ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
14.11.11 Справа № 5015/5151/11
Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого-судді: Якімець Г.Г.,
суддів: Хабіб М.І.,
при секретарі Олійник І.О.,
за участю представників:
від прокуратури ОСОБА_2 помічник прокурора
від позивача ОСОБА_3
від відповідача (скаржник) ОСОБА_4
Розглядається апеляційна скарга ОСОБА_5 підприємства «Житлово-експлуатаційна контора»Відкритого акціонерного товариства «Львівський домобудівний комбінат-2», б/н від 13.10.2011 року
на рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011 року, суддя Запотічняк О.Д.
у справі № 5015/5151/11
за позовом Прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів
до відповідача ОСОБА_5 підприємства «Житлово-експлуатаційна контора»Відкритого акціонерного товариства «Львівський домобудівний комбінат-2», м.Львів
Рішенням господарського суду Львівської області від 04.10.2011 року по справі №5015/5151/11 позов прокурора Шевченківського району м.Львова заявлений в інтересах держави в особі Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»задоволено частково, стягнено з ДП «Житлово-експлуатаційна контора»ВАТ «Львівський домобудівний комбінат-2»на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго»64307,72 грн. В частині стягнення 2000 грн. провадження у справі припинено.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 58229,83 грн. підтверджена матеріалами справи, підставна і підлягає до стягнення враховуючи положення ст.ст.11, 509, 525, 526 ЦК України, ст.ст.173, 193 ГК України. Поряд з цим, суд беручи до уваги ст.625 ЦК України та умови договору №4276/Ш від 01.07.2008 року, вважає правомірними нараховані позивачем до стягнення з відповідача: 1068,12 грн. 3% річних та 2368,10 грн. інфляційних. Судом припинено провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 2000 грн. основного боргу, враховуючи положення п.1-1 ст.80 ГПК України, з огляду на те, що такі сплачені відповідачем.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Житлово-експлуатаційна контора»ВАТ «Львівський домобудівний комбінат-2» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011 року по справі №5015/5151/11 повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом безпідставно не задоволено клопотання відповідача від 03.10.2011 року про відкладення розгляду справи та 04.10.2011 року прийнято рішення за відсутності представника відповідача, не надавши відповідачу можливості подання заяви про розстрочку суми боргу. Поряд з цим, скаржник звертає увагу на те, що судом при прийнятті рішення не враховано платіжні доручення №178 від 30.09.2011 року на суму 2000 грн. та №179 від 03.10.2011 року на суму 637,07 грн., якими частково погашено суму боргу. Одночасно, з посиланням на положення Закону України «Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги»апелянт вказує на необґрунтованість нарахування пені та зазначає, що при розрахунку інфляційних позивачем допущено помилки.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала.

Поряд з цим, подала суду заяву до апеляційної скарги від 14.11.2011 року, в якій просить припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 2637,07 грн., зменшити розмір пені та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців рівними частинами, вказуючи на те, що відповідач знаходиться у важкому фінансовому стані та, що заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго»виникла через борги мешканців за житлово-комунальні послуги перед відповідачем. Крім того, звертала увагу суду на те, що підприємством ведеться претензійно-позовна робота, а у виконавчій службі Шевченківського району перебувають на виконанні виконавчі листи, видані на виконання рішень районних судів про стягнення заборгованості за надані мешканцям житлово-комунальні послуги. В підтвердження наведеного відповідачем подано суду виписку з дебіторсько-кредиторської відомості, рішення районних судів м.Львова, постанови Шевченківського та Сихівського Відділів ДВС Львівського міського управління юстиції, довідка про сплату ДП «Житлово-експлуатаційна контора»ВАТ «Львівський домобудівний комбінат-2», згідно рішень господарського суду Львівської області, пені, 3 % річних та інфляційних за період з 01.10.2010 року по 30.06.2010 року та копії рішень господарського суду Львівської області про стягнення з ДП «Житлово-експлуатаційна контора»ВАТ «Львівський домобудівний комбінат-2»на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго»заборгованості.

Прокурор в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечила, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема, зазначала, що відповідачем не представлено господарському суду доказів проведення часткової оплати заборгованості. Поряд з цим, звертала увагу суду на те, що кошти сплачені відповідачем згідно платіжних доручень від 30.10.2011 року та від 03.10.2011 року, не були зараховані на рахунок позивача - 04.10.2011 року, оскільки 30.09.2011 року останній робочий день тижня, а кошти на рахунок позивача, як правило, надходять протягом двох банківських днів.

Поряд з цим, прокурор та представник позивача не заперечували проти розстрочення виконання рішення строком на 4 місяці.

Суд, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

01.07.2008 року між Дочірнім підприємством «Житлово-експлуатаційна контора Відкритого акціонерного товариства «Львівський домобудівний комбінат - 2»(в тексті договору - споживач) та Львівським міським комунальним підприємством „Львівтеплоенерго (в тексті договору - енергопостачальна організація) укладено договір № 4276/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді, згідно умов якого позивач зобовязувався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.6 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими чинним законодавством формами. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

ОСОБА_2 на теплову енергію, на надання послуг з централізованого опалення і з підігріву води встановлювались Львівською міською радою в межах повноважень наданих їй Законом України Про місцеве самоврядування на підставі норм чинного законодавства.

