ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
05.12.11 Справа № 5008/37/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого-судді Михалюк О.В.
суддів Новосад Д.Ф.
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2-К.
на ухвалу господарського суду Закарпатської області від 14.10.2011р.
у справі № 5008/37/2011
за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Ужгород
про визнання банкрутом,
з участю представників :
від скаржника ОСОБА_4 - представник
від боржника - ОСОБА_5 - представник
арбітражний керуючий ОСОБА_6
В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені, заперечень щодо складу суду не поступало.
Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 14.10.2011р. у справі № 5008/37/2011 (суддя Васьковський О.В.) про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Ужгород у задоволенні клопотань ОСОБА_2-К. про повернення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 заяви про порушення справи про банкрутство та припинення провадження у справі відмовлено; затверджено звіт ліквідатор та ліквідаційний баланс банкрута, припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та припинено провадження у справі про банкрутство.
Не погоджуючись з даною ухвалою скаржник ОСОБА_2-К. подала до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що судом першої інстанції безпідставно порушено провадження у справі про банкрутство та застосовано судові процедури визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(надалі ОСОБА_5), оскільки заявником не доведено безспірність своїх вимог.
Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до господарського суду Закарпатської області з вимогою про визнання його банкрутом в порядку ст.47 Закону.
Відповідно до приписів ст.53 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.
Стаття 47 Закону про банкрутство передбачає загальні положення про банкрутство субєкта підприємницької діяльності громадянина.
Згідно з ч.2 ст.47 Закону про банкрутство заява про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця може бути подана в господарський суд громадянином-підприємцем, який є боржником, або його кредиторами.
Відповідно до ч.4 ст.48 вказаного Закону, якщо у встановлений частиною другою цієї статті строк громадянин-підприємець не подав доказів задоволення вимог кредиторів і в зазначений строк не укладено мирової угоди, господарський суд визнає громадянинапідприємця банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.
Стаття 1 Закону про банкрутство визначає, що боржник - суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, у тому числі зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), протягом трьох місяців після настання встановленого строку їх сплати.
Із викладених норм діючого законодавства про банкрутство вбачається, що справа про банкрутство в порядку Закону про банкрутство може бути порушена лише відносно суб'єкта підприємницької діяльності (у тому числі відносно фізичної особи, що має такий статус та зареєстрована в установленому законом порядку). При цьому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 6 Закону про банкрутство - підстави для порушення справи про банкрутство, - однією із умов порушення та здійснення провадження у справі є наявність у такого боржника, саме як у суб'єкта підприємницької діяльності, в обов'язковому порядку незадоволених протягом визначеного в Законі про банкрутство строку грошових зобов'язань перед кредиторами. Тобто, вимоги кредиторів, що покладаються в основу кредиторських вимог в заяві про порушення справи про банкрутств боржника-фізичної особи, мають бути пов'язані із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.
Оскільки застосування процедури банкрутства можливе лише до фізичних осіб, що здійснюють підприємницьку діяльність, то вимоги, що випливають з особистих зобовязань, а також інші вимоги особистого характеру підставами для порушення справи про банкрутство бути не можуть.
Підставою для звернення заявника - ФОП ОСОБА_3 до суду про визнання її банкрутом, стало те, що станом на момент подання заяви загальний розмір безспірної заборгованості боржника перевищує триста мінімальних заробітних плат. Зокрема, боржник підтверджує свою заборгованість перед кредиторами рішеннями суду від 22.08.2008р. у цивільній справі № 2п-285/08 на суму 252537,00 грн. та від 27.10.2010р. у справі № 2п-6972/09 на суму 114127,90 грн.
Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції виконаче провадження було відкрито лише на виконання рішення від 22.08.2008р., що підтверджується постановою ДВС про відкриття виконавчого провадження від 26.05.2009р. Виконавче провадження по виконанню іншого рішення суду відкрито лише 09.11.2011р. постановою ДВС про відкриття виконавчого провадження, тобто на момент порушення провадження у справі про банкрутство вимоги кредиторів сукупно складали менше між триста мінімальних розмірів заробітних плат, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.
