ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2011 р. Справа № 5023/1875/11

вх. № 1875/11

Суддя господарського суду Тихий П.В.

при секретарі судового засідання Михайлюк В.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю від 17.03.11;

відповідача 1 - ОСОБА_2 за довіреністю від 04.03.11;

відповідача 2 - не з"явився;

розглянувши справу за позовом ТОВ "Юрполіс Компані", м. Харків

до ТОВ "Агро-Синергетика", м. Харків ,

та до ФОП ОСОБА_3, м. Харків;

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору.

Ухвалою суду від 21.03.11 за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

05.04.11 відповідач 2 надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в позові в частині визнання правочину за Договором оренди №АРХ1/01/11 від 01.01.11 укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Агро-Синергетика" недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача 1 проти позову заперечував.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з"явився.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Між ТОВ «ЮРПОЛІС КОМПАНІ» та ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» було укладено Договір №09/07/14 від 14.07.09 про надання юридичних послуг.

Предметом вказаного договору було те, що ТОВ «ЮРПОЛІС КОМПАНІ» взяло на себе зобовязання надавати ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» в органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в загальних та господарських судах України.

Відповідно до матеріалів справи та пояснень 1-го відповідача вбачається, що ТОВ «ЮРПОЛІС КОМПАНІ» надає юридичні послуги ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА», за що останній сплачує ТОВ «ЮРПОЛІС КОМПАНІ» винагороду, розмір якої встановлюється окремо сторонами. Також представник 1-го відповідача повідомив, що його підприємство не має претензій до позивача щодо виконання останнім умов Договору про надання юридичних послуг.

Суд зазначає, що вказаний Договір в повному обсязі виконується сторонами та не має законних підстав для визнання його недійсним.

Також, позивач вважає, що Договір оренди приміщень укладений між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» був укладений в супереч вимогам діючого законодавства України, не з метою здійснення господарської діяльності та не для надання 1-му відповідачу приміщень для юридичної адреси.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» було укладено Договір оренди приміщень за №АРХ1-01/11 від 01.01.11. Предметом вказаного договору було те, що орендодавець - ФОП ОСОБА_3 надає в тимчасове користування Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Архангельська, 6, площею 10,2 кв.м. За користування орендованого приміщення та надання відповідних послуг, вказаних у договорі, орендар сплачує орендодавцю орендну плату, вартість якої складає 500,00грн. в місяць.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 7.1. умов Договору передбачено, що Договір дійсний з 01.01.11 до 31.12.11.

Суд зазначає, що 01.01.11 відповідно умов Договору №АРХ1-01/11 від 01.01.11 було складено акт здачі-приймання в оренду приміщення, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Архангельська, 6, площею 12,5 кв.м. Сторони претензій один к одному не мають.

Також, судом встановлено, що Договір оренди №АРХ1-01/11 від 01.01.11 укладений між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» складено згідно з вимогами Цивільного та Господарського кодексів України та підписано двома сторонами. Сторони в повному обсязі виконують умови договору, ФОП ОСОБА_3 надано Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» в користування приміщення, за що останній своєчасно сплачує орендну плату визначену в Договорі сторонами.

Суд зазначає, що Договір оренди за №АРХ1-01/11 від 01.01.11 укладений між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» діє з 01.01.11 по 31.12.11 та до повного виконання сторонами умов цього Договору.

Норми цивільного законодавства встановлюють свободу сторін в укладанні договорів, що підтверджує вільність волевиявлення сторін.

У відповідності до п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України «Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків».

Також у відповідності до п. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України «Договір є обов'язковим для виконання сторонами».

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України, - «Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку».

У відповідності до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України «суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться».

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до п. 1 ст. 901 ЦК України, - «За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.»

Також, у відповідності до ст.907 ЦК України, - «Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 759 ЦК України, - «За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Також, у відповідності до п. 2 ст.651 ЦК України, - «Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом».

Статтею 179 ГК України встановлено, що майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених законодавством України.

Таким чином, Договір про надання юридичних послуг укладений між ТОВ «ЮРПОЛІС КОМПАНІ» та ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» та Договір оренди №АРХ1-01/11 від 01.01.11 укладений між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» є дійсним, чинним, підтверджений відповідними документами, укладений з метою реального настання правових наслідків та таким, що відповідає п. 1 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, п. 1 ст. 216, ст.ст. 92, 204, 228, 509, 526, 532, 626, 627, 629, 655 Цивільного кодексу України, ст. 3, п. 3 ст. 5, п. 1 ст. 7, п. 1 ст. 203, ст.ст. 3, 173, 179, 193, 207, 215, Господарського кодексу України, п. 2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням міністерства фінансів України про документальне забезпечення записів у Бухгалтерському обліку від 24.05.1995 року, та вимогам Податковому Кодексу України.

За таких підстав, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання позивача щодо відсутності за юридичною адресою ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» не може бути прийнято судом, оскільки відсутність ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» за юридичною адресою недоведена позивачем.

Суд зазначає, що відповідно наданих документів відповідачами до матеріалів справи, повністю спростовується твердження позивача про відсутність ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» за юридичною адресою та не виконання останнім умов Договору про надання юридичних послуг.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

За таких підстав, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 22, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ТОВ "Юрполіс Компані" до ТОВ «АГРО-СИНЕРГЕТИКА» відмовити повністю.

В позові ТОВ "Юрполіс Компані" до ФОП ОСОБА_3 відмовити повністю.

Суддя Тихий П.В.