донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

26.09.2011 р. справа №31/5009/3054/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю:
від прокуроране зявився
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю №04/27 від 04.01.2011р.
від відповідача :представник не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»«Запорізький суднобудівельний судноремонтний завод», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від06.07.2011р. (повний текст підписано 07.07.2011р.)
у справі№31/5009/3054/11 (суддя Хуторной В.М.)
за позовомПрокурора Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах позивача: Концерну «Міські теплові мережі»в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі»Жовтневого району, м. Запоріжжя
доПублічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»«Запорізький суднобудівельний судноремонтний завод», м. Запоріжжя
простягнення 10512,37грн. заборгованості за договором №911 «Про постачання теплової енергії в гарячій воді», з якої 10035,67грн. основний борг, 358,85грн. пеня, 70,24грн. 3% річних та 47,61грн. інфляційні втрати
В С Т А Н О В И В:

Прокурор Жовтневого району м. Запоріжжя в інтересах Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «Міські теплові мережі»Жовтневого району, м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»«Запорізький суднобудівельний судноремонтний завод», м. Запоріжжя про стягнення 10512,37грн. заборгованості за договором №911 «Про постачання теплової енергії в гарячій воді», з якої 10035,67грн. - основний борг, 358,85грн. пеня, 70,24грн. 3% річних та 47,61грн. інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.07.2011р. (повний текст підписано 07.07.2011р.) у справі №31/5009/3054/11 позовні вимоги було задоволено.

Вказане рішення суду мотивовано тим, що на виконання умов договору №911 від 01.08.2002р. за період з серпня 2010 року по березень 2011 року позивач поставив відповідачу теплову енергію на суму 10035,67грн. та предявив відповідачу акти приймання-передачі теплової енергії, які отримані представником відповідача; відповідач взяті на себе зобовязання з оплати не виконав, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 10035,67грн., на яку позивач нарахував пеню в сумі 358,85грн., 3% річних в сумі 70,24грн. та інфляційні нарахування в сумі 47,61грн.; відповідачем не надано належних доказів припинення дії договору №911 від 01.08.2002р. та недійсності додаткової угоди від 01.03.2009р. до договору №911 від 01.08.2002р., в свою чергу, позивачем доведено досягнення між сторонами згоди щодо поставки теплової енергії на обєкт м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 18 (службове приміщення); судом перевірено розрахунок пені та інших нарахувань на заборгованість та визнано його обґрунтованим та арифметично вірним.

Відповідач з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Запорізької області від 06.07.2011р. у справі №31/5009/3054/11 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані неповним зясуванням обставин справи, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник посилався на те, що обєкт по вул. Глісерній, 18 у м. Запоріжжя, на який здійснювалось теплопостачання, є власністю держави, тому заявлена до стягнення заборгованість не має відношення до відповідача, місцезнаходження якого вул. Глісерна, 14, м. Запоріжжя; в зазначенні місцезнаходження відповідача у додатковій угоді від 01.03.2009р. до договору №911 від 01.08.2002р. допущено друкарську помилку та на обєкт по вул. Глісерній, 18 у м. Запоріжжя теплопостачання здійснюється на підставі іншого договору №431 від 01.08.2010р.; додаткова угода від 01.03.2009р. до договору №911 від 01.08.2002р. є недійсною, оскільки підписана не уповноваженою особою та не визнавалась відповідачем; згідно наказу №439 від 10.07.2009р. ОСОБА_5, який підписав додаткову угоду, був прийнятий на посаду директора філії АСК «Укррічфлот»Запорізький ССРЗ - 10.07.2009р., а довіреність на ведення господарської діяльності філії була видана ОСОБА_5 лише 24.12.2009р., тобто значно пізніше ніж підписано додаткову угоду від 01.03.2009р.; у відповідності до Положення про договірну роботу, яке діє на філії АСК «Укррічфлот»Запорізький ССРЗ, всі договори та додаткові угоди до них реєструються в журналі реєстрації договорів, але додаткова угода від 01.03.2009р. не реєструвалась на підприємстві, про що свідчить витяг із журналу реєстрації в період з 01.01.2009р. по 10.06.2009р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти доводів скаржника заперечив та зазначив, що на підставі договору №911 від 01.08.2002р. з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 01.03.2009р. відповідач отримав теплової енергії за період з серпня 2010 року по березень 2011 року включно на загальну суму 10035,67грн., за яку не розрахувався.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор проти доводів скаржника заперечив та зазначив, що укладаючи додаткову угоду від 01.03.2009р., сторони добровільно узгодили внесення змін до договору №911 від 01.08.2002р. щодо теплового навантаження на опалювальний обєкт та його фактичне місцезнаходження: вул. Глісерна, 18 (службове приміщення). Поряд з цим, прокурор вказав, що відповідач необґрунтовано посилається на договір №431 від 01.08.2002р. (01.08.2010р.), оскільки останній регулює правовідносини між сторонами про постачання теплової енергії населенню та нарахування по ньому проводяться за тарифами, встановленими для населення. Натомість, службове приміщення, розташоване в житловому будинку №18 по вул. Глісерній, є нежитловим та правовідносини між сторонами стосовно нежитлових обєктів врегульовані договором №911 від 01.08.2002р.

