ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
22.11.11 Справа № 5010/377/2011-23/12
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Желік М. Б.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Н. Чорній
за участю представників сторін:
від позивача (апелянта) ОСОБА_2 представник
від відповідача 1 не зявився
від відповідача 2 не зявився
розглянув апеляційну скаргу Малого підприємства «Бескиди», с. Шевченкове, Долинський район, Івано-Франківська область № 115 від 08.10.2011 р.
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.09.2011 р. (суддя Кобрин О. М.)
у справі № 5010/377-23/12
за позовом Малого підприємства «Бескиди», с. Шевченкове, Долинський район, Івано-Франківська область
до відповідача 1 Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3, с. Мала Туря, Волинський район, Івано-Франківська область
до відповідача 2 ТОВ ВКК «Експрес», с. Мала Туря, Волинський район, Івано-Франківська область
про відшкодування збитків у розмірі 239 260 грн.
рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.09.2011 р. у справі № 5010/377/2011-23/12 відмовлено у задоволенні позову Малого підприємства «Бескиди», с. Шевченкове, Долинський район, Івано-Франківська область до Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3, с. Мала Туря, Волинський район, Івано-Франківська область та до ТОВ ВКК «Експрес», с. Мала Туря, Волинський район, Івано-Франківська область про відшкодування збитків у розмірі 239 260 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що державний акт МП «Бескиди»видано з порушеннями законодавства внаслідок службових зловживань, в інтересах третіх осіб. Його анульовано 18.11.1997 р. і виключено з Книги реєстрації. Проведеним по кримінальній справі № 132862 розслідуванням не встановлено в діях ОСОБА_4 (директора кооперативу «Експрес») ознак злочинних дій, в тому числі і по привласненню чи демонтажу арочного боксу.

У своїй апеляційній скарзі, обґрунтуваннях до апеляційної скарги та доповненнях до пояснення позивач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов, посилаючись на те, що суд безпідставно послався на постанову Волинського районного суду від 19.06.2002 р. у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зловживанні службовим становищем та підробці документів, оскільки цією постановою суд, згідно ст. 48 КК України, звільнив від кримінальної відповідальності вказаних осіб та закрив справу з нереабілітуючих підстав. Крім цього, апелянт вважає, що до демонтажу арочного боксу та сушильної камери кооператив «Експрес»не мав жодного відношення. Також позивач вважає неправомірним застосування судом першої інстанції ст. 1166 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 2 просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що позивач не надав жодного документа, із змісту якого вбачалось би, що він є власником арочного боксу та сушильної камери, відсутні також докази передачі від позивача до відповідача певного майна, в тому числі і арочного боксу.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, доповненнях до неї та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Позивач звернувся з позовом до СПД-ФО ОСОБА_3 про відшкодування збитків, який мотивує тим, що ОСОБА_3, здійснила демонтаж та привласнила арочний бокс і сушильну камеру, належні позивачу. При цьому, зазначає, що виробничі споруди МП «Бескиди»знаходились на земельній ділянці 0, 13 га, державний акт на право постійного користування якою № П-ІФ № 001070 був виданий підприємцю ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Зменшення чи втрата майна тягне за собою відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків (ст. 1192 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Виходячи із аналізу змісту ст. 1166 ЦК України, за умовами якої шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, склад цивільного правопорушення з заподіяння шкоди включає протиправну поведінку особи, наявність шкоди, вину особи, яка її заподіяла та причинно-наслідковий звязок між протиправною поведінкою і завданою шкодою.

Відсутність будь-якого з цих елементів, виключає застосування деліктної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди по відношенню до особи, якій адресована відповідна вимога.

Судом встановлено, що рішенням Державного арбітражу Івано-Франківської області від 13.02.1992 р. у справі № 80/3 відмовлено в позові прокурора Долинського району в інтересах держави в особі МП «Прикарпатський бізнесцентр»до МП «Бескиди»та до Кооперативу «Експрес»про стягнення 270 000 крб. або повернення майна в натурі. Власником ангару визнано МП «Бескиди»(а. с. 9, Том 1).

Постановою головного арбітра Державного арбітражу Івано-Франківської області від 14.05.1992 р. у справі № 80/3 вищевказане рішення залишено в силі, а заяву кооперативу «Експрес»- без задоволення (а. с. 11, Том 1).

