ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" лютого 2011 р. Справа № 5019/97/11

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промкомплект»

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Томашгородський кар'єр «Розовий»

про стягнення 49 064 грн. 90 коп.

Суддя Мамченко Ю. А.

Представники:

від позивача : представник не з'явився

від відповідача : представник не зявився

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промкомплект»звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Томашгородський кар'єр «Розовий»про стягнення грошової заборгованості за Договором купівлі-продажу №08/06-7 від 08.06.2010 року в розмірі 49064,90 грн. з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені.

Позивач в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення №013. Причин неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення №021. Причин неявки в судове засідання не повідомив.

Керуючись ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір без участі відповідача за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши у відкритому судовому засіданні подані позивачем письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

08.06.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промкомплект»та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Томашгородський кар'єр «Розовий»укладено Договір купівлі-продажу №08/06-7 (надалі в тексті Договір), згідно з умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність запасні частини до гірничодобувного і дробарного обладнання (далі Товар), а Покупець - прийняти та оплатити цей Товар.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. Договору продаж товару здійснюється однією партією або окремими партіями в терміни, які є датами поточного строку дії даного договору та які визначаються датами, зазначеними у видаткових накладних. Одна партія товару або окремі партії придбаваного товару у межах грошової суми, визначеної п.4.1. договору, становлять предмет договору згідно з п.1.2. договору. Вид, кількість та асортимент придбаваного товару за одну партію визначаються даними про товар, передбаченими в довіреності представника Покупця та у видаткових накладних.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, покупець зобовязаний оплатити отриманий товар на протязі 14 банківських днів з дня отримання, включаючи день отримання. Строк оплати може бути іншим за погодженням сторін згідно додаткової письмової угоди до договору. Розрахунки за придбаний товар здійснюються у безготівковій формі з перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок Продавця відповідно до п.3.5. Договору.

На виконання умов Договору відповідач згідно довіреності №1 від 01.07.202010 року по накладних №РН-102 від 08.06.2010 року, №РН-145 від 02.07.2010 року, №201 від 19.08.2010 року отримав від позивача товар на загальну суму 39568,00 грн..

Відповідач за товар не розрахувався. В матеріалах справи відсутні докази оплати вказаної заборгованості.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зазначається, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України, Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу України, Кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.5.4. Договору за несвоєчасну оплату товару Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого грошового обовязку за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

19.08.2010 року остання дата передачі товару за Договором, згідно п.3.4. Договору відповідач зобовязався оплатити отриманий товар протягом 14 днів з моменту його отримання, в даному випадку до 07.09.2010 року.

За неналежне виконання зобовязань позивач на суму простроченої заборгованості в розмірі 39568,00 грн. за період з 08.09.2010 року по 17.01.2011 року нарахував відповідачу пеню, що згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком становить 2217,90 грн.. Розрахунок перевірено судом та визнано вірним.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на суму боргу в розмірі 39568,00 грн. за період з вересня 2010 року по січень 2011 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 1512,70 грн.. Позивачем на суму боргу за період з 08.09.2010 року по 17.01.2011 року нараховано три відсотки річних, що становить 5104,10 грн.. Судом перевірено розрахунки та визнано вірними.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не оплачений, його розмір підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 39568,00 грн., пені в розмірі 2217,90 грн., індексу інфляції в сумі 1512,70грн. та відсотків річних в сумі 5104,10грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню з покладенням на відповідача витрат по сплаті держмита та витрат по оплаті інформаційно-технічних послуг по забезпеченню судового процесу.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Томашгородський карєр «Розовий»(Рівненська обл., Рокитнівський район, смт.Томашгород, вул.Заводська, 1, , р/р 24 в Ощадбанку м.Рівне, МФО 333368) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промкомплект»(Житомирська обл., Коростенський район, с.Щорсівка, вул.Садова, 1, , р/р 8491 в ТВБВ ЖРУ «Приватбанк»м.Коростеня, МФО 311744) основний борг в сумі 39568,00 грн., пеню в розмірі 2217,90 грн., індекс інфляції в розмірі 1512,70 грн., відсотків річних в розмірі 5104,10 грн., а також витрати на оплату державного мита в розмірі 490,65 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн..

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Мамченко Ю. А.

Повний текст рішення суддею підписано «07» лютого 2011 року