнив та стягнув з місцевого бюджету Жовтневого району міста Запоріжжя на користь позивача суму сплаченої орендної плати в розмірі 62 109,28грн., а також суму сплачених експлуатаційних витрат в розмірі 5278,94грн.

Свій висновок щодо задоволення позовних вимог господарський суд обгрунтував посилаючись на приписи ст.ст. 216, 236 ЦК України, зазначивши, що сплачені за договором оренди кошти підлягають поверненню позивачу, оскільки договір оренди нежитлового приміщення №1332/2 від 24.09.2005р. є недійсним (нікчемним) на підставі закону, а отже не створив юридичних наслідків у вигляді виникнення зобовязань сторін, крім тих, що повязані з його недійсністю. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивач фактично не користувався орендованим приміщенням, проте платив орендну плату за нікчемним правочином, у звязку з чим дійшов висновку про необхідність повернення в натурі кожній зі сторін все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-1, Управління житлового господарства Запорізької міської ради, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заявник в обґрунтування вимог про скасування судового рішення посилається на те, що спірний договір оренди виконувався сторонами, до нього підписувались акт приймання-передачі, додаткові угоди тощо. Таким чином, скаржник зауважує на тому, що твердження позивача про відсутність у відповідачів підстав для передачі спірного приміщення в оренду є необґрунтованими, а також на тому, що позивач мав право звернутися до суду з вимогами про розірвання спірного договору, однак таких дій не здійснив, що підтверджує його згоду з існуванням такого договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що вважає її доводи необґрунтованими, а рішення місцевого господарського суду таким, що прийнято у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у звязку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін у судове засідання не зявились, причини неявки до суду не повідомили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 28.04.2011р. явка представників сторін не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.08.2005р. №304/49 вирішено передати в оренду ПП ОСОБА_1 як переможцю конкурсу нежитлове приміщення площею 163,5кв.м. в будинку №44 по проспекту Леніна, що знаходиться на балансі КП «ВРЕЖО №2», строком на 5 років для розміщення фотосалону, майстерні з ремонту взуття та майстерні з ремонту годинників, з виконанням робіт по благоустрію прилеглої території в обсягах, визначених договором оренди.

Проте, за матеріалами справи, лише 28.11.2005р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради було прийнято рішення № 430/5 про оформлення права комунальної власності на обєкти нерухомості, зокрема, підвальні приміщення в будинку № 44 по пр. Леніна в м. Запоріжжі.

На виконання рішення №304/49 між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець), КП «ВРЕЖО № 2»(балансоутримувач) та ПП ОСОБА_1 (орендар) 24.09.2005р. було укладено договір №1332/2 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого відповідач-1 передав, а позивач прийняв в строкове платне користування для розміщення фотосалону, майстерні з ремонту взуття та майстерні з ремонту годинників нежитлове приміщення.

Пунктом 11.1 сторони визначили строк дії договору - з 24.09.2005р. по 23.09.2010р.

Згідно п. 3.3 договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендарем самостійно шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції поточного місяця.

Відповідно до п. 3.4 договору, орендна плата перераховується позивачем самостійно до місцевого бюджету м. Запоріжжя за місцем знаходження обєкта, що здається в оренду, щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.10.2006р. №401/61 було внесено зміни до рішення №304/49 від 25.08.2005р., а саме змінено площу орендованого приміщення з 163,5кв.м. до 219,8кв.м.

Однак, рішенням Запорізької міської ради 17 сесії 5 скликання від 12.12.2007р. № 51 «Про звіт тимчасової контрольної комісії міської ради для здійснення контролю за використанням нежитлових та допоміжних приміщень, розташованих в підвалах багатоквартирних будинків м. Запоріжжя»пункт 27 зазначеного рішення щодо оформлення права комунальної власності на обєкти нерухомості в частині будинку № 44 по пр. Леніна у м. Запоріжжі було скасовано та зобовязано відповідні органи звернутися до суду із позовами про розірвання договорів оренди приміщень, укладених відповідно до цих рішень.