Постановою Вищого арбітражного суду України від 11.09.1992 р. про перегляд рішення в порядку нагляду рішення від 13.02.1992 р. та постанову від 14.05.1992 р. у справі № 80/3 залишено без змін (а. с. 12 13, Том 1).

Ухвалою Вищого арбітражного суду України від вересня 1993 року скасовано ухвалу ВАС України № 04-1/Ів-Фр-80/3-17/2 від 18.06.1993 р. у справі № 80/3 та поновлено виконавче провадження по рішенню арбітражного суду Івано-Франківської області від 13.02.1992 р. у справі № 80/3 і по рішенню від 15.10.1992 р. у справі № 406/3. Передано справу № 406/3 для розгляду за скаргою до арбітражної наглядової колегії ВАС України (а. с. 14 18, Том 1).

Рішенням арбітражного суду Івано-Франківської області від 28.01.1994 р. у справі № 406/3 за позовом Долинського МП «Експрес»до відповідачів: Долинського кооперативу «Експрес»та МП «Інтеграл»- зобовязано Кооператив «Експрес»звільнити арочний бокс для МП «Бескиди»не чинити останньому перешкод в його користуванні, стягнуто з кооперативу «Експрес»в користь позивача 156 606 крб. за обладнання, 3 728 478 крб. за матеріали, 577 335 крб. збитків, 1 249, 88 крб. основного боргу, в решті позову відмовлено (а. с. 29 31, Том 1).

Постановою голови арбітражного суду Івано-Франківської області від 11.05.1994 р. у справі № 406/3 рішення від 28.01.1994 р. залишено у силі, а заяву відповідача без задоволення. (а. с. 32, Том 1).

Постановою ВАС України від 03.11.1994 р. постанову арбітражного суду Івано-Франківської області від 11.05.1994 р. у справі № 406/3 залишено без змін (а. с. 33 35, Том 1).

19.04.2004 р. Кооперативом «Експрес»подано заяву до господарського суду Івано-Франківської області про перегляд вищезазначеного рішення за нововиявленими обставинами.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2004 р. у справі № 3/71 змінено рішення суду від 13.02.1992 р. у справі № 80/3, скасовано рішення суду в частині визнання власником ангару МП «Бескиди». В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2005 р. рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2004 р. у справі № 3/71 залишено без змін, апеляційну скаргу МП «Бескиди»без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.09.2005 р. частково задоволено касаційну скаргу МП «Бескиди», постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2005 р. та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.06.2004 р. у справі № 3/71 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області в іншому складі суду.

Ухвалою Верховного Суду України від 24.11.2005 р. відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 22.09.2005 р. у даній справі. Верховним Судом України ухвалою від 05.01.2006 р. касаційну скаргу Кооперативу «Експрес»№ 777/7 на постанову Вищого господарського суду України від 22.09.2005 р. в даній справі повернуто без розгляду.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.04.2006 р. у справі № 3/71-18/219 по перегляду за нововиявленими обставинами рішення Державного арбітражу Івано-Франківської області від 13.02.1992 р. позов задоволено частково, скасовано рішення Державного арбітражу Івано-Франківської області від 13.02.1992 р. у справі № 80/3 в частині визнання власником ангару МП «Бескиди», в решті рішення Державного арбітражу Івано-Франківської області у справі № 80/3 залишено без змін.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 р. рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.04.2006 р. у справі № 3/71-18/219 скасовано, в задоволенні заяви про перегляд рішення Державного арбітражу Івано-Франківської області від 13.02.1992 р. у справі № 80/3 за нововиявленими обставинами відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.02.2007 р. скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2006 р. та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.04.2006 р., а справу передано на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області в іншому складі суддів.

Ухвалою Верховного Суду України від 05.04.2007 р. відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 08.02.2007 р. у даній справі.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2008 р. у справі № 3/71-18/219-13/51 відмовлено в задоволенні заяви кооперативу «Експрес»про перегляд рішення Державного арбітражу Івано-Франківської області від 13.02.1992 р. у справі № 80/3 за позовом прокурора Долинського району в інтересах держави в особі МП «Прикарпатський бізнесцентр» до відповідачів: Кооперативу «Експрес»та МП «Бескиди»про стягнення 270 000 крб. або повернення майна в натурі, за нововиявленими обставинами (а. с. 22 26, Том 1).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2008 р. ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2008 р. у даній справі залишено без змін, а апеляційну скаргу кооперативу «Експрес» без задоволення (а. с. 22 26, Том 1).

