донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.08.2011 р. справа №28/190пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Бойко І.А., Зубченко І.В.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: не зявився;

від третіх осіб: ОСОБА_2 по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»м. Київ в особі філії «Головне управління ПАТ Промінвестбанку в Донецькій області»м. Донецьк та ОСОБА_3 м. Селідове, ОСОБА_4 м. Донецьк, ОСОБА_5 м. Донецьк, ОСОБА_6 м. Донецьк, ОСОБА_7 м. Донецьк, ОСОБА_8 м. Донецьк, ОСОБА_9 м. Донецьк, ОСОБА_10 м. Донецьк, ОСОБА_11 м. Донецьк, ОСОБА_12 м. Донецьк, ОСОБА_13 м. Зугрес, ОСОБА_14 м. Красноармійськ, ОСОБА_15 м. Донецьк, ОСОБА_16 Васильовача м. Донецьк, ОСОБА_17 м. Донецьк

на рішення господарського суду Донецької області від 22.06.2011р.(повний текст від 25.06.11р.) у справі № 28/190пд (головуючий суддя Г.Є. Курило, судді Т.М. Риженко, Н.О. Мартюхіна)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»м. Київ в особі Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Єнакієве Донецької області»м. Єнакієве

до відповідачів: 1) Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» м. Донецьк; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний союз Донбасу» м. Донецьк

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 м. Селідове, ОСОБА_4 м. Донецьк, ОСОБА_5 м. Донецьк, ОСОБА_6 м. Донецьк, ОСОБА_7 м. Донецьк, ОСОБА_8 м. Донецьк, ОСОБА_9 м. Донецьк, ОСОБА_10 м. Донецьк, ОСОБА_11 м. Донецьк, ОСОБА_12 м. Донецьк, ОСОБА_13 м. Зугрес, ОСОБА_14 м. Красноармійськ, ОСОБА_15 м. Донецьк, ОСОБА_16 Васильовача м. Донецьк, ОСОБА_17 м. Донецьк

про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів №Б/3592/09/06/3591 від 23.06.09р. недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»м. Київ в особі Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Єнакієве Донецької області»м. Єнакієве, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідачів, Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» м. Донецьк, Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний союз Донбасу» м. Донецьк, про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів №Б/3592/09/06/3591 від 23.06.09р., укладеного між відповідачами, недійсним з моменту його укладення.

Ухвалою від 06.06.2011р. господарським судом Донецької області в порядку ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 м. Селідове, ОСОБА_4 м. Донецьк, ОСОБА_5 м. Донецьк, ОСОБА_6 м. Донецьк, ОСОБА_7 м. Донецьк, ОСОБА_8 м. Донецьк, ОСОБА_9 м. Донецьк, ОСОБА_10 м. Донецьк, ОСОБА_11 м. Донецьк, ОСОБА_12 м. Донецьк, ОСОБА_13 м. Зугрес, ОСОБА_14 м. Красноармійськ, ОСОБА_15 м. Донецьк, ОСОБА_16 Васильовача м. Донецьк, ОСОБА_17 м. Донецьк.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.06.2011р. у справі №28/190пд у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Свій висновок щодо відмови у задоволенні позову господарський суд обґрунтував посилаючись на те, що ст. 165 ГК України обмежує коло джерел фінансування при придбанні цінних паперів та не передбачає, що в разі іі порушення наслідком є визнання такої угоди недійсною, оскільки при цьому відсутнє недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3,5 ст. 203 ЦК України. Крім того, господарський суд наголосив, що доказів сплати коштів за спірним договором позивачем не надано, навпаки, відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 14.10.2009р. у справі №11/295, Закрите акціонерне товариство «Українська будівельна компанія»не здійснило оплати за спірним договором. Також місцевий господарський застосував до спірних правовідносин положення ст. 241 ЦК України, зазначивши, що оскільки відповідачами був підписаний без розбіжностей та скріплений печатками акт приймання-передачі цінних паперів від 23.06.2009р., де відповідач-2 передав, а відповідач-1 прийняв 2 простих векселя вартістю 24 000 000,00грн., сторони вчинили відповідні дії, що свідчать про схвалення правочину. Стосовно посилань позивача на порушення відповідачем-1 приписів ст. 92 ЦК України, суд першої інстанції наголосив, що позивачем не доведено факту обізнаності ТОВ «Транспортний союз Донбасу»стосовно обмеження повноважень голови правління ЗАТ «Українська будівельна компанія».

