ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
22.11.11 Справа № 5015/3400/11
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого-судді Краєвської М.В.
суддів: Галушко Н.А.
ОСОБА_1
розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 25.08.2011 р. б/н
на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2011 р.
у справі № 5015/3400/11
за позовом ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2», м.Львів
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів
про визнання недійсним договору № 97 на пайову участь у будівництві житла від 18.08.2003 р.
За участю представників сторін:
від позивача не з»явився;
від відповідача ОСОБА_2 (підприємець),
ОСОБА_3 (адвокат, довіреність від 18.05.2010 р. № 2749 у матеріалах справи, а.с.94-95, Том 1, договір-доручення про надання адвокатом правової допомоги від 27.06.2011 р. у матеріалах справи, а.с.69-70, Том 1, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 1141 від 11.01.2006 р. у матеріалах справи, а.с.20, Том 1)
Представникам відповідача розяснено їх права й обовязки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.
За письмовими клопотаннями відповідача від 24.10.2011 р. б/н, від 04.11.2011 р. б/н (від 25.10.2011 р. вх. № 8291, від 04.11.2011 р. б/н) у судовому засіданні продовжувалося забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.146, 148, Том 1).
Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2011 р. (а.с.145, Том 1), 10.11.2011 р. (а.с.8, Том 2).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.08.2011 р. у справі № 5015/3400/11 (суддя Деркач Ю.Б.) у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с.100-103, Том 1).

Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що договір № 97 на пайову участь у будівництві житла від 18.08.2003 р. є неукладеним, а тому позов про визнання його недійсним не підлягає задоволенню.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу (а.с.109-114, Том 1), в якій просить рішення місцевого господарського суду змінити, залишити без змін його резолютивну частину про відмову в задоволенні позову, виключити його мотивувальну частину, виклавши її в новій редакції відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог і у зв»язку зі спливом (пропуском) строку позовної давності або скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог і у зв»язку зі спливом (пропуском) строку позовної давності.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що суд першої інстанції не погоджується з відмовою у відшкодуванні витрат на юридичну допомогу адвоката; рішенням Господарського суду Львівської області від 07.05.2009 р. у справі № 4/691-6/107, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.06.2010 р., підтверджено майнові права на квартиру АДРЕСА_1; судовими рішеннями встановлено досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах договору (справи № 4/691-6/107, № 2/206), згідно з ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому (а.с.126-127, Том 1).

08.11.2011 р. відповідачем долучено до матеріалів справи ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10.12.2009 р.у справі № 22-2479, якою рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21.04.2009 р., яким визнано майнові права ОСОБА_4 на квартиру № 8 у будинку 5 на вул.Плуговій в м.Львові, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (клопотання вх. № 8715) (а.с.2-3, Том 2).

Як вбачається з позовної заяви (а.с.4-6, Том 1), підставою для визнання недійсним договору № 97 на пайову участь у будівництві житла від 18.08.2003 р. ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2»визначено відсутність такої істотної умови як загальна площа квартири.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників відповідача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 слід задоволити частково, рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2011 р. у справі № 5015/3400/11 про відмову в позові залишити без змін, виключивши з його мотивувальної частини встановлену судом першої інстанції обставину щодо неукладеності договору № 97 на пайову участь у будівництві житла від 18.08.2003 р.

При цьому колегія виходила з наступного.

З метою забезпечення правильного та однакового застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ про визнання правочинів недійсними Пленумом Верховного Суду України 06.11.2009 р. прийнято постанову № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Постанова № 9).

Згідно з ч.3 п.2 Постанови № 9 відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Аналогічне положення міститься в ч.3 п.10 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" від 12.03.1999 р. № 02-5/111 з наступними змінами та доповненнями (далі - Роз'яснення № 02-5/111), в якому зазначено, що відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Оскільки договір № 97 на пайову участь у будівництві житла укладений 18.08.2003 р., то при розгляді позову про визнання його недійсним слід застосовувати положення ЦК УРСР.

Відповідно до ст.153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2003 року між ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2»(забудовник за договором, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (пайовик за договором, відповідач у справі) був укладений договір № 97 на пайову участь у будівництві житла (далі - договір) (а.с.10-12, Том 1).

Згідно з п.7.2 договору останній припиняє свою дію після повного розрахунку між сторонами та виконанням всіх зобов»язань, взятих на себе за цим договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що об»єктом останнього є двокімнатна квартира № 8 заг. пл. 59 кв.м, яка знаходиться в будинку № 5 на вул.Плуговій у м.Львові.

