ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
07.11.11 Справа № 8/38/5022-675/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого-судді Михалюк О.В.
суддів Новосад Д.Ф.
розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бережанський склозавод»
на рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2011р.
у справі № 8/38/5022-675/2011
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Графопак», м.Золочів
до товариства з обмеженою відповідальністю «Бережанський склозавод», м.Бережани
про стягнення заборгованості в сумі 40 149,12 грн. ,
з участю представників :
від скаржника не з»явився
від позивача ОСОБА_2 - представник
В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені, заперечень щодо складу суду не поступало.
Скаржник належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерував, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 01.08.2011р. у справі № 8/38/5022-675/2011 (суддя Гирила І.М.) задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Графопак», м.Золочів та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Бережанський склозавод», м.Бережани 40 149,12 грн. основного боргу та судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Бережанський склозавод»подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції було не повно з»ясовано усі обставини, що мають значення для справи та не встановлено дійсні правовіднисини сторін з приводу виконання умов договору поставки, укладеного між сторонами. Крім того, як зазначає скаржник, 09.03.2011р. на загальних зборах учасників ТзОВ «Бережанський склозавод»було прийнято рішення про припинення діяльності товариства шляхом його ліквідації; ліквідаційною комісією встановлено строк для пред»явлення вимог кредиторів до 23.05.2011р. Проте у встановлений строк позивач з відповідними вимогами до товариства не звернувся, а відтак, на думку скаржника, в задоволенні заявлених позовних вимог слід було відмовити.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції встановлено наступне:

04 січня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Графопак" (Виконавець), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бережанський склозавод" (Замовник) , з іншої сторони, укладено Договір №00076, за умовами якого Виконавець зобовязався виготовляти Замовнику поліграфічну продукцію згідно заявок (замовлень) Замовника, а Замовник - прийняти та оплатити продукцію на умовах цього договору (п.1.1 Договору).

Поставка продукції здійснюється згідно замовлення Замовника в термін до 25 календарних днів після затвердження взірця оригіналу і виконання всіх умов згідно Договору. Відвантаження продукції здійснюється транспортом Замовника. Партія товару, що відвантажується супроводжується накладною, рахунком, податковою накладною (п.п.2.1,2.3-2.4 Договору).

Відповідно до п.п.3.1-3.2 Договору, Виконавець поставляє продукцію за цінами, які є договірними та орієнтованими на день укладення цього Договору. Оплата здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця після отримання виконаного замовлення протягом 20 календарних днів.

Згідно п.п.1.3-7.4 Договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Термін дії Договору до 31 грудня 2011 року. Якщо жодна із сторін до закінчення строку його дії не повідомить письмово іншу сторону про його припинення, дія договору щоразу продовжується на наступний календарний рік.

В обґрунтування та підтвердження своїх доводів про поставку відповідачу товару згідно договору №00076 від 04.01.2010р., до матеріалів справи позивачем долучено видаткові накладні, які справді підтверджують факт поставки відповідачу коробки на загальну суму 753 649,12грн., однак, підставою даних поставок в усіх видаткових накладних (графа "Замовлення") визначено Договір № ДГ-0000002 від 31.12.2009р.

В підтвердження часткового виконання відповідачем зобовязань по оплаті вартості поставленого по договору №00076 від 04.01.2010р. товару позивачем надано копії банківських виписок, які свідчать про сплату відповідачем на рахунок позивача грошових коштів в загальній сумі 713 500 грн. - "за коробку".

В судовому засіданні 13.07.2011 року повноважний представник позивача пояснив, що інших договорів між сторонами не укладалось та не існує; зазначення у наявних в матеріалах справи видаткових накладних замовлення Договір №ДГ-0000002 від 31.12.2009 року є помилкою, оскільки, податкові накладні, які в силу п.2.4 Договору теж є серед переліку документів які супроводжують відповідну партію товару, чітко вказують умову поставки - Договір №00076 від 04.01.2010р.