У судовому засіданні 26.09.2011р. представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор та представник відповідача у судове засідання 26.09.2011р. не зявились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить вихідний штамп канцелярії суду на ухвалі Донецького апеляційного господарського суду від 31.08.2011р. про відкладення судового розгляду.

Враховуючи ті обставини, що явка прокурора та представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, в апеляційній скарзі заявник посилається лише на ті документи, що були предметом розгляду суду першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора та представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до приписів ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

01.08.2002 року між Концерном «Міські теплові мережі»в особі Комунального підприємства «Теплові мережі Жовтневого району»(Енергопостачальна організація, правонаступником якого є позивач) та Акціонерною судноплавною компанією «Укррічфлот»(Споживач, правонаступником якої є відповідач), був укладений договір №911 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Згідно п.1.2 договору, Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати теплову енергію Споживачеві в потрібних йому обсягах, згідно п.1.3 договору, а Споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Додатковими угодами №1 від 01.10.2004р. та №2 від 17.02.2005р. внесені зміни до договору щодо назв сторін та платіжних реквізитів.

01 березня 2009 року між позивачем, в особі директора Філії Концерну «Міські теплові мережі»Жовтневого району ОСОБА_6, що діє на підставі Положення про Філію та довіреності №6/27-18 від 05.01.2009р., та відповідачем, в особі директора філії АСК «Укррічфлот»ЗССЗ ОСОБА_5, що діє на підставі статуту, було укладено додаткову угоду до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №911 від 01.08.2002р., якою сторони внесли зміни в п.1.3. договору №911 від 01.08.2002р., виклавши його в наступній редакції: «1.3. Енергопостачальна організація постачає Споживачу в період з 01.03.2009 року по 31.12.2010 рік теплову енергію в гарячій воді в межах 20,283 Гкал з максимальним тепловим навантаженням 0,010341 Гкал/рік, з них: а) на опалення організацій 0,010341 Гкал/рік опалювальна площа 115,6 кв.м.».

Крім того, додатковою угодою від 01.03.2009р. було внесено зміни в п.11.1. договору №911 від 01.08.2002р., зокрема, адресою фактичного місцезнаходження Споживача вказано вул. Глісерна, 18 (службове приміщення).

Відповідно до п.1.9. договору, тарифи для розрахунків між Енергопостачальною організацією та Споживачем встановлюються відповідними органами влади згідно діючого законодавства.

Пунктом 6.5 договору сторони передбачили, що оплата фактично спожитої теплової енергії здійснюється Споживачем до 20 числа поточного місяця. При цьому, рахунки та акти надання послуг до 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, Енергопостачальна організація надає Споживачу, а до 25-го числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повертає належним чином оформлені акти (п.6.3 договору). Відповідно до п.6.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п.7.2.3 договору, Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня 0,5% від належної до оплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до п.10.1. договору, він набирає чинності з дня його підписання і діє з 01.08.2002р. до 31.07.2007р. та вважається продовженим на наступний рік, якщо не досягнуто згоди про його розірвання. Усі зміни та доповнення до договору повинні бути оформлені письмово, узгоджені та підписані обома сторонами.

