ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
06.12.11 Справа № 2/283
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Бойко С. М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Н. Чорній
за участю представників сторін:
від позивача не зявився
від відповідача (апелянта) не зявився
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОДПІ
на рішення господарського суду Рівненської області від 09.11.2004 р.
у справі № 2/283
за позовом ППФ «Укртогр-Експрес», м. Рівне
до відповідача ОСОБА_2 ОДПІ
про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду поновлено провадження у даній справі згідно ст. 79 ГПК України.
рішенням господарського суду Рівненської області від 09.11.2004 р. у справі № 2/283 задоволено позов ППФ «Укртогр-Експрес», м. Рівне, визнано недійсним з моменту прийняття податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції в м. Рівне від 16.02.2004 р. № /0/26/112 про нарахування 7 923, 89 грн. податку на додану вартість та 3 561, 95 грн. штрафних (фінансових) санкцій, з ОСОБА_2 ОДПІ на користь позивача стягнуто 85 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат по сплаті інформаційно-технічних послуг забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що в позивача не виникало підстав сумніватись у невідповідності установчих документів контрагентів та виданих ним податкових накладних. Саме по собі визнання недійсними установчих документів продавців не свідчить про незаконність віднесення до податкового кредиту покупцем сум ПДВ.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові, посилаючись на те, що місцевим господарським судом не зясовано, чи мали право ПП «Буан-Плюс»та ПП «Інтерлінк-Р.А.»складати і видавати ППФ «Укрторф-Експрес»податкові накладні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення господарського суду Рівненської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що на момент перевірки податковим органом всі суми податкового кредиту були підтверджені належним чином оформленими податковими накладними, отриманими від ПП «Інтерлінк-Р.А.»та ПП «Буан-Плюс», які на момент видачі цих документів були зареєстрованими відповідно ДПІ Соломянського та Деснянського районів м. Києва платниками ПДВ. Крім цього, позивач зазначає, що при здійсненні господарських операцій особа, яка укладала з цими контрагентами господарські договори, перевіряла наявність у них свідоцтв платника ПДВ.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що за результатами позапланової документальної перевірки ППФ «Укрторф-Експрес»з питань взаємовідносин з Shanghai Babenko Trading Co.LTD (Китай), ТОВ «Марс» (м. Іллічівськ), ПП «Буан-Плюс»(м. Київ) та ПП «Інтерлінк-Р.А.»(Китай) за період з 01.01.2002 р. по 01.04.2004 р. (акт від 11.02.2004 р. № 14/26-2/30647247), встановлено, що ППФ «Укрторф-Експрес»в січні березні 2002 року до податкового кредиту включено придбання товарно-матеріальних цінностей від ПП «Інтерлінк-Р.А.», ПП «Буан-Плюс»на загальну суму 47 543, 34 грн., в тому числі ПДВ 7 923, 89 грн.

Рішенням Деснянського районного суду в м. Києві від 13.06.2003 р. у справі № 2-3563/2003 визнано недійсним з моменту незаконної передачі корпоративних прав з порушенням чинного законодавства України, а саме з 21.12.2001 р. статут ПП «Буан-Плюс», зареєстрований Деснянською районною державною адміністрацією у м. Києві № 04889 від 06.12.2001 р., довідку про внесення до ЄДРПОУ ПП «Буан-Плюс»№ 11998 від 12.12.2001 р., а також визнано недійсним свідоцтво платника ПДВ ПП «Буан-Плюс»№ 35340750 від 17.12.2001 р.

Рішенням Деснянського районного суду в м. Києві від 09.06.2003 р. у справі № 2-3552/2003 визнано недійсним з моменту державної реєстрації статут ПП «Інтерлінк-Р. А.», зареєстрований Соломянською районною державною адміністрацією у м. Києві № 17963 від 10.12.2001 р., свідоцтво про державну реєстрацію СПД-юридичної особи «Інтерлінк-Р. А.»№ 17963 від 10.12.2001 р., які були зареєстровані невідомими особами на підставну особу-засновника з порушенням чинного законодавства України і які займалися фінансово-господарською діяльністю і укладали угоди, що суперечать інтересам держави і суспільства, а також виключено «Інтерлінк=Р. А.»з реєстру платників ПДВ з 14.12.2001 р., визнано недійсним свідоцтво платника ПДВ № 36055811 від 14.12.2001 р. та визнано недійсними фінансово-господарські документи, видані від імені «Інтерлінк-Р.А.»з 10.12.2001 р.

