ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
29.11.11 Справа № 5010/1885/2011-13/57
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Бойко С. М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Н. Чорній
за участю представників сторін:
від позивача (апелянта) не зявився
від відповідача не зявився
розглянув апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Надвірнянському районі, м. Надвірна, Івано-Франківська область № 412 від 26.10.2011 р.
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 р. (суддя Шкіндер П. А.)
у справі № 5010/1885/2011-13/57
за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Надвірнянському районі, м. Надвірна, Івано-Франківська область
до відповідача ВАТ Івано-Франківський завод «Промприлад», м. Івано-Франківськ
про стягнення моральної шкоди в порядку регресу в сумі 12 000 грн.
рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 06.10.2011 р. у справі № 5010/1885/2011-13/57 відмовлено у задоволенні позову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Надвірнянському районі, м. Надвірна, Івано-Франківська область до ВАТ Івано-Франківський завод «Промприлад», м. Івано-Франківськ про стягнення моральної шкоди в порядку регресу в сумі 12 000 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що чинне станом на 29.03.1990 р., тобто на момент настання нещасного випадку, цивільне та трудове законодавство України не передбачало підстав для відшкодування моральної шкоди, а тому на відповідача не може покладатися відшкодування сплаченого позивачем ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, оскільки рішення Надвірнянського районного суду від 14.03.2007 р., на підставі якого було здійснено відшкодування, скасовано, а провадження у відповідній справі закрито.

У своїй апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов, посилаючись на те, що на момент встановлення ступеню втрати професійної працездатності ОСОБА_2 31.05.2000 р. (висновок МСЕК), ст. 12 Закону України «Про охорону праці»(редакція чинна з 01.01.2000 р. до 17.12.2002 р.) передбачала, що відшкодування проводиться власником, якщо небезпечні та шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого. Крім цього, відповідно до п. 3 розділу 11 (Прикінцеві положення) Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 23.09.1999 р., уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, положення нормативно-правових актів, на які посилається позивач, не можуть встановлювати відповідальність відповідача щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку, який настав до набрання ними чинності.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянин ОСОБА_2, терміст 4-го розряду інструментального цеху ВАТ Івано-Франківський завод «Промприлад», 29.03.1990 р. зазнав виробничу травму , про що свідчить акт форми Н-1 № 3 від 02.04.1990 р.

Як встановлено судом першої інстанції, на даний час Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Надвірнянському районі виплачуються страхові виплати.

04.01.2007 р. ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, в якій просив стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Надвірнянському районі 30 000 моральної шкоди.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2007 р. у справі № 2-182/2007 р. позов частково задоволено, з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Надвірнянському районі стягнуто на користь ОСОБА_2 12 000 грн. моральної шкоди.

На виконання даного рішення суду позивачем сплачено громадянину ОСОБА_2 12 000 грн. у відшкодування заявленої ним моральної шкоди.

Рішення Надвірнянського районного суду від 14.03.2007 р про стягнення моральної шкоди було переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.01.2010 р. у справі № 2-182/2007, яка набрала законної сили 11.01.2010 р.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 01.02.2010 р., яка набрала законної сили 08.02.2010 р., закрито провадження у справі № 2-239/2010 за позовом ОСОБА_2 до позивача та відповідача у даній справі, оскільки набрало законної сили рішення цього ж суду від 18.10.2000 р. між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Надвірнянський районний суд рішенням від 18.10.2000 р. у цій справі частково задоволив позов та стягнув з ВАТ «Промприлад»на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток, а в частині вимог про відшкодування моральної шкоди відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, Надвірнянський районний суд виходив з того, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі і на випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій.

Норми, які регулюють порядок відшкодування моральної (немайнової) шкоди, виникли у законодавстві України у 1993 році відповідно до Закону України «Про внесення змін і доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій»від 06.05.1993 р.

Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року було доповнено ст. 440-1 «Відшкодування моральної (немайнової ) шкоди».

Чинне станом на 29.03.1990 р., тобто на момент настання нещасного випадку, цивільне та трудове законодавство України не передбачало підстав для відшкодування моральної шкоди. На відповідача не може покладатися відшкодування сплаченого позивачем ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в порядку регресу, оскільки рішення Надвірнянського районного суду від 14.03.2007 р., на підставі якого було здійснено відшкодування, скасовано, а провадження у відповідній справі закрито.

Разом з тим, Закон України «Про охорону праці»набрав чинності з 24.11.1992 р., тобто після настання нещасного випадку на виробництві з ОСОБА_2, а тому посилання апелянта на норми цього Закону не беруться судом до уваги. При цьому, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанцій правомірно та обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в порядку регресу в розмірі 12 000 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 р. у справі № 5010/1885/2011-13/57 залишити без змін, апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Надвірнянському районі, м. Надвірна, Івано-Франківська область без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С. М.

Суддя Марко Р. І.

Повний текст постанови виготовлений 01.12.2011 р.