ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
23.11.11 Справа № 5015/3735/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді - Юркевича М.В.
суддів - Кузя В.Л.
розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «МТС Україна»в особі Західного територіального управління відокремленого підрозділу приватного акціонерного товариства «МТС Україна»м. Львів
на рішення господарського суду Львівської області від 29.09.2011 р.
у справі № 5015/3735/11
за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області м.Львів
до відповідача приватного акціонерного товариства «МТС Україна»в особі Західного територіального управління відокремленого підрозділу приватного акціонерного товариства «МТС Україна»м. Львів
про стягнення коштів в сумі 40 176,28 грн.
за участю представників :
від позивача: ОСОБА_2 юрисконсульт
від відповідача: ОСОБА_3 юрисконсульт
Права та обовязки сторін, передбачені ст. ст. 22, 28 ГПК України розяснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про фіксацію судового процесу не надходили.
Рішенням господарського суду Львівської області від 29.09.2011 р. у справі №5015/3735/11 частково задоволено позов регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області м. Львів, стягнувши з приватного акціонерного товариства «МТС Україна»30 316,33 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого приміщення. В частині стягнення 9 859,95 грн. неустойки провадження у справі припинено.

Приватне акціонерне товариство «МТС Україна»в особі Західного територіального управління відокремленого підрозділу приватного акціонерного товариства «МТС Україна»не погоджується з даним рішенням суду, тому у своїй апеляційній скарзі та в доповненні до неї просить переглянути його в порядку апеляційного провадження, скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити з огляду на наступні обставини і підстави:

· Місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення не взяв до уваги те, що укладений між сторонами договір оренди не містив положень про порядок та умови нарахування неустойки за несвоєчасне виконання орендарем зобовязання щодо повернення орендованого майна. Встановлена ст. 785 ЦК України неустойка, як вид забезпечення виконання зобовязання, підлягає стягненню у випадку, коли така санкція передбачена у договорі;

· Суд першої інстанції безпідставно та всупереч вимогам закону не застосував до позовних вимог ФДМУ позовну давність. Позивач звертаючись 29.06.2011 р. до господарського суду просив стягнути з відповідача неустойку за період з 01.10.2010 р. по 02.06.2011 р. включно. Згідно вимог ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік;

· Суд відмовляючи в застосуванні позовної давності вказав про те, що здійснення відповідачем оплати свідчить про визнання ним боргу та є підставою для переривання позовної давності відповідно до вимог ст. 264 ЦК України. Копіями платіжних доручень наданих відповідачем та не заперечується позивачем, ПАТ «МТС Україна» щомісячно протягом періоду з 01.10.2010 р. по дату прийняття рішення судом сплачувало на вказані позивачем рахунки кошти. У кожному із долучених доручень в графі призначення платежу вказано оплата за оренду з відповідним посиланням на місяць і рік, за який здійснювалась оплата. У вказаних платіжних дорученнях не вказувалась така підстава оплати коштів, як неустойка;

· Судом першої інстанції до спірних правовідносин неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, вимоги про стягнення неустойки за прострочення виконання зобовязання задоволено всупереч вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги та доповнень до неї в судовому засіданні в усній формі заперечив, рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Про час та місце розгляду справи стороні повідомлені ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.10.2011 р.

В ході перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами та доказами у справі Львівським апеляційним господарським судом зясовано:

В ході розгляду справи по суті місцевим господарським судом встановлено, що 18.04.2006 р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області, як орендодавцем, та ПАТ "МТС Україна", як орендарем, був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 42, на умовах якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину даху навчального корпусу № 2 загальною площею 255,0 кв. м. за адресою: м. Львів, вул. Карпінського, 6, що перебуває на балансі Національного університету „Львівська політехніка.

14.04.2009 р. регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області було скеровано заяву № 16-03-02571 про припинення договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 18.04.2006 р. № 42. В даній заяві вказано про те, що термін дії договору оренди не може бути продовжений, в зв'язку з отриманням листа від Міністерства освіти і науки України від 14.01.2009 р. №1/11-2886, яким останнє не дає згоди на продовження оренди та набранням чинності ст. 73 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік.

Сторони в п. 2.4 договору встановили, що у разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу. Орендар повертає майно балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання передачі.

Із наявних матеріалів справи прослідковується, що відповідач всупереч вимогам закону та умовам договору оренди орендоване приміщення не повернув, а продовжував ним користуватись.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 р. у справі № 27/95 встановлено, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 42 від 18.04.2006 р. припинено 16.04.2009 р. Вказана постанова Львівського апеляційного господарського суду залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2010 р.

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.02.2011 р. у іншій справі №23/200, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2011 р., частково задоволено позов РВ ФДМ України по Львівській області, стягнувши з ПАТ «МТС Україна»на користь позивача 22 281,52 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого приміщення.

Наявність підстав щодо нарахування орендареві неустойки, враховуючи невиконання останнім обов'язку щодо повернення орендованого майна відповідно до умов договору, встановлено та підтверджено судовими інстанціями при розгляді справи про стягнення неустойки, що нарахована орендарю з моменту припинення договору по 30.09.2010 (Рішеннями господарського суду Львівської області від 07.12.2009 р. у справі № 27/95 та рішення того ж суду від 28.02.2011 р. у справі №23/200).