Відповідно до п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому ст. 9 цього Закону.

Згідно абз. 1 п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону, не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до п. 6.2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 165, податкова накладна дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку, на включення до податкового кредиту витрати по сплаті ПДВ. Але, в абз. 1 п. 5 цього Порядку зазначено, що податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення особою, яка не зареєстрована як платник податку в податковому органі і якій не присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Податковий орган робить висновок, що особи, які не були наділені цивільною правоздатністю щодо діяльності ПП «Буан-Плюс»та ПП «Інтерлінк-Р.А.»в порушення вимог чинного законодавства використали право на складання первинних документів. Тобто, накладні, податкові накладні від ПП «Буан-Плюс»та ПП «Інтерлінк-Р.А.»не відповідають вимогам законів України, оскільки складені і підписані особами, не уповноваженими на це та не наділеними правоздатністю щодо діяльності вказаних СПД і які згідно рішення суду займались фінансово-господарською діяльністю і укладали угоди, що суперечать інтересам держави і суспільства. Отже, податкові накладні, що виписані від імені ПП «Буан-плюс»та ПП «Інтерлінк-Р.А.», є недійсними, не виконують функцію звітного та розрахункового документа, як це передбачено п.п 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», тому сума ПДВ, що віднесена ППФ «Укрторф-Експрес»до податкового кредиту, є непідтвердженою. Згідно п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», такі суми ПДВ не дозволяється включати до податкового кредиту. Таким чином, як вважає податковий орган, ППФ «Укрторф-Експрес»порушено вимоги п.п 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме безпідставно віднесено до податкового кредиту суми ПДВ згідно податкових накладних ПП «Буан-Плюс»та ПП «Інтерлінк-Р.А.», які складені в порушення вимог п.п. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а також п. 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 165, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 7 923, 89 грн. та заниження суми податкового зобовязання з ПДВ, яка підлягала сплаті до бюджету, на суму 7 923, 89 грн.

Платнику було визначено суму податкового зобовязання із застосуванням положень п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні вказано порушення позивачем п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме складання податкових накладних особою, що вважається незареєстрованою платником податку, оскільки установчі документи та свідоцтва про реєстрацію платників податків продавців визнані в судовому порядку недійсними і як наслідок, неправомірно включено до податкового кредиту витрати по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

У матеріалах даної справи містяться видані продавцями накладні № 004 від 01.01.2002 р., № 11 від 04.02.2002 р., № 4 від 01.01.2002 р., № 1811 від 18.03.2002 р., податкові накладні від 04.02.2002 р., від 01.02.2002 р., в яких є всі необхідні реквізити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва прийняті після укладення угод та видачі податкових накладних і як зазначає позивач, у нього не виникало підстав сумніватись у невідповідності установчих документів контрагентів та виданих ним податкових накладних, а саме по собі визнання недійсними установчих документів продавців не свідчить про незаконність віднесення до податкового кредиту покупцем сум ПДВ.

У матеріалах даної справи міститься рішення Рівненського міського суду від 14.10.2004 р. про оскарження постанов заступника начальника ОСОБА_2 ОДПІ по справах про адміністративне порушення. Рішеннями міського суду встановлено, що дії посадових осіб позивача по включенню до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених в ціні товару ПП «Інтерлінк-Р.А.»та ПП «Буан-Плюс»в січні березні 2002 року, відповідали вимогам Закону України «Про податок на додану вартість»і не можуть вважатись протиправними.

Згідно ст. 35 ГПК України, дані обставини не потребують доказування і є обовязковими для вирішення господарської справи.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 09.11.2004 р. у справі № 2/283 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОДПІ без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С. М.

Суддя Марко Р. І.

Повний текст постанови виготовлений 08.12.2011 р.