Разом з тим, враховуючи, що в долучених позивачем до матеріалів справи податкових накладних, які справді місять посилання на договір №00076 від 04.01.2010 року, відсутня будь-яка привязка до видаткових накладних, які можуть бути прийняті судом як належний доказ поставки товару, а також, беручи до уваги, що правовідносини між сторонами існували і до укладення Договору №00076 від 04.01.2010 року, суд першої інстанції підставно дійшов висновку, що в даному випадку має місце позадоговірна поставка, а долучені позивачем до матеріалів справи документи (видаткові накладні) свідчать про вчинення позивачем та відповідачем правочину в усній формі.

Факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 753 649,12грн., який відповідачем оплачено лише частково на суму 713 500 грн., підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

Про факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 40 149,12 грн. свідчить і долучений до матеріалів справи Акт звірки взаємних розрахунків між сторонами по справі станом на 30.04.2011р., який підписаний уповноваженими представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб.

29.06.2011 року позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою про оплату боргу за отриманий товар (претензія та докази її надіслання знаходяться в матеріалах справи).

З вищенаведеного, випливає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 40149,12 грн. є обгрунтованими.

Посилання скаржника на неможливість задоволення заявлених позовних вимог вимог у зв»язку з проведенням процедури ліквідації товариства судом апеляційної інстанції до уваги не приймається з огляду на наступне:

Відповідно до ч.5 ст.111 ЦК України, підприємство, що прийняло рішення про ліквідацію, не звільняється від виконання зобовязань, які виникли у них внаслідок укладання господарських договорів.

Статтями 60 та 61 Господарського кодексу України встановлений загальний порядок ліквідації суб'єкта господарювання та порядок його розрахунків з кредиторами, відповідно до якого ліквідаційна комісія здійснює виявлення вимог кредиторів, з письмовим повідомленням кожного з них про ліквідацію суб'єкта господарювання; складає ліквідаційний баланс та інше. Претензії кредиторів до суб'єкта господарювання що ліквідується, задовольняються з майна цього суб'єкта, оцінку та облік якого має забезпечити ліквідаційна комісія.

Згідно ч.4 ст.105 ЦК України, комісія з припинення юридичної особи поміщає в друкованих засобах масової інформації, в яких публікуються відомості про державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про припинення юридичної особи та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до неї. Цей строк не може становити менше двох місяців з дня публікації повідомлення про припинення юридичної особи. Комісія вживає усіх можливих заходів щодо виявлення кредиторів, а також письмово повідомляє їх про припинення юридичної особи.

Відповідно ст.111 ЦК України, ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Графопак" не було повідомлено про початок ліквідаційної процедури ТОВ "Бережанський склозавод" та про можливість звернутися до ліквідаційної комісії з майновими вимогами. Натомість, Акт звірки розрахунків станом на 30.04.2011 року (після прийняття рішення про припинення діяльності товариства шляхом ліквідації) відповідачем було підписано без заперечень.

Відповідач, доказів, що підтверджують факт повідомлення позивача про початок ліквідації ТОВ "Бережанський склозавод" не надав.

Суд відзначає, що чинне законодавство не містить заборони щодо звернення субєкта господарювання за наявності у нього правових підстав в суд до юридичної особи, яка знаходиться на стадії самоліквідації. Разом з тим, не предявлення своїх кредиторських вимог відносно боржника до ліквідаційної комісії в межах визначених останньою строків, за наявності рішення суду про стягнення коштів, винесеного після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для предявлення вимог кредиторів, має наслідком задоволення вимог кредитора (позивача) за рахунок майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилось після задоволення вимог кредиторів, своєчасно заявлених до ліквідаційної комісії (при наявності).

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Тернопільської області від 01.08.2011р. у справі № 8/38/5022-675/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Новосад Д.Ф.

суддя Мельник Г.І.