Позивач, посилаючись на те, що при укладанні договору оренди не були додержані вимоги щодо його нотаріальної форми та державної реєстрації, а також на те, що спірний договір не можна було укладати без згоди та дозволу співвласників будинку, оскільки орендар та балансоутримувач не мали на це відповідних повноважень, звернувся до господарського суду із позовною заявою про стягнення з місцевого бюджету за наслідками нікчемності правочину суми сплаченої орендної плати в розмірі 62 109,28грн. та суми експлуатаційних витрат у розмірі 5 278,94грн.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази, судова колегія вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з місцевого бюджету кошти, сплачені за договором оренди №1332/2 від 24.09.2005р.

Судовою колегією встановлено, що тільки у 2009р. було виконано припис, викладений у рішенні Запорізької міської ради №51 від 12.12.2007р., а саме - рішенням господарського суду Запорізької області від 06.02.2009р. у справі №11/78д/08-20/540д/08 за позовом Управління житлового господарства Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО №2»до ПП ОСОБА_1 про розірвання договору оренди у задоволенні позову було відмовлено, а сам договір оренди №1332/2 від 24.09.2005р. було визнано нікчемним. Зазначене рішення сторонами не оскаржувалось та вступило в законну силу.

За приписами ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір оренди №1332/2 від 24.09.2005р.був укладений з позивачем ще до прийняття рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №430/5 від 28.11.2005р. «Про оформлення права комунальної власності на обєкти нерухомості», тобто неправомірно та без достатніх на то підстав. Зазначене підтверджується також висновками, викладеними у Рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004р. №4-рп/2004, згідно якого державний житловий фонд, допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, коляски і т.п) передаються безкоштовно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не вимагає здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Так, за змістом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 2 ст.793 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, згідно з ст.974 цього Кодексу договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній реєстрації.

Отже, законом встановлені вимоги щодо нотаріальної форми спірного договору, та передбачено його обов'язкову державну реєстрацію, проте всупереч вищезазначених норм, договір оренди №1332/2 від 24.09.2005р. не був посвідчений нотаріально та не проходив державну реєстрацію.

За таких обставин, даний договір є нікчемним в силу ст. 220 ЦК України, а отже, згідно ст. 216 ЦК України, не створив для сторін юридичних наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, у звязку з чим, за статтею 216 ЦК України, кожна зі сторін зобовязана повернути іншій стороні в натурі все, що вона одержала від виконання цього правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку КП «ВРЕЖО №2»(а.с. 9-10), позивачем на виконання нікчемного договору оренди було сплачено орендну плату в розмірі 62 109,28грн. за період з жовтня 2005р. по січень 2009р. та експлуатаційні витрати в сумі 5 278,94грн.за період з листопада 2005р. по березень 2009р.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що у відповідності з нормами чинного законодавства та згідно наявних в матеріалах справи доказів, позивач має право на повернення за наслідками недійсності нікчемного правочину сум сплаченої за ним орендної плати та експлуатаційних витрат.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що спірний договір оренди виконувався сторонами, а отже сплачені за користування приміщенням кошти не можуть бути повернуті позивачу, судова колегія до уваги не приймає, оскільки законодавчо встановлені правові наслідки недійсності правочину, яка в даному випадку підтверджена матеріалами справи.

Інші твердження заявника в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011р. у справі №10/367/10 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді матеріалів та обставин справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на скаржника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011р. (складене 03.03.2011р.) у справі №10/367/10 залишити без зміни.

Апеляційну скаргу Управління житлового господарства Запорізької міської ради м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011р. (складене 03.03.2011р.) у справі №10/367/10 залишити без задоволення

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: Н.В. Акулова

ОСОБА_2

Надруковано примірників 7

1-у справу

1-позивачу

3-відповідачу

1-господарському суду

1-ДАГС