ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.11 Справа № 5015/4618/11

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Зварич О.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Олійник І.О.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача не зявився

від скаржника ОСОБА_3

Розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Бориславі, вих.№8440/9/10-009 від 20.10.2011 року

на рішення господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року, суддя Березяк Н.

у справі № 5015/4618/11

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Бориславський хлібокомбінат», м.Борислав

до відповідача фізичної особи підприємця ОСОБА_4, м.Стебник

про визнання договору купівлі-продажу дійсним

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року по справі №5015/4618/11 позов ВАТ «Бориславський хлібокомбінат»задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу майна №6/17 від 01.08.2008 року в частині продажу блоку допоміжних споруд з градирнею, укладений між ВАТ „Бориславський хлібокомбінат та ПП ОСОБА_4

Суд, беручи до уваги положення ст.ст.15, 16, 220, 657 ЦК України, ст.20 ГК України, посилання позивача на те, що у переліку майна, зазначеного в п.2 договору №6/17 від 01.08.2008 року, виявлено нерухоме майно, а саме Блок допоміжних споруд з градирнею літ.А-1 (цегляний), нежитловою площею 445,0 кв.м. та, що позивач звертався до відповідача з листом №27/8 від 27.10.2008 року з вимогою нотаріально посвідчити вказаний договір, однак, останній ухилявся від нотаріального посвідчення договору, прийшов до висновку про правомірність позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДПІ у м.Бориславі подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року по справі №5015/4618/11, прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, вказує на те, що в ході позапланової виїзної перевірки, проведеної ДПІ, встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №6/17 від 01.08.2008 року, ВАТ «Бориславський хлібокомбінат»проведено відчуження основних засобів, в тому числі нерухомого майна, однак, вказаний договір нотаріально не завірений та не пройшов державної реєстрації, що є порушенням ст.657 ЦК України. З огляду на наведене, ДПІ у м.Бориславі звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ВАТ «Бориславський хлібокомбінат» та ПП ОСОБА_4 про стягнення в дохід держави коштів в сумі 100000 грн. та майна, отриманих по нікчемній угоді №6/17 від 01.08.2008 року (справа №2а-446/11/1370). Одночасно, скаржник зазначає, що 24.09.2008 року виникло право податкової застави на активи ВАТ «Бориславський хлібокомбінат». Крім того, звертає увагу суду на те, що під час проведення перевірки ВАТ «Бориславський хлібокомбінат», не було надано доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Враховуючи те, що станом на 20.10.2011 року сума податкового боргу ВАТ «Бориславський хлібокомбінат» становить 318,2 тис. грн., а неправомірне визнання судом дійсним продажу заставного майна порушує права та обовязки ДПІ у м.Бориславі, як органу виконавчої влади, уповноваженого здійснювати контроль за повнотою та своєчасністю сплати податків та вживати заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі.

Представник скаржника (ДПІ у м.Бориславі) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила задоволити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечила, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема, звертала увагу суду на те, що в даному випадку наявні всі правові підстави для визнання договору №6/17 від 01.08.2008 року дійсним. Разом з тим, вказувала, що сторонами узгоджено істотні умови договору та вчинено дії, спрямовані на його виконання, а також, що на момент укладення договору майно під забороною на відчуження не перебувало.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. У відзиві на апеляційну скаргу (від 18.11.2011 року) відповідач просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року по справі №5015/4618/11, зазначаючи про те, що майно реалізоване ВАТ «Бориславський хлібокомбінат, набуте ПП ОСОБА_4 правомірно. Причини нотаріального непосвідчення спірного договору не вказує.

Суд, заслухавши пояснення представників скаржника та позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав:

01.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Бориславський хлібокомбінат»(в тексті договору продавець) та ПП ОСОБА_4 (в тексті договору покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель, який посвідчено приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1589 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1593.

01.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Бориславський хлібокомбінат»(в тексті договору продавець) та ПП ОСОБА_4 (в тексті договору покупець) укладено договір № 6/17 купівлі-продажу майна, який укладений у простій письмовій формі, оскільки, як зазначає позивач, предметом даного договору було рухоме майно.

Сторонами підписано акт № 2 передачі приймання майна (арк. справи 26 28), на виконання договору № 6/17 купівлі-продажу майна від 01.08.2008 р., відповідно до якого, позивачем передано відповідачу майно, згідно з переліком, зазначеним в п.2 даного договору (а.с.23-25).

