Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" жовтня 2011 р. Справа № 5/5007/47/11

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Ляхевич А.А.

при секретарі Нагорній М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, доручення №12 від 30.08.2011 р.,

від відповідача: не з"явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К. Сервіс" (м.Житомир)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (смт.Романів Житомирської області)

про стягнення 1478,34 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 1478,34 грн., з яких 1052,44 грн. заборгованості, 162,00 грн. пені, 31,31 грн. 3% річних, 105,24 грн. 10% штрафу.

Представник позивача в засідані суду підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 1478,34 грн.

Відповідач в засідання суду не з"явилась, свого представника не направила, про причини неявки в суд не повідомила, правом подати письмовий відзив на позовну заяву не скористалась. При цьому, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції - ухвали суду (а.с.19).

При цьому, судом враховується, що розгляд справи вже відкладався господарським судом, зважаючи на нез"явлення в засідання суду представників сторін, що відсутність представника відповідача відповідно до ст.77 ГПК України не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а також, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обовязковою, а тому господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.07.2010 р. між сторонами у справі - ТОВ "Т.В.К. Сервіс" (постачальник) та підприємцем ОСОБА_2 (покупець) укладено договір №686 купівлі-продажу товарів (а.с.9), за яким постачальник продає, а покупець купує товар згідно накладних, які є невід"ємними частинами даного договору. Найменування товару, його кількість та розгорнутий асортимент, ціна за одиницю виміру, а також інші умови, вказані в накладних, які є невід"ємними частинами даного договору (п.1.1. договору). Вказаний договір підписаний особисто підприємцем як покупцем та повноважним представником зі сторони постачальника, скріплений печаткою ТОВ "Т.В.К. Сервіс". Щодо укладення даного договору судом також приймається до уваги, що у відповідності до ч.2 ст.631 Цивільного кодексу України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Водночас, згідно ч.1 ст.640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом ст.639 Цивільного кодексу України, договір у письмовій формі є укладеним з моменту його підписання сторонами. Судом враховується, що дата підписання договору купівлі-продажу товарів 27.07.2010 р. підтверджується, зокрема, реєстром договорів (покупці), який ведеться на підприємстві позивача. Запис в реєстрі договорів за №686 засвідчує укладення договору з СПД ОСОБА_2 27.07.2010 р.

В розділі 2 договору сторони погодили, що ціна на товар встановлюється в національній валюті України та вказується в накладних, які є невід"ємною частиною цього договору; загальна сума договору встановлюється загальною сумою усіх накладних.

Згідно п.3.4. договору, право власності покупця починається з часу прийняття товару, факт прийняття товару підтвержується відміткою в накладній.

Покупець зобов"язується отримати товар і провести оплату за отриманий товар в терміни, вказані в п.4.1. договору (п.5.1. договору).

Відповідно до п.4.1. договору, оплата кожної партії товару здійснюється покупцем протягом семи календарних днів із моменту отримання товару, або на умовах попередньої оплати. Оплата здійснюється перерахуванням грошей на розрахунковий рахунок постачальника; у разі закінчення строку або розірвання договору розрахунки здійснюються до повного погашення заборгованості (п.4.2, п.4.3. договору).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст.173,174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст.1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.538 Цивільного кодексу України, при зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією з сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок.

Статтями 526, 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічне положення містить ст.193 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач за товарно-транспортною накладною №РН-0006686 від 28.07.2010 р. передав підприємцю ОСОБА_2 товару на загальну суму 1052,44 грн. Водночас, відповідач не оплатив отриману від позивача продукцію, згідно наявних у справі матеріалів заборгованість станом на день прийняття рішення у справі складає 1052,44 грн. Враховуючи викладене, позов щодо стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню господарським судом.

Таким чином, згідно встановлених обставин справи підтверджується порушення відповідачем своїх зобов"язань за договором, укладеним з позивачем.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 31,31 грн. та 127,35 грн. інфляційних за період з 05.08.2010 р. по 01.08.2011 р. на суму боргу 1052,44 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, господарський суд встановив, що розрахунок 3% річних, здійснений позивачем є правомірним, стягненню з відповідача підлягають 31,31 грн. 3% річних. Водночас, в розрахунку інфляційних позивачем допущено помилку, оскільки правомірним є нарахування інфляційних за період з серпня 2010 року по липень 2011 року (індекс інфляції становить 110,635%) на суму заборгованості 1052,44 грн., що складає 113,93 грн. У стягненні решти суми інфляційних слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п.6 ст.231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений даним законом, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до п.7.2. договору, сторони передбачили, що за порушення термінів оплати товару, передбачених в п.4.1. дійсного договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в оплаті за отриманий, але не оплачений товар. Крім цього, сплачує штраф у розмірі 10% від суми отриманого, але не оплаченого товару.

Згідно позовної заяви позивачем нараховано пеню за період з 05.08.2010 р. по 01.08.2011 р. Проте, здійснивши розрахунок пені з урахуванням припису ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, суд встановив, що правомірним є нарахування пені на суму заборгованості за період з 05.08.2010 р. по 04.02.2011 р., що складає 82,45 грн. У стягненні решти суми пені згідно позовних вимог слід відмовити.

Враїховуючи вищевикладене та умови договору між сторонами, сума штрафу 105,24 грн. у розмірі 10 % від суми заборгованості обгрунтовано заявлена позивачем до стягнення з відповідача, а тому позов вцій частині підлягає задоволенню.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, у суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, позов обґрунтований, підтверджений належними доказами, що містяться в матеріалах справи та підлягає частковому задоволенню.

З відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1052,44 грн. заборгованості, 82,45 грн. пені, 105,24 грн. штрафу, 31,31 грн. 3% річних, 113,93 грн. інфляційних. В решті позову слід відмовити.

Судові витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, у відповідності до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (13002, Житомирська область, Романівський район, смт.Романів, вул.Житомирська, буд.68, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.В.К. Сервіс" (10008, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 34586472) :

- 1052,44 грн. заборгованості,

- 82,45 грн. пені,

- 105,24 грн. штрафу,

- 31,31 грн. 3% річних,

- 113,93 грн. інфляційних,

- 95,58 грн. витрат з державного мита

- 221,16 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ляхевич А.А.

Повний текст рішення підписано 14.10.2011 р.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (прост.)

3 - відповідачу (реком.)