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було невірно застосовані норми, передбачені ч.1 ст. 165 ГК України, оскільки не досліджено того факту, що відповідач-1, не маючи достатньої суми активів для забезпечення виконання боржником своїх зобовязань, уклав договір купівлі-продажу цінних паперів. Крім того, заявник апеляційної скарги звертає увагу апеляційного господарського суду на встановлені статутом відповідача-1 обмеження щодо укладення угод, сума яких перевищує 50% балансової вартості його активів. Так, за висновком скаржника, головою правління ЗАТ «Українська будівельна компанія»спірний договір було підписано без наявного обсягу необхідних повноважень. Крім того, відповідачем-1 не було вчинено жодних дій, що свідчать про прийняття оспорюваного правочину до виконання.

Доводячи підставність апеляційних вимог позивач наголошує, що відносно відповідача-1 порушено справу про банкрутство, єдиним активом боржника в якій є обєкт незавершеного будівництва, частина якого передана в іпотеку позивачу. Відповідач-2 також є кредитором четвертої черги у вказаній справі. За висновком скаржника, оскільки кредиторські вимоги відповідача-2 ґрунтуються на договорі, що не відповідає вимогам законодавства, задоволення таких вимог пропорційно їх сумі - 24 130 273,94грн., є порушенням загальних вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»в частині сприяння найбільш повному задоволенню вимог кредиторів, в тому числі і позивача, та порушує права кредиторів на задоволення кредиторських вимог при задоволенні вимог кредиторів 4ї черги.

Треті особи у справі, в свою чергу, також не погодились із винесеним рішенням та звернулись до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.06.2011р. у справі №28/190пд та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

В обґрунтування апеляційних вимог скаржники посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, на недослідження того факту, що при укладанні договорів купівлі-продажу векселів продавцем та покупцем цінних паперів брокеру надаються повні пакети статутних документів, і як посередник брокер перевіряє правоздатність, дієздатність юридичних осіб та повноваження посадової особи, яка буде підписувати договір від імені юридичної особи. Таким чином, за висновком скаржників, відповідачу-2 було відомо про обмеження повноважень голови правління відповідача-1 стосовно підписання спірного договору.

До того ж, скаржники спростовують висновок суду першої інстанції щодо подальшого погодження спірного договору відповідачами, оскільки факт несплати за спірним договором не може слугувати фактом згоди юридичної особи на укладання зазначеного договору. В матеріалах справи, як стверджують заявники, відсутні документи, які підтверджували б схвалення юридичною особою спірного договору, а саме письмові підтвердження акціонерів про згоду на укладання договору, протокол загальних зборів акціонерів, здійснення оплати за спірним договором, тощо. За твердженням третіх осіб, підписання акту прийому-передачі векселів тією ж датою, що й сам спірний договір, та тією ж посадовою особою, не є підтвердженням схвалення самою юридичною особою спірної угоди.

Заявники апеляційної скарги наголошують, що спірний договір суперечить ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки суперечить вимогам ст. 165 ГК України, та ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Крім того, скаржники вважають спірний договір таким, що підпадає під дію норм ст. 208 ГК України, оскільки за ним сторона прийняла на себе зобовязання, які боржник не міг би задовольнити, та ціллю якого є створення штучної кредиторської заборгованості.

