ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
06.12.11 Справа № 5010/1599/2011-17/77
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді Зварич О.В.
суддів Юрченко Я.О.
ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперово Фудз»(надалі ТзОВ «Імперово Фудз») №359 від 13.10.2011р. (вх. №998 від 24.10.2011р.)
рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2011р.

у справі № 5010/1599/2011-17/77

за позовом: Приватного підприємства «Безпека Бізнесу. Бар`єр»(надалі ПП «Безпека Бізнесу. Бар`єр»), м. Київ

до відповідача: ТзОВ «Імперово Фудз», м. Івано-Франківськ

про стягнення 356 273, 94 грн., в тому числі 344 504, 82 грн. - борг, 8 666, 90 грн. - інфляційні, 3 102, 22 грн. - річні,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 11-08/01 від 01.08.2011р.);

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2011р. у справі № 5010/1599/2011-17/77 (суддя Неверовська Л.М.) частково задоволено позов ПП «Безпека Бізнесу. Бар`єр», стягнуто з ТзОВ «Імперово Фудз»на користь ПП «Безпека Бізнесу. Бар`єр»370 530,00 грн. основного боргу, 2 632,86 грн. інфляційних втрат, 4 269,83 грн. річних, 4 034,65 грн. витрат по сплаті державного мита, 232,52 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог відмовлено. В частині позовних вимог про стягнення 26 000,00 грн. основного боргу припинено провадження.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення договірних зобовязань відповідач за надані послуги своєчасно та в повному обсязі не розрахувався. З урахуванням часткових оплат, проведених відповідачем, станом на 13.09.2011р. борг становить 396 530,00 грн. Крім того, 26.09.2011р. відповідач здійснив часткову оплату основного боргу в розмірі 26 000,00 грн. Враховуючи факт прострочення, суд стягнув 2 632,86 грн. інфляційних втрат та 4 269,83 грн. 3 % річних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Зокрема, зазначає, що позивачем в позовній заяві по даній справі неправильно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних. Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим судом порушено принцип змагальності господарського судочинства. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2011р. у справі № 5010/1599/2011-17/77, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що оскаржуване рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим. Просить залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2011р. у справі № 5010/1599/2011-17/77, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 16.11.2011р.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2011р. у справі № 5010/1599/2011-17/77 з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, між ТзОВ «Імперово Фудз»(замовник) та ПП «Безпека Бізнесу. Барєр»(виконавець) укладено договір про надання охоронних послуг № 60 від 01.12.2009р. (а.с. 10-15), згідно умов якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону обєкт, вказаний в «Дислокації постів»(Додаток №1), в подальшому обєкт. Вид охорони визначається за згодою сторін, як інспекторська-сторожова (п. 1.1. договору).

Згідно п. 2.1. сума договору складає 56 000,00 грн. щомісяця.

Оплата суми договору (вартість охоронних послуг з ПДВ) здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця щомісячно шляхом передоплати до 10-го числа поточного місяця, в якому надаються послуги, додаткова накладна надається після надходження коштів на рахунок виконавця (п. 2.2. договору).

В п. 2.3. договору сторони передбачили, що фактичне надання виконавцем послуг згідно договору фіксується сторонами у двосторонньому «Акті виконаних робіт», який складається не пізніше 5-го числа наступного за звітним місяця. У разі, якщо на протязі 10 (десяти) діб після вказаного у п. 2.2. договору терміну замовник не підписав «Акт виконаних робіт»та не надав мотивованих пояснень відмови його підписання, послуги вважаються наданими у повному обсязі.

Згідно п. 9.1. договір набирає чинності з 01.12.2009р. і діє до 31.12.2010р.

Договір про надання охоронних послуг № 60 від 01.12.2009р. підписаний та скріплений печатками обох сторін, що свідчить про погодження всіх істотних умов даного договору.

Сторонами також підписано Акт приймання обєкту під охорону згідно договору № 60 про надання послуг з охорони обєкту від 01.12.2009р., за умовами якого замовник передав, а виконавець прийняв під охорону обєкт замовника, який розташований за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Промислова, 29 (а.с.25).

07 грудня 2010р. сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору № 60 від 01.12.2009р., згідно якої сума договору складає 48 000,00 грн. щомісяця (а.с. 18-20).

Додатковою угодою № 2 від 08.12.2010р. до договору № 60 від 01.12.2009р. сторони погодили змінити суму договору на 40 000,00 грн. щомісяця (а.с. 21-23).