Відповідачем проведено оплату за придбане, згідно вказаних вище договорів, майно.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу №6/17 від 01.08.2008 р. укладено в простій письмовій формі. ДПІ у м.Бориславі при проведенні позапланової виїзної перевірки встановлено, що договором купівлі-продажу №6/17 від 01.08.2008 р. позивачем проведено відчуження основних засобів, в тому числі нерухоме майно - блок допоміжних споруд з градирнею літ. А-1 (цегляний), нежитловою площею 445,0 кв.м.(п.2 договору), однак договір нотаріально не посвідчений і не пройшов державної реєстрації.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Позивач, посилаючись на лист за вих.№27/8 від 27.10.2008 р. ВАТ „Бориславський хлібокомбінат, адресований ПП ОСОБА_4, з вимогою нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу Блоку допоміжних споруд з градирнею, зазначає, що відповідачем залишено вказану вимогу без задоволення, в звязку з чим, у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України, наявні підстави для подання позову про визнання дійсним договору купівлі-продажу № 6/17 від 01.08.2008 р. Проте, апеляційним господарським судом відзначено, що станом на 27.10.2008 року (дата вказаного вище листа) нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу за №6/17 було неможливо, оскільки 24.09.2008 року виникло право податкової застави на активи ВАТ „Бориславський хлібокомбінат.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з якими кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приписи даної норми кореспондуються із ст. 20 ГК України, якою також закріплені способи захисту суб'єктом господарювання та споживачем своїх прав і законних інтересів.

У пункті 13 постанови пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відзначено наступне:

З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Наведене вище також зазначено у Інформаційному листі ВГСУ від 21.11.2011 року №01-06/1624/2011 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права».

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

На підставі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 210 та ч. 3 ст. 640 ЦК України такий договір є укладеним з моменту його державної реєстрації. Отже, до моменту його державної реєстрації договір купівлі-продажу нерухомого майна юридично не є укладеним.

Разом з тим, як зазначалося вище, ч. 2 ст. 220 ЦК України надає суду право визнавати дійсним нікчемний договір, а не договір, який не є укладеним. Саме на це звертав увагу Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9.

У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звертався до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою (від 17.08.2010 року) до ДПІ у м.Бориславі про виключення майна з акту опису активів та реєстрацію вилучення запису про публічне обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в якій зазначав, що він є власником майна, розташованого за адресою м.Борислав, вул. Коновальця,11а, зокрема, - цегляного блоку допоміжних споруд з градирнею, нежитловою площею 445 кв.м (позначено на плані земельної ділянки відміткою А-1), котельні, нежитловою площею 194,9 кв.м (позначено на плані земельної ділянки відміткою Г-1) та будівлі гаражу. Вказане майно, як зазначає ОСОБА_4, придбане ним у ВАТ «Бориславський хлібокомбінат»в якості матеріалу будівельного призначення, у звязку з чим, договір укладено сторонами в простій письмовій формі без його подальшого нотаріального посвідчення та державної реєстрації, оскільки законодавством України не встановлено вимог щодо цього при реалізації обєктів рухомого майна.

ДПІ у м.Бориславі звертає увагу суду на те, що під час проведення позапланової виїзної перевірки ВАТ «Бориславський хлібокомбінат», за наслідками якої складено довідку від 25.08.2009 року №0060/13/08/240/00376461, позивачем не було надано доказів ухилення фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення договору.

Поряд з цим, ДПІ у м.Бориславі звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ВАТ «Бориславський хлібокомбінат»та ПП ОСОБА_4 про стягнення в дохід держави коштів в сумі 100000 грн. та майна, отриманих по нікчемній угоді №6/17 від 01.08.2008 року (справа №2а-446/11/1370).

Скаржник зазначає, що 24.09.2008 року виникло право податкової застави на активи ВАТ «Бориславський хлібокомбінат»та, що станом на 20.10.2011 року сума податкового боргу ВАТ «Бориславський хлібокомбінат»становить 318,2 тис. грн., а неправомірне визнання судом дійсним продажу заставного майна порушує права та обовязки ДПІ у м.Бориславі, як органу виконавчої влади, уповноваженому здійснювати контроль за повнотою та своєчасністю сплати податків та вживати заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, останній звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року по справі №5015/4618/11.

Зазначене вище не було враховано господарським судом при наданні оцінки доказам та обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення.

Враховуючи наведене, судом неправомірно визнано дійсним договір купівлі-продажу майна № 6/17 від 01.08.2008 року в частині продажу Блоку допоміжних споруд з градирнею, укладений між ВАТ „Бориславський хлібокомбінат та ПП ОСОБА_4, оскільки такий, як встановлено вище, є неукладеним у вказаній частині і не підлягає визнанню дійсним.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.103,104,105 ГПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Бориславі задоволити.

Рішення господарського суду Львівської області від 05.09.2011 року по справі №5015/4618/11 скасувати, прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Зварич О.В.

ОСОБА_1