Крім того, на думку заявників, укладання спірного договору наносить шкоду іншим кредиторам, оскільки приводить до банкрутства, а продаж майна, яким є тільки один житловий будинок, що є обєктом незавершеного будівництва і який відповідачем-1 буде виставлятись на продаж при ліквідації майна боржника, порушує права та законні інтереси третіх осіб на отримання або майна або коштів за договорами на будівництво квартир.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ Промінвестбанк в особі Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Єнакієве Донецької області»було надано кредит ЗАТ «Українська будівельна компанія»на підставі укладеного кредитного договору №43-2007/к від 28.09.2007р. на суму 9 000 000,00грн. під 20% річних зі сплатою комісійної винагороди 1% річних та зі строком повернення кредиту 27.09.2010р.

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості ЗАТ «Українська будівельна компанія»станом на 23.06.2009р., за останнім наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 10337292,06грн., з яких 8 855 406,49грн. заборгованість за кредитом, 1410 395,34грн. заборгованість за відсотками та 71 490,23грн. заборгованість за комісією.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23.06.2009р. ЗАТ «Українська будівельна компанія»уклала з ТОВ «Інвестиційна компанія «Центуріон», що діяла за дорученням та в інтересах ТОВ «Транспортний союз Донбасу», договір купівлі-продажу цінних паперів №Б3592/09/06/3591, у відповідності з яким ЗАТ «Українська будівельна компанія»зобовязалось сплатити за придбані прості векселі №95 та №96 протягом 1 місяця 24 000 000,00грн.

У звязку з невиконанням відповідачем-1 свого обовязку з оплати придбаних векселів, відповідач-2 звернувся до господарського суду Донецької області, який рішенням від 14.10.2009р. у справі №11/295 задовольнив у повному обсязі позовні вимоги ТОВ «Транспортний союз Донбасу»про стягнення з ЗАТ «Українська будівельна компанія» заборгованості в розмірі 24 000 000,00грн., пені в розмірі 733 150,67грн. та 3% річних в сумі 104 537,94грн., а також поклав на останнього судові витрати в сумі 25 736,00грн.

Також, в матеріалах справи наявні докази в підтвердження порушення господарським судом Донецької області 30.03.2010р. справи №5/64б про банкрутство ЗАТ «Українська будівельна компанія»на підставі ст.ст. 1,6,7,8,11,12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ухвалою від 28.04.2010р. у справі 35/64б введено процедуру розпорядження майном, а ухвалою від 05.08.2010р. затверджено реєстр кредиторів ЗАТ «Українська будівельна компанія», відповідно якого позивач є кредитором першої черги з вимогами в сумі 20 396 719,91грн., а відповідач-2, ТОВ «Транспортний союз Донбасу», - кредитором четвертої черги з вимогами в сумі 24 130 273,94грн.

Позивач, посилаючись на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 165 ГК України субєкти господарювання можуть придбавати акції та інші цінні папери, зазначені у цьому кодексі, за рахунок коштів, що знаходяться у їх розпорядженні після сплати податків та відсотків за банківський кредит, якщо інше не встановлено законом, проте ЗАТ «Українська будівельна компанія»в порушення вимог закону та не маючи достатньої суми активів для забезпечення виконання боржником своїх зобовязань, уклало вищевказаний договір купівлі-продажу цінних паперів, а також підписало його від свого імені представником, що не мав достатнього обсягу повноважень на укладання такої угоди, звернувся до господарського суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №Б/3592/09/06/3591 від 23.06.09р., укладеного від відповідачами, з моменту його укладання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує також на те, що його грошові вимоги не повністю забезпечені заставою, та у разі реалізації предмету іпотеки грошові вимоги банку, непокриті предметом іпотеки, мають бути задоволені в четверту чергу, отже, за твердженням позивача, оскільки відповідач-2 є кредитором четвертої черги, майно, що залишиться після задоволення вимог першої черги, буде реалізоване, а кошти від його реалізації спрямовуються на погашення кредиторських вимог кредиторів четвертої черги пропорційно сумі їх вимог. Однак, чим менша загальна сума вимог кредиторів у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія», тим більша частина вимог кредиторів буде покрита за рахунок коштів від реалізації майна боржника.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ст. 33 ГПК України).

