ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
13.12.11 Справа № 5010/824/2011-П-6/28
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Гриців В. М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Н. Чорній
за участю представників сторін:
від позивача не зявився
від відповідача (апелянта) не зявився
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 комунального підприємства Торговий дім (обєднання) «Галичина», м. Івано-Франківськ № 101/11 від 14.06.2011 р.
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2011 р. (суддя Грица Ю. І.)
у справі № 5010/824/2011-6/28 (П)
за позовом Заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах держави в особі Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ
до відповідача ОСОБА_2 комунального підприємства Торговий дім (обєднання) «Галичина», м. Івано-Франківськ
про стягнення заборгованості в сумі 57 039, 69 грн.
рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2011 р. у справі № 5010/824/2011-П-6/28 задоволено позов Заступника прокурора м. Івано-Франківська в інтересах держави в особі Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», м. Івано-Франківськ, з ОСОБА_2 комунального підприємства Торговий дім (обєднання) «Галичина», м. Івано-Франківськ на користь позивача стягнуто 29 068, 61 грн. основного боргу, 1 160, 65 грн. пені, 224, 46 грн. 3 % річних, 437, 15 грн. інфляційних втрат, 308, 91 грн. в повернення витрат державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, як споживач теплової енергії, отримавши відповідні обсяги енергії від виробника позивача, не оплатив її вчасно і в повному обсязі, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, на суму якої нараховані пеня, інфляційні втрати та 3 % річних.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати, посилаючись на те, що за відсутності факту предявлення вимоги кредитором до боржника, ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення господарського суду Івано-Франківської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що законодавством не передбачено чіткого порядку предявлення вимоги до боржника, а тому звернення з позовом про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % відсотків річних від простроченої суми і є вимогою щодо їх сплати.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.07.2007 р. між ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»(виробник) та ОКП ТД «Галичина»(споживач) укладено договір про постачання теплової енергії № 468, згідно п. 1.1 якого виробник зобовязався постачати споживачеві теплову енергію, а споживач своєчасно проводити оплату за використану енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором.

Відповідно до п. 5.8 договору, оплата послуг здійснюється споживачем на підставі виставлених виробником рахунків-фактур та в розмірі суми, вказаної в цих рахунках: з платежів поточного розрахункового періоду в 5-денний термін після дати одержання рахунку-фактури; з платежів передоплати з 1-го до 5-го числа поточного розрахункового періоду.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач в період з жовтня по грудень 2010 року надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії в кількості та на суму відображені в рахунках-фактурах за цей період. Зокрема, за жовтень 2010 року відповідач отримав 11, 12 теплової енергії на суму 6 449, 38 грн. (рахунок-фактура № 246 від 04.11.2010 р.), за листопад 2010 року 10, 25 теплової енергії на суму 5 944, 80 грн. (рахунок-фактура № 251), за грудень 2010 року 28, 75 теплової енергії на суму 16 674, 43 грн. (рахунок-фактура № 255).

Відповідач не заперечив отримання вищевказаної кількості теплової енергії. При цьому, направлення вказаних рахунків на адресу відповідача підтверджується реєстрами рахунків за жовтень грудень 2010 року (а. с. 11 13).

Однак, відповідач своїх зобовязань за договором не виконав в повному обсязі та у встановлений термін не провів оплати за спожиту теплову енергію. Згідно платіжних доручень № 30 від 30.11.2010 р., № 37 від 07.12.2010 р., відповідач сплатив 20 000 грн. за тепло енергію за жовтень 2010 р. згідно рахунку № 246 та за листопад 2010 р. згідно рахунку № 246 від 04.12.2010 р.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору або вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін).

При цьому, посилання відповідача на сплату ним суми основного боргу за спірний період не підтверджено доказами у справі.

Зі змісту ч. 2 ст. 20 ГК України вбачається, що захист прав і законних інтересів субєктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, відповідачу нараховано інфляційних втрати в сумі 437, 15 грн. за період з грудня 2010 р. по лютий 2011 р. та 3 % річних в сумі 224, 46 грн. за період з 14.11.2010 р. по 30.03.2011 р. (а. с. 15).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 5.8 укладеного між сторонами договору, у випадку несплати платіжних документів в терміни, обумовлені договором, сторони на суми невиконаного зобовязання нараховується пеня в розмірі 1 % за кожен день прострочення до фактичної оплати.

З поданого розрахунку, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені, на суму боргу відповідачу нараховано 1 160, 65 грн. пені за період з 14.11.2010 р. по 30.03.2011 р.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем, в свою чергу, не спростовано факту прострочення виконання зобовязання щодо повної оплати спожитої теплової енергії, а отже, стягнення з ОСОБА_2 комунального підприємства Торговий дім (обєднання) «Галичина»коштів в сумі 30 890, 87 грн. є правомірним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2011 р. у справі № 5010/824/2011-6/28 (П) залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 комунального підприємства Торговий дім (обєднання) «Галичина», м. Івано-Франківськ без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Гриців В. М.

Суддя Марко Р. І.

Повний текст постанови виготовлений 19.12.2011 р.