Ухвалою ВГС України від 05.12.2008 р. повернуто касаційну скаргу кооперативу «Експрес», а справу № 3/71-18/219-13/51 Львівському апеляційному господарському суду (а. с. 27, Том 1).

Отже, з викладеного вбачається, що між МП «Бескиди»та кооперативом «Експрес»існував спір про право власності, в результаті якого за МП «Бескиди»визнано право власності на ангар. Проте, в жодному з вищевказаних судових рішень не зазначено ні місцезнаходження ангару, ні ознак, за якими його можна ідентифікувати.

Згідно рішення Малотурянської сільської ради від 13.11.1997 р. ОСОБА_3 видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 1, 99 га, в межі якої увійшла земельна ділянка 0, 13 га, на якій розміщувалися виробничі споруди МП «Бескиди».

Рішенням арбітражного суду Івано-Франківської області від 21.04.1998 р. у справі № А-2/167 визнано недійсним п. 2 рішення сесії Малотурянської сільської ради від 13.11.1997 р. щодо відміни рішення сесії Малотурянської сільської ради від 30.12.1993 р. «Про вилучення у кооперативу «Експрес»0, 13 га»(а. с. 66, Том 1).

Рішенням арбітражного суду Івано-Франківської області від 15.08.2000 р. у справі № А-6/137 про визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею П-ІФ № 001070, виданого 30.12.1997 р. та відшкодування матеріальних збитків в сумі 13 200 грн. упущеної вигоди у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою голови арбітражного суду Івано-Франківської області від 20.09.2000 р. рішення суду від 15.08.2000 р. у справі № А-6/137 скасовано, визнано недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою № 001070, виданий підприємцю ОСОБА_3, стягнуто з відповідача на користь позивача 13 200 грн. шкоди.

13.10.2000 р. у справі № А-6/237 головою арбітражного суду Івано-Франківської області винесено додаткову постанову до постанови від 20.09.2000 р., якою доповнено постанову суду від 20.09.2000 р. наступним: вимоги сторони про стягнення 35 400 грн. залишити без розгляду.

15.04.2005 р. виконавчим комітетом Малотурянської сільської ради подано через місцевий господарський суд до Львівського апеляційного господарського суду заяву про перегляд рішення та постанови голови арбітражного суду за нововиявленими обставинами.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2005 р. у справі № А-6/137 скасовано постанову голови арбітражного суду Івано-Франківської області від 20.09.2000 р. та рішення суду від 15.08.2000 р., провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право постійного землекористування П-ІФ № 001070 підприємця ОСОБА_3 припинено, в позові про відшкодування матеріальних збитків в сумі 13 200 грн. відмовлено.

Вищезазначена постанова мотивована тим, що виданий на виконання рішення Малотурянської сільської ради акт на користування земельною ділянкою не є актом в розумінні ст. 12 ГПК України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2007 р. закрито касаційне провадження за касаційною скаргою МП «Бескиди»на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2005 р. у справі № А-6/137. Касаційну скаргу МП «Бескиди»на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2005 р. разом із справою № А-6/137 для вирішення передано до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.02.2008 р. скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2005 р. у справі № А-6/137 та передано справу на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Верховного суду від 08.05.2008 р. відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови ВГС України від 05.02.2008 р. у справі № А-6/137.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2008 р. в задоволенні заяви Малотурянської сільської ради про перегляд постанови голови арбітражного суду Івано-Франківської області від 20.09.2000 р. у справі № А-6/137 відмовлено, постанову голови арбітражного суду Івано-Франківської області від 20.09.2000 р. у даній справі залишено без змін (а. с. 71 78, Том 1).

З даної ухвали вбачається (а. с. 5, Том 2), що згідно постанови від 19.06.2002 р. Долинського районного суду по кримінальній справі проти громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6, досудовим і судовим слідством встановлено, що внаслідок зловживань ОСОБА_7, як голови Малотурянської сільської ради було видано і затверджено низку незаконних рішень і, зокрема, від 22.08.1991 р. і від 30.12.1993 р. про надання МП «Бескиди»земельної ділянки площею 0, 35 га. Внаслідок цих порушень і порушень, вчинених ОСОБА_6 при виготовленні технічної документації на відвід, видано 11.07.1997 р. МП «Бескиди»фіктивний державний акт на користування земельною ділянкою пл. 0, 35 га, який був затверджений ОСОБА_7 В межі цієї ділянки увійшли землі кооперативу «Експрес»площею 0, 13 га, на яку в 1991 році кооперативу «Експрес»уже був виданий державний акт на право постійного користування землею.