01 лютого 2011р. сторонами підписано протокол узгодження договірної ціни на надання послуг охорони (додаток № 2 до договору № 60 від 01.12.2009р.) та досягнуто згоди щодо розміру договірної ціни на надання послуг охорони, яка становить 52 025,00 грн. за місяць (а.с. 24).

В матеріалах справи наявні належним чином оформлені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг): № ОУ-0000022 від 31.01.2011р. на суму 40 000,00грн., № ОУ-0000514 від 28.02.2011р. на суму 40 000,00грн., № ОУ-0000544 від 21.03.2011р. на суму 64 050,00 грн., № ОУ-0000567 від 30.04.2011р. на суму 52 025,00 грн., № ОУ-0000605 від 31.05.2011р. на суму 52 025,00 грн., № ОУ-0000647 від 30.06.2011р. на суму 52 025,00 грн., № ОУ-0000725 від 31.07.2011р. на суму 52 025,00 грн., які підтверджують факт надання позивачем та прийняття відповідачем охоронних послуг, обумовлених договором № 60 від 01 грудня 2009р. (а.с. 26-32).

Таким чином, в період з січня 2011р. по липень 2011р. (включно) позивач надав відповідачу охоронні послуги за вищевказаним договором на загальну суму 352 150,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на момент заявлення позову в суд відповідач розрахувався за надані послуги не в повному обсязі, внаслідок чого утворився борг в сумі 344 504,82 грн. (а.с.33).

Як зазначено в заяві позивача про уточнення позовних вимог від 12.09.2011р., після предявлення позовної заяви, відповідач частково провів розрахунки з позивачем, перерахувавши 09.08.2011р. 32 354,82 грн. та 29.08.2011р. 19 670,00 грн. на рахунок позивача. Отже, станом на 13.09.2011р. основний борг відповідача перед позивачем становить 396 530,00 грн. (а.с. 44-46).

Згідно наявної в матеріалах справи копії виписки банку, 23.09.2011р. відповідач перерахував позивачу 26 000,00 грн. в погашення заборгованості за послуги охорони (а.с. 69).

В матеріалах справи відсутні і суду не надані докази повної оплати відповідачем наданих йому охоронних послуг.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним:

Згідно ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами 01.12.2009р. договору про надання охоронних послуг № 60.

Шляхом підписання додаткових угод та протоколу узгодження договірної ціни на надання послуг охорони сторони змінювали суму договору.

На виконання умов вищевказаного договору в період з січня по вересень 2011р. позивач надав відповідачу охоронні послуги на суму 456 200,00 грн., про що свідчать підписані обома сторонами акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та заява позивача про уточнення позовних вимог.

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем в повному обсязі взятих на себе зобовязань по оплаті наданих йому послуг.

На момент звернення позивача до суду заборгованість складала суму 352 150,00 грн.

Після порушення місцевим господарським судом провадження у даній справі відповідач частково погасив існуючу заборгованість на загальну суму 52024,82 грн., про що вказує позивач в заяві про уточнення позовних вимог та не заперечує відповідач.

Крім того, згідно копії виписки банку, 26.09.2011р. відповідачем сплачено 26000,00 грн. заборгованості за послуги охорони.

Залишок боргу на момент винесення оскаржуваного рішення суду складає 370 530,00грн.

З наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної суми основного боргу. В частині вимог про стягнення 26000,00 грн., місцевий суд підставно припинив провадження у справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України у звязку із відсутністю предмету спору.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені приписи ЦК України та проаналізувавши зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку про його законність, обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ТзОВ «Імперово фудз»на користь ПП «Безпека Бізнесу. Барєр»2 632,86 грн. інфляційних втрат і 3% річних в сумі 4 269,83 грн.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Всупереч вимог ст.33 ГПК України відповідачем не було надано суду доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 233 ГК України, оскільки не зменшено належного до стягнення розміру штрафних санкцій, не заслуговують на увагу, тому що предметом спору у даній справі не є стягнення штрафу (пені). Обовязок щодо сплати боржником індексу інфляції та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, встановлений статтею 625 ЦК України, діюче законодавство України не ототожнює з поняттям штрафу (пені) та не передбачає права на їх зменшення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.09.2011р. у справі № 5010/1599/2011-17/77 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Юрченко Я.О.

ОСОБА_1