донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.05.2011 р. справа №31/5009/511/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Бойченко К.І., Зубченко І.В.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

Прокурор: Пономарьов А.О.

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: не зявився;

від відповідача-2: ОСОБА_1 по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2011р. (повний текст від 03.03.2011р.) у справі №31/5009/511/11 (суддя Хуторной В.М.)

за позовом Прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Управління житлового господарства Запорізької міської ради м. Запоріжжя

до відповідачів: 1) Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання №2 м. Запоріжжя, 2) Міжнародного союзу козаків Запорізька Січ м. Запоріжжя

про визнання нікчемним договору позички

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Управління житлового господарства Запорізької міської ради м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідачів, 1) Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання №2 м. Запоріжжя, 2) Міжнародного союзу козаків Запорізька Січ м. Запоріжжя, про визнання нікчемним договору позички №б/н від 09.04.2010р., укладеного між відповідачами, а також про зобовязання відповідача-2 повернути шляхом підписання акту прийому-передачі нежитлове підвальне приміщення в будинку №64 по вул. Комунарівський в м. Запоріжжя площею 94,1кв.м., балансова вартість якого на момент передачі становила 102 617,15грн. до комунальної власності м. Запоріжжя.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 02.03.2011р. в задоволенні позову відмовлено.

Свій висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог господарський суд обґрунтував посилаючись на те, що прокурором не доведено, що оспорюваний правочин є удаваним договором оренди та що між сторонами встановились правовідносини на платній основі. Між тим, порушень при укладанні договору позички, факту використання комунальної власності всупереч закону судом першої інстанції встановлено не було. У звязку з викладеним, господарський суд визнав посилання прокурора на нікчемність оспорюваного договору необґрунтованими.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Прокурор Жовтневого району м. Запоріжжя звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність викладених висновків обставинам справи.

Скаржник, посилаючись на приписи ст. 203, ст. 228 ЦК України та ст.ст. 9, 69, 89 Бюджетного кодексу України, зазначає, що надання в користування комунального майна на безоплатній основі суперечить інтересам територіальної громади м. Запоріжжя, адже не призводить до надходження до бюджету міста орендної плати за користування майном, що перебуває у комунальній власності, чим порушуються економічні інтереси держави, ускладнюється та не дається можливість належним чином фінансувати програми та заходи, передбачені бюджетом м. Запоріжжя в галузі освіти, охорони здоровя, соціального захисту та соціального забезпечення населення міста.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, а також надав довідки №886-02/18 від 12.05.2011р. та №900-02/18 від 16.05.2011р. Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання №2, відповідно яких орендна плата згідно договору позички б/н від 09.04.2010р. не нараховується та оплата не здійснюється, а також будинок за адресою: вул. Комунарівська, 64 знаходиться на балансі підприємства відповідача-1.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09.04.2010р. між Комунальним підприємством Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання №2 м. Запоріжжя (позичкодавець) та Міжнародним союзом козаків Запорізька Січ м. Запоріжжя (користувач) було укладено договір позички.

За умовами даного договору позичкодавець на підставі рішення Запорізької міської ради №135/3 від 25.03.2010р. передає користувачу у безоплатне користування на строк, що обумовлений цим договором, позичку, яку користувач зобовязується повернути позичкодавцю після закінчення строку, встановленого цим договором.

Згідно п. 1.2 договору, предметом позички є нежитлове приміщення загальною площею 94,1 кв. м. за адресою: вул. Комунарівська, 64, балансова вартість якого на момент передачі користувачу становить 102 617,15грн.

Відповідно до п. 3.1 договору, позичка вважається переданою позичкодавцем користувачу з моменту підписання акта приймання передачі позички уповноваженими представниками сторін та скріплення цього акта їх печатками.

З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2010р. представниками сторін по договору було складено відповідний акт.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили строк, на який надається позичка, у 2 роки з моменту її передачі. Остаточною датою користування позичкою вважається 09 квітня 2012 року (п. 4.2 договору).

З тексту позовної заяви вбачається, що в ході перевірки прокуратурою встановлено недотримання виконавчим комітетом Запорізької міської ради та Комунальним підприємством Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання №2 вимог чинного законодавства щодо передачі обєктів права комунальної власності у тимчасове користування юридичним та фізичним особам, що зумовило звернення прокурора з відповідним позовом до суду.

Прокурор зазначає, що сторони насправді вчинили договір оренди майна, укладення якого регулюється главою 58 ЦК України, ст. 287 ГК України та Законом України Про оренду державного та комунального майна, та з посиланням на ч. 1 ст. 203 ЦК України вказує, що спірний договір укладено з порушенням ст. 72 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, якою визначено, що у 2010 році передача в оренду державного та комунального майна здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Проте, судова колегія апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Частиною 2 статті 827 ЦК України визначено, що користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в пункті 1.1 договору, сторони прямо передбачили, що позичка (обєкт договору) передається у безоплатне користування.

В матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами встановилися правовідносини на платній основі, навпаки, згідно довідки Комунального підприємства Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове обєднання №2 №886-02/18 від 12.05.2011р., орендна плата за договором позички б/н від 09.04.2010р. не нараховується та оплата не здійснюється, а отже посилання прокурора на те, що фактично оспорюваний правочин є договором оренди - безпідставні.

Господарський суд Запорізької області обґрунтовано не прийняв до уваги письмові пояснення ОСОБА_2 (Верховний отаман МСК Запорозька Січ) від 03.11.10р. в якості доказу укладення удаваного договору оренди, оскільки вказані пояснення не свідчать про передання грошових коштів за договором, що робило б його оплатним, а підтверджують лише ті обставини, що відповідач-2 спочатку мав намір отримати обєкт договору в оренду, а потім змінив своє прохання до міського голови міста Запоріжжя, попросивши надати приміщення в позичку.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що прокурор просить визнати оспорюваний договір нікчемним відповідно до ст. 228 ЦК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, серед правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, зокрема є правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності.

Проте, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплатного користування приміщення відповідачем-2, укладений договір відповідає нормам закону, встановленим для договорів позички, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог та відмови у їх задоволенні.

У звязку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2011р. у справі №31/5009/511/11 відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2011р. (повний текст від 03.03.2011р.) у справі №31/5009/511/11 залишити без зміни.

Апеляційну скаргу Прокурора Жовтневого району м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 02.03.2011р. (повний текст від 03.03.2011р.) у справі №31/5009/511/11 залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надруковано примірників-7

1-у справу

1-прокурору

1-позивачу

2-відповідачам

1-господарському суду

1-ДАГС