Також в постанові від 19.06.2002 р. зазначено, що в ході судового слідства в судовому засіданні оглянуто оригінал державного акту на право постійного користування землею МП «Бескиди»П-ІФ № 001054, на якому міститься запис, що «даний акт не відповідає рішенню сільської ради від 30.12.1992 р., п.1 уточнити, переробити». Оглядом в судовому засіданні речового доказу по справі Книги реєстрації Державних актів на право постійного користування землею, встановлено, що реєстраційний № 68 від 18.11.1997 р. видачі вказаного державного акту анульований і внесено у вказану книгу запис: «Рішення відмінено».

Таким чином встановлено, що державний акт МП «Бескиди»видано з порушеннями законодавства внаслідок службових зловживань, в інтересах третіх осіб. Його анульовано 18.11.1997 р. і виключено з Книги реєстрації.

Тобто, фіктивний державний акт позивача було анульовано ще до видачі відповідачці її державного акту.

Ухвалою ВГС України від 16.07.2010 р. відмовлено СПД-ФО ОСОБА_3 у відновленні пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на постанову від 20.09.2000 р. голови арбітражного суду Івано-Франківської області у справі № А-6/137 господарського суду Івано-Франківської області ( а. с. 79, Том 1).

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2010 р. визнано незаконною реєстрацію дублікату державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 001054, виданому МП «Бескиди»та скасовано реєстрацію вищевказаного акту. При розгляді справи судом встановлено, що державний акт МП «Бескиди»видано з порушенням законодавства внаслідок службових зловживань. Державний акт анульовано і 18.11.1997 р. виключено з книги реєстрації, а тому дублікат державного акту на право постійного користування землею ІІ-ІФ № 001054 видано з грубим порушенням «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельної ділянкою та договорів оренди землі», в звязку з чим судом зроблено висновок про те, що реєстрація дублікату державного акту ІІ-ІФ № 001054 є незаконною і підлягає скасуванню (а. с. 27 30, Том 2).

Із пояснень представника Держкомзему, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що походження схеми, що знаходиться у матеріалах справи на а. с. 62, Том 1, невідоме, припускає, що створено дану схему до 2002 року, не може підтвердити, що дана схема відповідає державному акту на право користування земельною ділянкою.

З огляду на наведені факти та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачка належним чином здійснює землекористування власною земельною ділянкою, натомість, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, в тому числі оригіналу державного акту на дану земельну ділянку, в обґрунтування своїх вимог.

Як вбачається з постанови про закриття кримінальної справи № 132862 про обвинувачення ОСОБА_4, ОСОБА_8 за ст.ст. 165, ч.ч.1, 2 ст. 172 КК України (в редакції закону 1960 року) від 14.03.2007 р., порушеної 18.07.1995 р. за заявою директора МП «Бескиди»ОСОБА_2, зібраними доказами по даній кримінальній справі спростовані факти викрадення чи захоплення арочного боксу ОСОБА_4 на території кооперативу «Експрес», виготовлення та підробки документів ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з метою привласнення майна МП «Бескиди»або його неповернення. Згідно з показами ОСОБА_2 в даній кримінальній справі, основні засоби на території кооперативу «Експрес»він орендував, сам членом кооперативу не був і станом на 06.12.1990 р. (момент звільнення з роботи) власного майна, що перебувало б на території цього кооперативу, не мав.

Отже, проведеним по даній кримінальній справі розслідуванням не встановлено в діях ОСОБА_4 (директора кооперативу «Експрес») ознак злочинних дій, в тому числі і по привласненню чи демонтажу арочного боксу (а. с. 39 52, Том 2).

Ухвалою Верховного суду України від 11.12.2007 р. відмовлено у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2007 р. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.05.2007 р., якими залишено без змін постанову слідчого прокуратури Рогатинського району Івано-Франківської області від 14.03.2007 р., якою закрито кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4, ОСОБА_8 за ст.ст. 165, ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України (а. с. 53 55, Том 2).

Отже, вимоги позивача щодо того, що відповідач СПД-ФО ОСОБА_3, здійснила демонтаж та привласнення арочного боксу та сушильної камери, належної позивачу, не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо вимоги позивача про відшкодування шкоди за сушильну камеру, то апеляційна інстанція, як і місцевий господарський суд, вважає за необхідне вказати, що в жодному процесуальному документі не йде мова про те, що вона належала позивачу на праві власності.

