ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" жовтня 2011 р. Справа № 5019/2155/11

за позовом Фізична особа - підприємець ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 сільськогосподарське підприємство "Дружба"

про визнання права власності

Суддя Качур А.М.

Представники:

Від позивача : не з'явився

Від відповідача : не з'явився

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" про визнання права власності на нежитлову будівлю гараж для легкових автомобілів, загальною площею 105,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Нова Українка, вул. Приходька, буд.50б.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 22.06.2011 року укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ПСП "Дружба" продало, а ФОП ОСОБА_1 придбав нежитлову будівлю гараж для легкових автомобілів, загальною площею 105,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Нова Українка, вул. Приходька, буд.50б. (п.п.1.1.1. Договору).

Позивач вважає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за договором, а саме: у строк, передбачений розділом ІІІ договору перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 21100,00 грн. та прийняв у власність обєкт купівлі-продажу за актом прийому-передачі від 22.06.2011 року.

25.10.2011 позивач подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач відзиву на позов не подав, участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив. Оскільки відповідач був завчасно повідомлений про день та час судового розгляду та мав можливість в розумні терміни довести до відома суду свої доводи та міркування стосовно позовних вимог, однак своїми правами визначеними ст.22 ГПК України не скористався, то суд вважає можливим розгляд справи по суті позовних вимог, без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2011 року між Підприємцем ОСОБА_1 (далі покупець) та ОСОБА_2 сільськогосподарським підприємством "Дружба" (далі продавець) укладено договір купівлі-продажу №01-06/11 (далі договір).

Відповідно до п.1.1. договору на умовах визначених договором продавець зобовязався продати, а покупець прийняти та оплатити обєкт нерухомості: гараж для легкових автомобілів, загальною площею 105,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Нова Українка, вул. Приходька, буд.50б. Будівля, що була продана Позивачу, належала ПСП "Дружба" на підставі рішення комісії з організації вирішення майнових питань КСП "Дружба" (протокол №1 від 11.07.2002 року) та Акту прийому передачі ПСП "Дружба" майна у власність на суму переданої кредиторської заборгованості від 17.07.2003 року.

Відповідно до п.1.2. договору продавець гарантує, що Будівля є його власністю, та належить йому на підставі Акту прийому-передачі ПСП «Дружба»у власність уточнений перелік майна для забезпечення погашення кредиторської заборгованості від 29.06.2007 року.

Пунктом 3.2 договору покупець зобовязався сплатити ціну (вартість) будівлі протягом трьох банківських днів після підписання договору. Відповідно до п.3.1. Договору вартість будівлі складає 21100,00 грн..

На виконання умов договору 22.06.2011 року позивач оплатив відповідачеві 21100,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи Квитанцією до прибуткового касового ордера №10 від 22.06.2011 року.

22.06.2011 року сторонами складено акт приймання-передачі обєкту нерухомого майна за договором купівлі-продажу будівлі №1-06/11 від 22.06.2011 року, з якого вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу №1-06/11 від 22.06.2011 року продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність обєкт нерухомості: гараж для легкових автомобілів, загальною площею 105,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Нова Українка, вул. Приходька, буд.50б.

Згідно з п. 4.1 договору, право власності на будівлю переходить до покупця з моменту підписання тексту договору.

Стаття 657 ЦК України встановлює, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У разі недодержання сторонами договору вимог, встановлених статтею 657 ЦК, договір вважається не укладеним (ст.640 ЦК) та нікчемним (ч. 1 ст.220 ЦК).

Позивач звернувся до Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації із заявою про оформлення права власності на придбану ним будівлю.

Рішення реєстратора від 06.07.2011 року №2005 ОСОБА_1 було відмовлено в реєстрації прав власності на будівлю за ним на підставі п.2.2., п.п. 2.9. п. 3.5.1., п.3.5.4. Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно».

Зокрема, в Рішенні реєстратора зазначалось, що відповідно до п.2.2. Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Наданий ОСОБА_1 договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріусом.

При цьому 13.07.2011 року КП "Рівненська ОБТІ" було виготовлено технічний паспорт на спірну будівлю гаражу легкових автомобілів в якому власником майна зазначено ОСОБА_1. Згідно технічного паспорту будівля позначена на плані літ.А-1 по вул. Приходька, буд.50б, та визначена загальна площа будівлі 105,3 кв.м.

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 220 Цивільного кодексу України встановлює, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

На момент розгляду справи по суті, відповідач не надав суду доказів розірвання чи зміни договору купівлі-продажу будівлі; кошти, що були перераховані відповідачу позивачем згідно договору купівлі-продажу будівлі №01/04 від 24.04.2008 року, не повертав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, проте відповідач необґрунтовано ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу №1-06/11 від 22.06.2011 року, а тому позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ

1. Позов задоволити.

2. Визнати за фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (35415, Рівненська область, Рівненський район, с. Тучин, вул.1 Травня, 15А, код НОМЕР_1) право власності на нежитлову будівлю гараж для легкових автомобілів, загальною площею 105,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Нова Українка, вул. Приходька, буд.50б.

Суддя Качур А.М.

підписано "26" жовтня 2011 р.