Згідно з ч.1 ст.7 Закону заява про порушення справи про банкрутство подається, в тому числі, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності (його представником) і повинна містити, зокрема: виклад обставин, які підтверджують неплатоспроможність боржника, з зазначенням суми боргових вимог кредиторів, а також строку їх виконання, розміру неустойки (штрафів, пені), реквізитів розрахункового документа про списання коштів з банківського або кореспондентського рахунку боржника та дату його прийняття банківською установою боржника до виконання.
Відповідно до ч.5 ст.7 Закону боржник зобов'язаний звернутися в місячний строк до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство у разі виникнення таких обставин: задоволення вимог одного або кількох кредиторів приведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами; орган боржника, уповноважений відповідно до установчих документів або законодавства прийняти рішення про ліквідацію боржника, прийняв рішення про звернення в господарський суд з заявою боржника про порушення справи про банкрутство; при ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі; в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.7 ст.7 Закону у разі звернення до суду боржника із заявою про порушення справи про банкрутство у підготовчому засіданні з'ясовуються ознаки його неплатоспроможності.
Отже, основне завдання підготовчого засідання суду полягає в зясуванні ознак неплатоспроможності боржника, наявності чи відсутності перешкод подальшому руху справи про банкрутство.
За змістом ч.3 ст.6 та ч.5, ч.7 ст.7 Закону справа про банкрутство за заявою боржника порушується господарським судом лише у разі підтвердження боржником своєї неплатоспроможності документами, які боржник зобов'язаний додати до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство.
Таким чином, заява боржника - громадянина-підприємця може бути подана в господарський суд за наявності матеріальних підстав, передбачених ч.3 ст.6, ч.5, ч.7 ст.7, ст.47 Закону та ст.53 ЦК України для порушення провадження у справі про банкрутство, а суд, встановивши факт неспроможності боржника - громадянина-підприємця задовольнити безспірні вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням підприємницької діяльності, може визнати боржника - громадянина-підприємця банкрутом.
Законом встановлені загальні положення з визначенням, що безспірними є вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.
Отже, у статті 6 цього Закону наведені ознаки неплатоспроможності боржника, які є підставою для порушення справи про банкрутство. Такою підставою є безспірність грошових вимог кредиторів, що сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати і не сплачені протягом трьох місяців з початку виконавчого провадження.
Застосовуючи зазначені положення Закону, слід виходити із системного аналізу норм, зокрема положень статті 1, якими дано визначення поняття "безспірні вимоги кредиторів". Такими є вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника (абзац восьмий статті 1 Закону).
Таким чином, за Законом вимоги кредиторів набувають характеру безспірних, якщо вони підтверджені відповідними документами, зокрема виконавчими.
Стаття 1071 Цивільного кодексу України передбачає підстави списання грошових коштів з рахунка.
За приписами ч. 1 цієї статті банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Без такого розпорядження грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом (ч. 2 вказаної статті).
Враховуючи те, що списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття останньою виконавчого провадження.
Таким чином, без порушеного щодо боржника виконавчого провадження відсутні ознаки його неплатоспроможності.
Виключний перелік виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою, передбачено Законом України Про виконавче провадження.
В зв"язку з цим, безспірні вимоги кредиторів, які дають право боржнику на порушення справи про банкрутство складають 255935,82 грн.
Станом на день подання заяви до суду мінімальна заробітна плата становила 941 грн.
Отже, розмір безспірних вимог боржника менший 300 мінімальних заробітних плат.
За таких обставин справи судом першої інстанції порушено провадження у даній справі про банкрутство без наявності правових підстав, з якими ОСОБА_5 про банкрутство пов'язує можливість такого порушення.
Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а провадження у справі слід припинити.
На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.80,91,101-106 ГПК України,-
Львівський апеляційний господарський суд
Ухвалу господарського суду Закарпатської області від 14.10.2011р. у справі № 5008/37/2011 скасувати.
Провадження у справі № 5008/37/2011 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м.Ужгород припинити.
Головуючий суддя Михалюк О.В.
суддя Новосад Д.Ф.
суддя Орищин Г.В.