З огляду на приписи п.10.1. договору, а також відсутність у матеріалах справи підписаної сторонами додаткової угоди до договору №911 від 01.08.2002р. щодо припинення його дії або розірвання договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що договір №911 від 01.08.2002р. припинив свою дію.

Разом з тим, відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ст.203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Додаткова угода від 01.03.2009р. до договору №911 від 01.08.2002р. не визнана у встановленому порядку недійсною. Докази стосовно визнання її недійсною не надавались ані господарському суду, ані апеляційному господарському суду. В даному випадку, висновки щодо недійсності додаткової угоди від 01.03.2009р. до договору №911 від 01.08.2002р. та наслідків визнання цього правочину недійсним не можуть бути встановлені при розгляді справи №31/5009/3054/11 у звязку з тим, що суд обмежений позовними вимогами, а дослідження підстав визнання недійсною додаткової угоди, на які посилається відповідач, не входить до предмету спору у цій справі.

Тому судом першої інстанції правомірно відхилено заперечення відповідача щодо недійсності додаткової угоди від 01.03.2009р. до договору №911 від 01.08.2002р.

Між тим, судова колегіє зазначає, що відповідач не обмежений у праві звернутись до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди від 01.03.2009р. до договору №911 від 01.08.2002р., а у разі визнання судом цього правочину недійсним відповідач вправі звернутись із заявою про перегляд рішення у справі №31/5009/3054/11 за нововиявленими обставинами.

Частинами 1 та 2 ст.714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу та перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

На виконання умов договору №911 від 01.08.2002р. (з урахуванням додаткової угоди від 01.03.2009р.) за період з серпня 2010 року по березень 2011 року позивач поставив відповідачу теплову енергію на нежитлове приміщення за адресою: вул. Глісерна, 18, площею 115,6кв.м., з тепловим навантаженням 0,010341Гкал/рік, на суму 10035,67грн.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що проводиться за фактично відпущену енергію.

Акти приймання-передачі теплової енергії від 31.08.2010р. у сумі 134,14грн., від 30.09.2010р. у сумі 134,14грн., від 31.10.2010р. у сумі 896,76грн., від 30.11.2010р. у сумі 889,40грн., від 31.12.2010р. у сумі 1728,01грн., від 31.01.2011р. у сумі 2257,62грн., від 28.02.2011р. у сумі 2233,92грн., від 31.03.2011р. у сумі 1761,68грн. були вручені представникам відповідача, про що свідчать копії реєстрів за спірний період (а.с.41-48, т.1). Вказані акти не були підписані та оформлені з боку відповідача належним чином.

Претензія позивача №565 від 06.05.2011р. залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином відповідач взяті на себе зобовязання по оплаті поставленої теплової енергії не виконав, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 10035,67грн. за період з серпня 2010 року по березень 2011 року.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За таких обставин місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив заперечення відповідача та дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10035,67грн. за період з серпня 2010 року по березень 2011 року.

Приймаючи рішення щодо вимог про стягнення пені у сумі 358,85грн. за періоди з 21.09.2010р. по 20.03.2011р., з 21.10.2010р. по 20.04.2011р., з 21.11.2010р. по 10.05.2011р.; інфляційних нарахувань у сумі 47,61грн. у періоди з жовтня 2010 року по березень 2011 року; 3% річних у сумі 70,24грн. за періоди з 21.09.2010р. по 10.05.2011р., суд першої інстанції правомірно врахував умови пункту 7.2.3. договору №911 від 01.08.2002р., положення статей 534, 549-552 та статті 625 ЦК, статей 229-234 ГК України, вірно визначив момент виникнення права вимоги, врахував право позивача заявити до стягнення менший розмір інфляційних втрат, ніж розрахований у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України розмір інфляційних за визначений у позові період та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 ГПК України рішення господарського суду Запорізької області від 06.07.2011р. (повний текст підписано 07.07.2011р.) у справі №31/5009/3054/11 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»«Запорізький суднобудівельний судноремонтний завод», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 06.07.2011р. (повний текст підписано 07.07.2011р.) у справі №31/5009/3054/11 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.07.2011р. (повний текст підписано 07.07.2011р.) у справі №31/5009/3054/11 залишити без змін:

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: І.А. Бойко

ОСОБА_3

Надруковано 8 примірників: 2 прокурору; 2 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 ГС