ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2011 Справа № 18/819/11

м. Полтава

за позовом Приватного науково-виробничого підприємства "Інтеравіасервіс", юридична адреса: АДРЕСА_1, 61000; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_2, 61145

до Приватного акціонерного товариства "Видавництво "Полтава" корпоративне підприємство Державної акціонерної компанії "Укрвидавполіграфія", вул. Котляревського, 38/40, м. Полтава, 36020,

про стягнення 37824,74 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.03.2011 року;

Від відповідача: не зявився.

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 37824,74 грн. за договором поставки від 24.01.2011 року № 1111/01-08, з яких: 30107,99 грн. основна заборгованість, 74,23 грн. 3% річних, 115,83 грн. інфляційні витрати, 4515,90 грн. пеня, 3010,79 грн. - штраф.

Позивач позовні вимоги підтримує з урахуванням пояснень до позовної заяви від 21.04.2011 року.

Відповідач відзив на позов не надав, в судове засідання представника не направив.

Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань (повідомлення про отримання ним ухвал суду від 22.03.2011 року, від 05.04.2011 року знаходиться в справі), необхідних для вирішення спору доказів достатньо, суд визнав за можливе розглянути справу по суті відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

24.01.2011 року сторони уклали договір поставки № 1111/01-08 (далі Договір), за яким постачальник (позивач) зобовязався передавати в обумовлені сторонами строки товар, визначений в рахунках-фактурах і накладних у власність покупця, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Як свідчать надані позивачем пояснення до позовної заяви, на підставі п. 2.2. Договору сторонами було погоджено, що позивач поставить товар безпосередньо відповідачу.

26.01.2011 року позивач власним транспортом здійснив поставку відповідачу товару (папір газетний Шклов ф. 840, пл. 45 г/мІ) у кількості 5,24 тонн, на загальну суму 35 107,99 грн., що підтверджується подорожнім листом № 079604 від 26.01.2011 року (копія в мат. справи).

Пункт 2.5. Договору передбачає, що в разі поставки товару позивачем на адресу відповідача, відповідач (покупець) зобов'язаний підписати видаткову накладну на товар у день отримання товару від перевізника і відправити її разом з належним чином оформленою довіреністю на адресу позивача (постачальника). Згідно пояснень позивача, відповідач поштою направив довіреність № 8 від 01.02.2011 року на ім'я ОСОБА_2 та видаткову накладну № И-01/023 від 26.01.2011 року позивачу.

Поставлений позивачем на виконання умов Договору товар було прийнято відповідачем без будь-яких зауважень щодо його кількості чи якості. Факт передачі товару на загальну суму 35107,99 грн. підтверджується видатковою накладною від 26.01.2011 року № И-01/023 та виданою відповідачем довіреністю № 8 від 01.02.2011 року з підписом уповноваженої особи відповідача та відтиском печатки, оскільки указані у накладній найменування товару, його кількість та ціна, а також підпис уповноваженої на отримання особи повністю співпадають з відомостями, що містяться у зазначеній вище довіреності.

Покупець оплачує товар по договірній ціні, передбаченій в рахунку-фактурі (п. 4.1. Договору). В матеріалах справи знаходиться рахунок-фактура № П-01/378 від 25.01.2011 року. П. 4.3 Договору сторони узгодили, що покупець сплачує всю вартість поставленої партії товару шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок продавця протягом 21 календарного дня з моменту поставки товару. Таким чином, строк виконання зобов'язання відповідачем закінчився 17.02.2011 року.

Договірні зобов'язання щодо оплати товару відповідач виконав частково на суму 5000,00 грн. За розрахунком позивача основна заборгованість відповідача станом на момент розгляду справи в суді становить 30 107,99 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати вартості отриманого товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором, відповідач будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми боргу не надав. За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення основна заборгованість за переданий товар на суму 30 107,99 грн.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.2. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строку оплати покупець повинен сплатити продавцю пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Позивачем заявлено до стягнення 4515 грн. 90 коп. пені, яку він нарахував з 17.02.2011 року по 18.03.2011 року (розрахунок в мат. справи).

Суд виходить з того, що відповідачем заявлені вимоги про стягнення пені в розмірі, який не відповідає положенню статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", і в звязку з цим пеня з відповідача підлягає стягненню частково - в розмірі 383,57 грн. (з 17.02.2011 року по 18.03.2011 року) в межах подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення (розрахунок проводився за допомогою обчислювальної системи "Ліга. Закон"). В іншій частині вимог про стягнення пені у позові відмовляється.

Також сторони пунктом 5.2. Договору передбачили, що у випадку несвоєчасного виконання зобов'язання щодо оплати, крім пені покупець повинен сплатити продавцю штраф у розмірі 10 відсотків від суми невиконаного своєчасно зобов'язання.

Позивачем заявлено до стягнення 3010,79 грн. штрафу (10 відсотків від суми боргу 30107,99 грн.) за невиконання відповідачем зобов'язання в частині оплати переданого товару.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд враховує, що штраф і пеня є формами одного і того ж виду забезпечення виконання зобов'язання неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони можуть врегульовувати свої відносини на власний розсуд. Умовами Договору передбачено цивільно-правову відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати неустойки пені та штрафу. При цьому законом не встановлено обмежень щодо одночасного застосування пені і штрафу у випадку порушення виконання зобов'язання і таке застосування чинному законодавству не суперечить, яке встановлює обмеження лише щодо розміру такої форми неустойки як пеня.

Судом приймається до уваги правова позиція ВГСУ з даного питання, зокрема, в постановах від 04.02.2010 року по справі № 5/72, від 14.10.2010 року по справі № 14/197.

Таким чином, одночасне застосування штрафу та пені, у разі неналежного виконання зобов'язань за Договором, не суперечить вимогам закону та умовам Договору, тому заявлений до стягнення штраф у розмірі 3010,79 грн. задовольняється судом.

Стаття 625 ЦК України визначає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 74 грн. 23 коп. - 3% річних за період з 17.02.2011 року по 18.02.2011 року, які підлягають задоволенню повністю.

Також позивач просить стягнути 115 грн. 83 коп. інфляційних витрат за лютий-березень 2011 року. Суд задовольняє вимоги про стягнення інфляційних витрат за березень 2011 року в межах заявленої позивачем суми 115,83 грн., у стягненні інфляційних за лютий суд відмовляє як необґрунтовано нарахованих. Відмовляючи у стягненні інфляційних за лютий суд керувався листом Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62/97р. "Про рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ", згідно якого при застосуванні індексу інфляції треба мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно треба рахувати, що сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується зі звітного місяця, а якщо сума оплати здійснена з 16. по 30 (31) число, то розрахунок починається з наступного за звітним місяцем.

Державне мито і судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України підлягають стягненню зі сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Видавництво "Полтава" корпоративне підприємство Державної акціонерної компанії "Укрвидавполіграфія", вул. Котляревського, 38/40, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 05905711 на користь Приватного науково-виробничого підприємства "Інтеравіасервіс", юридична адреса: АДРЕСА_1, 61000; адреса для кореспонденції: АДРЕСА_2, 61145 , ідентифікаційний код 107 грн. 99 коп. боргу; 383 грн. 57 коп. - пені; 3010 грн. 79 коп. штраф; 74 грн. 23 коп. - 3% річних від простроченої суми; 115 грн. 83 коп. інфляційних витрат; 336 грн. 92 коп. державного мита; 210 грн. 22 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Суддя І.І.ПУШКО