Як зазначає представник ТОВ ВКК «Експрес», арочний бокс належав кооперативу «Експрес»на підставі договору про спільну діяльність від 1990 року, накладної № 413 від 02.11.1990 р., листа СП «Інтеграл»№ 231 від 18.09.1990 р. та № 429 від 23.10.1990 р., платіжного доручення № 48 від 07.08.1991 р., а згідно ст. 128 ЦК України в редакції 1963 року, кооператив набув право власності на майно арочний бокс та сушильну камеру, 05.11.1990 р., про що свідчить накладна від 05.11.1990 р. В подальшому арочний бокс та сушильна камера, що належали кооперативу, були передані СП «Інтеграл»згідно договору про передачу основних засобів від 28.02.1992 р. актом приймання-передачі основних засобів від 01.03.1992 р.

Також в ході слідства по кримінальній справі № 132862 встановлено, що МП «Бескиди»придбало арочний бокс у МП «Прикарпатський бізнесцентр», в той час як арочний бокс, придбаний кооперативом у філії МП «Інтертех», був на балансі кооперативу та встановлений останнім за власний рахунок. А тому арочний бокс кооперативу не міг належати МП «Прикарпатський бізнесцентр», а в подальшому МП «Бескиди».

Крім цього, МП «Бескиди»ніколи не перебували в договірних відносинах з відповідачкою, що свідчить про неможливість перебування на території підприємця будь-якого майна позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях відповідачів немає неправомірної поведінки, а отже, відсутній обовязковий елемент складу цивільного правопорушення, що виключає відповідальність, встановлену ст. 1166 ЦК України.

Щодо розрахунку позивачем позовних вимог в розмірі 234 934 грн., розрахованих із вартості арочного боксу та побудованої в комплексі з ним металевої сушильної камери, виходячи із фактичних затрат на їх монтаж в сумі 63 370 крб. та придбання металоконструкцій вартістю 21 800 крб., що станом на 01.10.1991 р. становить 85 170 грн. та застосовуючи величину індексу інфляції за період з 01.10.1991 р. по 29.09.2008 р. (до дати, коли ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2008 р. у справі № 3/71-18/219-13/51 набрала законної сили згідно постанови Львівського апеляційного господарського суду) відповідно до розяснення Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 6.2-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 14.04.2011 р. зобовязано позивача надати суду обґрунтовані докази вартості виробничих споруд арочного боксу і металевої сушильної камери. Проте, позивач в заяві від 24.04.2011 р. (а. с. 3, Том 2) вказав, що суд безпідставно вимагає представити докази завданого збитку.

З огляду на наведене, господарським судом вірно встановлено, що позивачем не надано доказів в підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, належного нормативного обґрунтування та документального підтвердження розміру збитків.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, посилається на те, що порушення його майнових прав є довготривалим, проте, право на звернення до суду про відшкодування завданої шкоди у МП «Бескиди» настало після 28.02.2008 р., тобто, після винесення господарським судом Івано-Франківської області ухвали у справі № 3/71-18/219-13/51 (за нововиявленими обставинами). У звязку з цим вважає, що передбачений ст. 257 ЦК України 3-річний строк позовної давності ним не пропущено.

Представники відповідачів просили застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити позивачу у позові, посилаючись на те, що перебіг строку позовної давності для МП «Бескиди»для звернення до господарського суду Івано-Франківської області розпочався 21.09.2000 р., оскільки саме тоді позивачу стало відомо про існування постанови голови арбітражного суду Івано-Франківської області від 20.09.2000 р. по справі № А-6/137.

Проте, правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України, застосовуються лише тоді, коли доведено існування самого субєктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в звязку з необґрунтованістю самої вимоги.

Щодо посилання апелянта на невірне застосування судом першої інстанції норм ст. 1166 ЦК України в редакції від 2004 року, то слід зазначити, що із змісту позовної заяви вбачається, що підставою вимог позивача є саме норми вказаної статті.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.09.2011 р. у справі № 5010/377/2011-23/12 залишити без змін, апеляційну скаргу Малого підприємства «Бескиди», с. Шевченкове, Долинський район, Івано-Франківська область без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Желік М. Б.

Суддя Якімець Г. Г.

Повний текст постанови виготовлений 25.11.2011 р.