ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2011 р. Справа № 5015/4044/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Мета-Логістик

до відповідача ОСОБА_1 підприємство Реліквія

про стягнення заборгованості

суддя Фартушок Т.Б.

секретар Сорочик В.Ю.

Представники:

від позивача - не зявився;

від відповідача не зявився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Мета-Логістик звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до приватного підприємства Реліквія про стягнення заборгованості.

Ухвалою господарського суду Львівської області №5015/4044/11 від 21.07.2011р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 14год. 30хв. 02.09.2011р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав зазначених в ухвалі господарського суду Львівської області №5015/4044/11 від 02.09.2011р. Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.09.2011 року провадження у справі було зупинено для надання можливості звернення Позивача з заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство.Ухвалою господарського суду Львівської області від 31.10.2011 року провадження у справі поновлено та розгляд справи призначено на 29.11.2011р. на 17год 00хв.

В ухвалах господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38 Господарського процесуального кодексу України. Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в жодне з судових засідань не зявився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, вимог ухвал суду по даній справі не виконав.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився.

16.08.2011р. від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить здійснювати розгляд справи без участі представника ПП Реліквія.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обгрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора. Жодних клопотань про витребування доказів не заявлялося.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обгрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Предметом позовних вимог є стягнення з Відповідача заборгованості, що виникла внаслідок невиконання останнім зобовязань за договором №7/01 від 04.01.2011р. про співробітництво та довгострокові поставки.

Позивач заявляє вимоги про стягнення заборгованості за період з 11.01.2011р. по 22.03.2011р.

Згідно ухвали господарського суду Львівської області від 27.04.2011р. у справі №5015/2298/11 порушено провадження у справі про банкрутство приватного підприємства Реліквія. Крім того, відповідно до ухвали у справі №5015/2298/11 від 15.06.2011р. призначено розпорядника майна, якого, в тому числі, зобовязано подати оголошення про порушення справи про банкрутство, а також додано копію оголошення від 05.07.2011р. Оголошення опубліковано 05.07.2011р. в газету «Урядовий Курєр».

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Суд зазначає, та аналогічна позиція викладена у п.8.13 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 04.06.2004 р. N 04-5/1193 Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що Закон і ГПК України не містять приписів про заборону на прийняття судом позовної заяви до боржника, щодо якого вже порушено справу про банкрутство, а також на вирішення спору за цим позовом по суті. Верховний Суд України у своїй постанові від 18.03.2002 у справі N 01-10/16 зазначив, що порушення справи про банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК України до підстав для відмови судом у прийнятті позовної заяви. Тому суди мають у встановленому ГПК України порядку приймати позовні заяви до особи, щодо якої порушена справа про банкрутство, і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. Після публікації оголошення господарський суд на підставі п. 1 статті 79 ГПК України зупиняє позовне провадження. Якщо позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації з заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову на підставі частини 2 статті 14 Закону. У разі звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, після винесення ухвали суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 статті 80 ГПК України.

Аналогічна позиція зазначена і у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 15 Про судову практику в справах про банкрутство.

Станом на час винесення даної ухвали пройшло більше місяця, проте суд не повідомлено про подання (неподання) відповідної заяви у справі про банкрутство.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч.2 ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.4.-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

29.11.2011року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05.12.2011року.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід залишити за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5, 4-7, 33, 34, 38, 43, 49, 62, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т.Б.