Так, відповідно до ч.1 ст. 165 ГК України, суб'єкти господарювання можуть придбавати акції та інші цінні папери, зазначені у цьому Кодексі, за рахунок коштів, що надходять у їх розпорядження після сплати податків та відсотків за банківський кредит, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту наведеної норми, наявність заборгованості за кредитами та податками робіт неможливим для субєктів господарювання купівлю цінних паперів.

Між тим, в порушення вищевказаних вимог Закону ЗАТ «Українська будівельна компанія», не маючи достатньої суми активів для забезпечення виконання боржником своїх зобовязань та в порушення ч.1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, уклала спірний договір купівлі-продажу цінних паперів.

Крім того, згідно Статуту ЗАТ «Українська будівельна компанія», укладенню правочинів на суму більше 50% балансової вартості активів підприємства повинно передувати рішення загальних зборів акціонерів про укладення такої угоди. Правління ЗАТ приймає рішення про укладення правочинів на суму від 10% до 25% балансової вартості активів ЗАТ «Українська будівельна компанія», а голова правління ЗАТ має право приймати рішення про укладання правочинів на суму, що не перевищує 10% балансової вартості активів ЗАТ «Українська будівельна компанія».

Відповідно до ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Враховуючи, що відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів №Б/3592/09/06/3591 від 23.06.2009р. відповідач-1 придбав два простих векселі на суму 24 000 000,00грн., голова правління ЗАТ «Українська будівельна компанія»не мав права на підписання спірного договору без отримання відповідного рішення загальних зборів акціонерів, оскільки сума вказаного договору перевищує 50% балансової вартості активів боржника.

За висновком суду першої інстанції, сторони за спірним договором схвалили його наступним виконанням відповідно до приписів ст. 241 ЦК України. Проте, судова колегія не може погодитись із таким твердженням місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

По-перше, підписаний відповідачами акт приймання-передачі цінних паперів від 23.06.2009р., згідно якого відповідач-2 передав, а відповідач-1 прийняв два простих векселя №95 та №96 вартістю 24 000 000,00грн. не може вважатись доказом схвалення спірного правочину з боку ЗАТ «Українська будівельна компанія», оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати придбаних векселів. Натомість, матеріали справи містять рішення господарського суду Донецької області від 14.10.2009р. у справі №11/295, яке вказує саме на несплату відповідачем-1 вказаної суми та підтверджує його неплатоспроможність станом на дату укладення спірного договору.

Крім того, підписання акту приймання-передачі векселів тією ж датою, що й сам договір, та тією ж посадовою особою, не є належним доказом підтвердження схвалення спірного правочину самою юридичною особою. В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б схвалення відповідачем 1 спірного договору, як то протокол загальних зборів акціонерів ЗАТ «Українська будівельна компанія» відповідно до вимог статуту підприємства, або докази здійснення оплати відповідачем-1 за спірним договором, тощо.

За таких обставин, застосування судом першої інстанції приписів ст. 241 ЦК України до спірних правовідносин за відсутності доказів подальшого схвалення відповідачем-1 спірного правочину, на думку судової колегії, є безпідставним та необґрунтованим.

До того ж, згідно матеріалів справи, відповідно до реєстру кредиторів ЗАТ «Українська будівельна компанія», затвердженому у справі №5/64б, позивач є кредитором першої черги з вимогами в сумі 20 396 719,91грн., а відповідач-2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортний союз Донбасу», чиї вимоги ґрунтуються на оскаржуваному правочині, є кредитором четвертої черги з вимогами в сумі 24 130 273,94грн. єдиним активом боржника по справі №5/64б є обєкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: м. Донецьк, вул. Батищева, 4б, частина якого вартістю 15 000 030,00грн. передана в іпотеку позивачу.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги, забезпечені заставою, задовольняються в першу чергу. Отже, грошові вимоги позивача в повному обсязі не забезпечені заставою, а решта повинна задовольнятися в четверту чергу. Крім того, треті особи у справі також є кредиторами четвертої черги у справі про банкрутство відповідача-1.

Таким чином, оскільки відповідач-2 є кредитором четвертої черги, майно, що залишиться після задоволення вимог першої черги, буде реалізоване, а кошти від його реалізації спрямовуються на погашення кредиторських вимог кредиторів четвертої черги пропорційно сумі їх вимог. Однак, чим менша загальна сума вимог кредиторів у справі про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія», тим більша частина вимог кредиторів буде покрита за рахунок коштів від реалізації майна боржника.

Враховуючи викладене, оскільки кредиторські вимоги ТОВ «Транспортний союз Донбасу»ґрунтуються на договорі, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства, задоволення таких вимог є порушенням загальних вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»в частині сприяння найбільш повному задоволенню вимог кредиторів та порушує право кредиторів на задоволення позовних вимог при задоволенні вимог кредиторів четвертої черги.

Так, за змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Розяснення Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з визнанням угод недійсними»від 12.03.1999р. №02-5/111 (зі змінами та доповненнями), угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає, що зміст спірного правочину суперечить чинному законодавству, позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу позову, у звязку з чим колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що всупереч вимогам ст. 43 ГПК України рішення господарського суду Донецької області від 22.06.2011р. у справі №28/190пд не ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді матеріалів та обставин справи, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги слід задовольнити, а рішення господарського суду - скасувати у звязку з невідповідністю викладених в ньому висновків матеріалам та обставинам справи.

Судові витрати за подання первісного позову та апеляційних скарг відповідно до приписів ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідачів. У звязку з тим, що матеріалах справи наявні копії нотаріально засвідчених довіреностей на представника третіх осіб ОСОБА_2 та ордер на ведення господарської справи у суді, судова колегія дійшла висновку про можливість стягнення з відповідачів держмита на користь представника третіх осіб ОСОБА_2.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 49, ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст. 104, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»м. Київ в особі філії «Головне управління ПАТ Промінвестбанку в Донецькій області»м. Донецьк та ОСОБА_3 м. Селідове, ОСОБА_4 м. Донецьк, ОСОБА_5 м. Донецьк, ОСОБА_6 м. Донецьк, ОСОБА_7 м. Донецьк, ОСОБА_8 м. Донецьк, ОСОБА_9 м. Донецьк, ОСОБА_10 м. Донецьк, ОСОБА_11 м. Донецьк, ОСОБА_12 м. Донецьк, ОСОБА_13 м. Зугрес, ОСОБА_14 м. Красноармійськ, ОСОБА_15 м. Донецьк, ОСОБА_16 Васильовача м. Донецьк, ОСОБА_17 м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 22.06.2011р.(повний текст від 25.06.11р.) у справі № 28/190пд задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.06.2011р.(повний текст від 25.06.11р.) у справі № 28/190пд скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» м. Київ в особі Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Єнакієве Донецької області»м. Єнакієве задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу цінних паперів №Б/3592/09/06/3591 від 23.06.09р., укладений між ЗАТ «Українська будівельна компанія»м. Донецьк та ТОВ «Транспортний союз Донбасу»м. Донецьк, недійсним.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія» м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»м. Київ в особі Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Єнакієве Донецької області»м. Єнакієве 85,00грн. витрат зі сплати держмита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний союз Донбасу» м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»м. Київ в особі Філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Єнакієве Донецької області»м. Єнакієве 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний союз Донбасу» м. Донецьк на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»м. Київ в особі філії «Головне управління ПАТ Промінвестбанку в Донецькій області»м. Донецьк 42,50грн. витрат зі сплати держмита за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортний союз Донбасу» м. Донецьк на користь представника третіх осіб ОСОБА_2 м. Донецьк (83119, м. Донецьк, вул. Щетиніна, 10/22, св.-во про зайняття адвокатською діяльністю №3881/10 від 22.01.2009р.) 42,50грн. витрат зі сплати держмита за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: І.А. Бойко

ОСОБА_18

Надруковано примірників-8

1-у справу

2-позивачу

2-відповідачам

1-представнику третіх осіб

1-господарському суду

1-ДАГС