Відповідно до п.4.1 договору вартість замовленої квартири становить 113 958 грн. (а.с.13, Том 1).

Згідно з п.4.5 договору за згодою сторін як оплату за житло пайовик може передати забудовникові матеріали, майно, виконати роботи, надати послуги.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.05.2009 р. у справі № 4/691-6/107 (4/2181-21/319, № 4/1456-24/196) зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2»про визнання майнових прав на квартиру № 8 у будинку 5 на вул.Плуговій в м.Львові заг. пл.59 кв.м задоволено (а.с.26-30, Том 1).

Як свідчить практика застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, під майновими правами слід розуміти суб'єктивні права учасників правовідносин, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також з тими матеріальними вимогами, які виникають з приводу розподілу і обміну майна. Майнові права - права власника, який здійснює право господарського відання майном, а також зобов'язальні права (наприклад на відшкодування шкоди), права авторів на винагороду, спадкові права.

Зокрема, судовим рішенням від 07.05.2009 р. встановлено (абз.6-7 с.3), що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на виконання умов договору передано ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2»майно та матеріали, що підтверджується накладними та довіреностями на отримання матеріальних цінностей, які долучені до матеріалів справи. Окрім цього, ОСОБА_2 зазначає, що як оплату за квартиру ним передано матеріалів на суму більшу, ніж обумовлена п.4.1 договору вартість замовленої квартири 113 958 грн., а відтак вважає первісний позов ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2»про розірвання договору та стягнення 45 714, 77 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору безпідставними та необґрунтованими, в зв»язку з чим судом першої інстанції відмовлено в задоволенні первісного позову.

ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2» заперечувало, що отримане майно за накладними є оплатою за житло згідно з договором, тобто вважає, що така згода ним реально не надавалась. Однак доказів оплати за поставлене фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 майно по накладних, а також доказів укладення інших договорів між тими ж сторонами, на підставі яких було поставлено й отримано матеріальні цінності, на вимогу суду не надав, а також не подав доказів повернення зазначеного майна.

Постановою Вищого господарського суду від 03.06.2010 р. у справі № 4/691-6/107 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2010 р. у справі № 4/691-6/107 (4/2181-21/319, № 4/1456-24/196) скасовано, рішення Господарського суду Львівської області від 07.05.2009 р. у справі № 4/691-6/107 (4/2181-21/319, № 4/1456-24/196) залишено без змін (а.с.31-34, Том 1).

Частинами 1-4 пункту 8 Постанови № 9 передбачено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 18.09.1991 р. № 1560-XII з наступними змінами та доповненнями (далі Закон № 1560-XII) основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Договір укладений у простій письмовій формі.

Законом № 1560-ХП не встановлено спеціальних вимог щодо такого виду договору - обов»язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Недійсним може визнаватися тільки укладений договір.

Враховуючи норми матеріального права та фактичні обставини справи, договір є укладеним, а тому будь-які правові підстави для задоволення позову про визнання його недійсним відсутні.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України до складу судових витрат у господарському судочинстві можуть включатись витрати на оплату послуг адвоката.

У матеріалах справи знаходяться докази оплати послуг адвоката в сумі 3 000 грн. на момент розгляду справи, а саме: договір-доручення про надання адвокатом правової допомоги від 27.06.2011 р. (а.с.69-70, Том 1), свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 1141 від 11.01.2006 р. (а.с.20, Том 1), ордер № 562/1 від 27.06.2011 р. (а.с.71, Том 1), прибутковий касовий ордер від 27.06.2011 р. та квитанція до нього (а.с.19, Том 1), акт виконаних робіт від 05.07.2011 р. б/н (а.с.72, Том 1), що є підставою для їх відшкодування, тому апеляційий господарський суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 3 000 грн. витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2011 р. у справі № 5015/3400/11 про відмову в позові залишити без змін, виключивши з його мотивувальної частини встановлену судом першої інстанції обставину щодо неукладеності договору № 97 на пайову участь у будівництві житла від 18.08.2003 р.

3. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції залишити за позивачем, а за перегляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на відповідача.

Стягнути з ВАТ «Львівський домобудівний комбінат № 2»(ідентифікаційний код 0277222) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 42, 5 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги, 3 000 грн. витрат, пов»язаних з оплатою послуг адвоката.

Доручити Господарському суду Львівської області видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу повернути в місцевий господарський суд.

ОСОБА_5Краєвська

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин