ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.11 Справа № 6/20/5022-241/2011

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Петрик К.О.

розглянув апеляційні скарги публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_2 № 31/2-3843 від 26.04.2011 року

та товариства з обмеженою відповідальністю Лікеро-горілчаний завод Калганоф № 183 від 22.04.2011 року

на рішення господарського суду Тернопільської області

від 11.04.2011 року у справі № 6/20/5022-241/2011

за позовом: публічного акціонерного товариства Всеукраїнський ОСОБА_2, м. Київ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Лікеро-горілчаний завод Калганоф, м. Збараж Тернопільської область

про стягнення 22 523 982,35 грн. заборгованості за кредитним договором

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3

від відповідача не з?явились

Права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України, розяснено.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 11.04.2011р. у справі №6/20/5022-241/2011 (суддя Шумський І.П.) частково задоволено позов публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) Всеукраїнський ОСОБА_2, присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТзОВ) Лікеро-горілчаний завод Калганоф на користь позивача 14 616 840,11 грн. заборгованості по кредиту, 511 513,29 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 785 464,19 грн. інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення кредиту, 3 520 932,28 грн. заборгованості по сплаті відсотків, 259 394,41 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 322 697,48 грн. інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату відсотків, 22 656,17 грн. сплаченого держмита, 209,71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в задоволенні решти вимог - відмовлено; скасовано забезпечення позову, вжите ухвалою господарського суду Тернопільської області від 21.02.2011 року.

Рішення суду в частині задоволення позову мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині повернення у встановлений договором строк суми кредиту, відтак, позов задоволено частково з врахуванням ст.ст.525, 526, 625, 1049, 1054 ЦК України; в частині відмови в позові, суд зазначив, що банком необґрунтовано належним чином наявності підстав для збільшення відсоткової ставки до 18% та до 21,50%, а також не дотримано порядку погодження між сторонами питання її збільшення, відтак, відмовив в позові в частині стягнення відсотків за користування кредитом, обчислених банком згідно односторонньої зміни умов договору, а також у відповідній частині пені та інфляційних нарахувань .

Дане рішення оскаржено сторонами у справі, оскільки, на думку скаржників, прийнято за невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду матеріалам та обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права; просять рішення частково скасувати.

Зокрема, позивач оскаржив рішення в частині відмови в позові про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 34308,77грн., заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 2247505,92грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 100410,75грн., інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 124915,15грн., просить рішення в цій частині скасувати і прийняти нове, яким позов в цій частині задоволити. Зокрема, зазначає, що судом не враховано, що про збільшення відсоткової ставки з 23.07.2008р. до 21,5% позивачем було повідомлено відповідача листом, відтак, за відсутності будь-яких дій відповідача щодо відмови від зміни умов договору чи підписання додаткової угоди про зміну відсоткової ставки за користування кредитом, відповідно до п.п.2.10.2., 2.10.3. кредитного договору, новий розмір процентної ставки вважається таким, що погоджений із позичальником. Також позивач зазначає, що судом не взято до уваги, що відповідач своїми діями фактично схвалив підвищення відсоткової ставки, зокрема, провів оплату відповідних платежів у 100% розмірі діючої у відповідний період процентної ставки (18% та 21,5%).

Відповідач оскаржив рішення в частині задоволення позову, просить рішення в цій частині скасувати і прийняти нове, яким в позові відмовити. Зокрема, зазначає, що судом не взято до уваги, що банком не виконано повідомлення позичальника про намір отримати черговий транш в межах залишку суми кредиту, внаслідок чого товариству завдано збитків на загальну суму 62193,15грн., які підлягають відшкодуванню, проте, дані обставини не враховані судом при стягненні штрафних санкцій з відповідача. Також зазначає, що позивачем при проведенні нарахування інфляційних збитків застосовано невірні показники інфляції в періоди, що обраховувались. Окрім того, скаржник кваліфікуючи інфляційні збитки як штрафні санкції, зазначає про необхідність застосування до таких скороченого строку позовної давності, визначеного п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Також зазначає, що невірним є висновок суду, що кошти в сумі 126 296грн. перераховані банком 07.09.2008р. в межах кредитного договору №08/07К від 28.09.2007р., не взявши до уваги, що такий транш, в порушення п.п.1.1.5, 2.5 кредитного договору, не оформлений додатковою угодою до кредитного договору.

Сторони відзиви на апеляційні скарги не подали.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 19.05.2011р. адресатам (а.с.114-116, том ІІІ).

Оскільки явка представників сторін не визнавалась судом обов?язковою, повторне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхилено як безпідставне та документально необгрунтоване, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

28.09.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2»(позивач у справі, кредитодавець по договору) та ТзОВ "Лікеро-горілчаний завод "Калганоф" (відповідач у справі, позичальник по договору) було укладено кредитний договір №08/07К, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кошти в сумі 15 000 000 грн. (далі-кредит) для придбання обладнання і автотранспорту, а позичальник - повернути кредит та сплачувати відсотки (а.с.61-66, том І).

Згідно статті 1 договору, видача кредитних коштів проводиться траншами за письмовою заявою позичальника; кожен транш оформляється додатковою угодою; повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частками згідно графіка погашення починаючи з 28.12.2008 року до 28.09.2012року, що є остаточною датою повернення кредитних коштів.

Відповідно до п.п.1.1.3., 2.7., 2.8. договору, проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з процентної ставки в розмірі 15,5% річних, щомісячно за поточний календарний місяць і підлягають сплаті щомісяця, не пізніше 30 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані.

На виконання умов договору, за письмовими заявами позичальника, в період з жовтня 2007 року по вересень 2008 року, сторонами підписано додаткові угоди №№1-22,24-29, на підставі яких, по меморіальних ордерах ТзОВ "Лікеро-горілчаний завод "Калганоф" отримало 14 616 840,11 грн. Окрім того, факт отримання даних коштів підтверджується банківськими виписками і не заперечується самим відповідачем.

Додаткова угода на виплату 126 296 грн., здійснена меморіальним ордером №2120 від 07.10.2008р., на підставі листа позичальника №390 від 06.10.2008р., залишилась неукладеною, однак, факт отримання 07.10.2008 року коштів в сумі 126 296 грн., відповідачем визнається, як наданий поза межами кредитного договору №08/07К.

Відповідно до п.2.10 договору, банку надано право ініціювати зміну розміру процентної ставки у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентним державним органом України законів або підзаконних нормативних актів, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішеннями Правління або Комітету управління активами та пасивами кредитодавця. При цьому, банк направляє на адресу позичальника повідомлення про зміну відсоткової ставки та додаткову угоду, а позичальник, протягом десяти банківських днів з дати направлення повідомлення підписує додаткову угоду та повертає її банку (п.п.2.10.1 та 2.10.3 кредитної угоди). У разі незгоди з запропонованим розміром процентної ставки, позичальник зобовязаний на протязі десяти банківських днів повернути кредит, сплатити відсотки та за наявності санкції. Разом з тим, у разі неповернення кредитних коштів та сплати усіх передбачених кредитним договором платежів протягом 10 банківських днів з дати направлення банком пропозиції про зміну відсоткової ставки, новий розмір процентної ставки вважається таким, що погоджений із позичальником (п.п.2.10.2 договору).

Згідно п.4.3. кредитного договору, у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів, позичальник зобовязувався сплачувати банку пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної п.1.1.3. договору.

За змістом п.2.11. договору, у разі допущення прострочення по сплаті траншів, нарахованих відсотків більше ніж на пять банківських днів, кредитодавець (банк) має право, зокрема, призупинити надання траншів/кредиту та вимагати від позичальника (незалежно від строку погашення кредиту) дострокового погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі з врахуванням відсотків, неустойки та відшкодуванням збитків. Таке дострокове погашення повинно бути здійснено позичальником не пізніше дати, вказаної у відповідному повідомленні кредитора з вимогою дострокового погашення.

ТзОВ «ЛГЗ «Калганоф», в порушення умов договору, у встановлені договором порядку та строки, тіло кредиту та відсотки за користування кредитом не сплачував, направлена на адресу відповідача вимога №31/2-5353 від 21.09.2009р. про дострокове повернення кредитних коштів в термін до 05.10.2009р. залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення з позовом про стягнення 6 847 826грн. строкової заборгованості по кредиту, 7 769 014,11грн. простроченої заборгованості по кредиту, 5 768 438,20грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 545 822,06грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 359 805,16грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, а також 785 464,19грн. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту, 447 612,63грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, до червня 2008 року відсоткова ставка обчислена банком відповідно до умов договору у розмірі 15,5%, з 06.06.2008 року -18%, з 23.07.2008р.21,5% (а.с.4, том ІІІ).

Судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати, з огляду на наступне:

Спір у даній справі виник з виконання кредитного договору, тому на спірні правовідносини між сторонами поширюються норми глав 48, 49, 71 Цивільного кодексу України та глав 20, 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, згідно умов кредитного договору, взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та комісій за користування кредитом, а також у разі порушення (невиконання) умов договору сплати пені від простроченої суми за весь час прострочення.

Диспозиція ч.2 ст.1050 ЦК України відображена також у п.2.11. кредитного договору, згідно якої у разі допущення прострочення по сплаті траншів, нарахованих відсотків більше ніж на пять банківських днів, кредитодавець (банк) має право, зокрема, призупинити надання траншів/кредиту та вимагати від позичальника (незалежно від строку погашення кредиту) дострокового погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі з врахуванням відсотків, неустойки та відшкодуванням збитків.

Факт неналежного виконання відповідачем зобовязань за договором, зокрема, щодо погашення суми кредиту підтверджується матеріалами справи, фактично не заперечується відповідачем, відтак, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що матеріалами справи, зокрема, меморіальними ордерами та банківськими виписками, підтверджено наявність заборгованості по кредиту в розмірі 14 616 840,11грн. Доказів погашення даної суми кредиту до матеріалів не долучено.

Доводи відповідача щодо надання банком кредитних коштів в сумі 126 296грн. поза межами кредитного договору №08/07К спростовуються матеріалами справи та висновками місцевого господарського суду, зокрема, що дана сума траншу входить в суму кредиту; зазначення кредитного договору як підстави платежу за меморіальним ордером №2120 від 07.10.2008р. та в банківській виписці; визнання такої суми як суми кредиту по вказаному договору самим позичальником у листі від 06.10.2008р. №390, а також відсутністю будь-яких інших кредитних договірних відносин між сторонами.

Твердження відповідача, що судом не взято до уваги, що банком не виконано повідомлення позичальника про намір отримати черговий транш в межах залишку суми кредиту, внаслідок чого товариству завдано збитків на загальну суму 62193,15грн., які підлягають відшкодуванню, вважаються судовою колегією безпідставними, враховуючи вищезазначені норми Цивільного кодексу України та умови договору.

Що стосується позовних вимог в частині нарахування відсотків, то судова колегія зазначає, що місцевий господарський суд дав правильну оцінку умовам кредитного договору, згідно яких зміна відсоткової ставки по кредиту (як зміна істотної умови договору) оформляється виключно додатковим договором (п.п.2.10.1,2.10.3 кредитної угоди), а такі до матеріалів справи позивачем не долучені і не надані на вимогу суду відтак, оскільки банком не дотримано порядку погодження питання збільшення відсоткової ставки до 18% та до 21,50% у порядку, визначеному договором, присуджено до стягнення 3520932,28грн. заборгованості по сплаті відсотків, виходячи з процентної ставки, встановленої договором у розмірі 15,5%.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки умовами кредитного договору (п.4.3., п.п.2.10.1,2.10.3 договору) сторони визначили обов?язок позичальника у випадку порушення (невиконання) умов договору, сплатити на користь кредитора пеню, і таке порушення умов договору мало місце зі сторони відповідача, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість та підставність стягнення 511 513,29грн. пені по несплаченому простроченому основному боргу та 259 394,41грн. пені.

Пунктом 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судова колегія, зважаючи на приписи ст. 625 ЦК України, прийшла до висновку про обгрунтованість стягнення 785 464,19 грн. інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення кредиту та 322 697,48 грн. інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату відсотків, оскільки чинне законодавство прямо передбачає право кредитора, в разі прострочення виконання грошового зобов?язання, на заявлення до стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Крім того, судова колегія зазначає, що визначені в ст. 625 ЦК України інфляційні втрати не є санкцією, а тому на вказані нарахування скорочений строк позовної давності, визначений п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, не застосовується. При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, з'ясувавши зміст та природу взаємних зобов'язань сторін за кредитним договором, ступінь їх виконання та правові наслідки порушення зобов'язань, судова колегія прийшла до висновку про обгрунтованість оскаржуваного рішення як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційних скаргах, в порядку ст.49 ГПК України, слід віднести на скаржників.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Тернопільської області від 11.04.2011р. у справі №6/20/5-22-241/2011 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Краєвська М.В.