Факти, в силу приписів ст. 35 ГПК України встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Місцевий господарський суд в ході розгляду даної справи встановив, що станом на 31.05.2011 р. заборгованість по сплаті неустойки становить 62 457,80 грн. за період з 01.10.2010 р. по 31.05.2011 р. Враховуючи проплати у березні, квітні та червні 2011 р. у сумі 9 438,58 грн. сума неустойки становить 40 176,28 грн. При цьому, місцевий господарський суд врахував, що 28.02.2011 р. господарським судом Львівської області прийнято рішення у справі №23/200 про стягнення з відповідача - ПАТ "МТС Україна" 22 281,52 грн. неустойки, де враховано проплати за період з 01.10.2010 р. по 28.02.2011 р.

29.08.2011 р. позивачем відповідно до заяви про уточнення позовних вимог повідомлено суд, що після подання позовної заяви відповідачем частково сплачено суму боргу в розмірі 9 859,95 грн. З врахування даних обставин, позивач просить стягнути з відповідача 30 316,33 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого приміщення за період з 01.10.2010 р. по 02.06.2011 р.

Місцевий господарський суд, керуючись приписами ст. 35 ГПК України, ст. ст. 27, 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»та ст. ст. 526, 530, 785 ЦК України прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 30 316,33 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого приміщення за період з 01.10.2010 р. по 02.06.2011 р. є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, судова колегія виходить із наступного:

Частинами 2, 3 статті 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. Аналогічні норми щодо обовязку орендаря повернути орендодавцю орендоване майно закріплені і в частині 1 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено у договорі. Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Доказами наявними в матеріалах даної справи доведено невиконання відповідачем обовязку щодо повернення обєкту оренди.

Сторони в п. 9.1. договору встановили, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.

Положення частини шостої статті 232 ГК України щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання в межах шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин в разі, якщо інше не встановлено законом або договором.

В розглядуваному ж випадку, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин (право на яку виникає в орендодавця у разі несвоєчасного повернення орендованого майна орендарем) та підлягає стягненню за весь час прострочення зобов'язання щодо повернення речі, що виключає можливість застосування шестимісячного строку нарахування, встановленого частиною шостою статті 232 ГК України. Вимоги спеціальної норми закону (статті 785 Цивільного кодексу України) не обмежують орендодавця будь-якими строками для справляння неустойки за весь час прострочення зобов'язання щодо повернення речі та обовязку встановлення даної санкції в умовах договору оренди. В даному випадку, як правильно зазначено місцевим господарським судоми, має місце відповідальність за неналежне виконання зобовязання, що не випливає з умов договору, а є підставою для застосування згідно вимог закону.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України (зокрема, постанова ВГСУ від "02" листопада 2011 р. у справі № 30/29 , постанова ВГСУ від 02 листопада 2011 р. у справі № права № 16/35, постанова ВГСУ від 26 жовтня 2011 р. у справі № 5020-527/2011)

Таким чином, безпідставними є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції до спірних правовідносин неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідач в своїх доводах апеляційної скарги акцентує увагу апеляційного суду на тому, що суд першої інстанції відмовляючи в застосуванні строку позовної давності безпідставно дійшов висновку про визнання ПАТ "МТС Україна" боргу, що є підставою для переривання такого строку позовної давності відповідно до вимог ст. 264 ЦК України. При цьому, апелянт вказує про те, що копіями платіжних доручень наданих відповідачем та не заперечується позивачем, ПАТ «МТС Україна»щомісячно протягом періоду з 01.10.2010 р. по дату прийняття рішення судом сплачувало на вказані позивачем рахунки кошти. У кожному із долучених доручень в графі призначення платежу вказано оплата за оренду з відповідним посиланням на місяць і рік, за який здійснювалась оплата. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що в даних платіжних дорученнях не вказувалась така підстава оплати коштів, як неустойка.

Дані висновки апелянта є необґрунтованими. Як вбачається із наявних матеріалів справи та підтверджується відповідачем ПАТ „МТС Україна щомісячно за стягуваний період здійснюються проплати. Перераховані відповідачем кошти є платою за користування приміщення, договірні відносини з приводу чого припинено з 16.04.2009 р. Отже, такі дії відповідача, як правильно кваліфіковано місцевим господарським судом, свідчить про визнання останнім суми заборгованості, що в силу приписів ч.1 ст. 264 Цивільного кодексу України, є підставою у відмові в застосуванні строку позовної давності.

Крім того, місцевий господарський суд звернув увагу відповідача і на те, що наявність правових підстав щодо нарахування останньому неустойки, встановлено та підтверджено судовими інстанціями при розгляді справ про стягнення неустойки, що нарахована орендарю з моменту припинення договору по 30.09.2010 р. (Рішеннями господарського суду Львівської області від 07.12.2009 р. у справі № 27/95 та рішення того ж суду від 28.02.2011 р. у справі №23/200).

Відтак, доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не відповідають матеріалам справи, зводяться до тлумачення приписів закону на свою користь та не спростовують викладених в рішенні мотивованих висновків.

Згідно ч. 2 ст. 34. ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона в силу ст. 33 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду констатує, що рішення господарського суду Львівської області від 29.09.2011 р. по суті є законним, відповідно до ст. 43 ГПК України ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, в звязку з чим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «МТС Україна» в особі Західного територіального управління відокремленого підрозділу приватного акціонерного товариства «МТС Україна»м. Львів відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 29.09.2011 у справі №5015/3735/11 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи № 5015/3735/11 повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя Юркевич М.В.

Суддя Кузь В.Л.

Суддя Желік М.Б.