На виконання умов договору позивачем надано послуги по постачанню теплової енергії в гарячій воді в потрібних споживачу обсягах, за які відповідач зобовязувався оплатити, проте, договірні зобовязання не виконав.

З врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (арк. справи 47), в якій зазначено про проведену відповідачем 31.08.2011 року часткову оплату суми основної заборгованості в розмірі 2000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ЛМКП «Львівтеплоенерго»(арк. справи 48 49) заборгованість ЛМКП „Львівтеплоенерго за період з 01.08.2010 р. по 30.06.2011 р. становить - 58 229,83 грн.

Як вбачається із апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що заявлену позивачем до стягнення суму боргу, згідно договору №4276/Ш від 01.07.2008 року частково оплачено, зокрема в сумі - 2637,07 грн., що підтверджується платіжним доручення №178 від 30.09.2011 року на суму 2000 грн. та №179 від 03.10.2011 року на суму 637,07 грн., з огляду на що апелянт просить припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі - 2637,07 грн.

Згідно із ч.1 ст.101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Таким чином, зазначеною нормою передбачено, що особа, яка надала додаткові докази, повинна довести обставину, що такі докази не могли бути надані нею господарському суду першої інстанції з причин, які від неї не залежали.

Слід зазначити, що відповідачем не подано доказів часткового погашення суми боргу господарському суду до прийняття рішення по даній справі, у клопотанні про відкладення розгляду справи від 03.10.2011 року тверджень про наявність платіжних доручень, які б свідчили про сплату боргу не вказано. З огляду на що, наведене не може слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції та повинно бути враховано позивачем та органом ДВС при виконанні рішення суду.

Відповідачем, належних обґрунтувань неможливості подання вказаних вище платіжних доручень, які підтверджують часткову сплату суми боргу, не наведено.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правомірно стягнено з відповідача на користь позивача 58 229,83 грн. основного боргу та припинено провадження у справі в частині стягнення 2000 грн. на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, враховуючи проведену відповідачем (31.08.2011 року) часткову оплату суми основної заборгованості в розмірі 2000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку ЛМКП «Львівтеплоенерго»(арк. справи 48 49).

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, враховуючи розрахунок позивача (арк. справи 14), доданий до позовної заяви, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача: 1068,12 грн. 3% річних та 2368,10 грн. інфляційних.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.3 договору №4276/Ш від 01.07.2008 року передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач (відповідач) сплачує енергопостачальній організації (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Таким чином, беручи до уваги розрахунок пені за період з 25.02.2011 року по 08.08.2011 року (арк. справи 13), суд обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення - 2641,64 грн. пені.

Щодо посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не відкладено розгляд справи за його клопотанням від 03.10.2011 року та прийнято 04.10.2011 року рішення за відсутності представника відповідача, слід зазначити, що відповідно до ст.75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Поряд з цим, судом відзначено, що нормами ГПК України не визначено вичерпне коло осіб, які можуть бути представниками в господарському процесі, а тому інтереси підприємства мають право представляти також директор, засновник, головний бухгалтер та інші особи. Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи 20.09.2011 року було відкладено на 04.10.2011 року в звязку з неявкою представника відповідача, а відтак останньому надано можливість подати заперечення на позов та докази, які б підтверджували відсутність заборгованості перед позивачем.

За таких обставин, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Щодо заяви до апеляційної скарги, поданої відповідачем в судовому засіданні, в якій він просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців рівними частинами, апеляційний господарський суд зазначає наступне:

У пунктах 8 та 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України», зазначено, що згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

Отже, правила, які встановлено тільки для розгляду справ у першій інстанції, застосуванню апеляційним судом не підлягають.

Положення розділів I - X ГПК мають загальний характер і можуть застосовуватись апеляційним судом з урахуванням конкретних обставин, оскільки під час розгляду справи в апеляційній інстанції суд відповідно до частини першої статті 101 ГПК повторно розглядає справу та згідно із статтею 103 ГПК має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Норми ГПК щодо вчинення господарським судом першої інстанції певних процесуальних дій не застосовуються судом апеляційної інстанції у випадках, коли відповідною нормою ГПК прямо передбачено, що процесуальна дія вчиняється лише до прийняття рішення судом першої інстанції, крім передбаченого статтею 24 ГПК права залучати до участі у справі іншого відповідача, здійснити за згодою позивача заміну первісного відповідача належним відповідачем та зазначеного у статті 27 ГПК права залучити до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

Питання про відстрочку або розстрочку виконання постанови апеляційного суду та порядку її виконання вирішується апеляційним судом одночасно з прийняттям постанови за результатами перегляду судового рішення, про що зазначається у постанові.

В інших випадках, тобто коли відповідну заяву подано після прийняття постанови апеляційним судом, зазначені питання вирішуються господарським судом, який розглянув справу у першій інстанції, з винесенням ухвали на підставі статті 121 ГПК.

Як уже зазначено вище, відповідач подаючи заяву про розстрочення виконання рішення вказує на те, що знаходиться у важкому фінансовому стані та, що заборгованість перед ЛМКП «Львівтеплоенерго»виникла через борги мешканців за житлово-комунальні послуги перед відповідачем. Одночасно, зазначає, що підприємством ведеться претензійно-позовна робота, а у виконавчій службі Шевченківського району перебувають на виконанні виконавчі листи, виданих на виконання рішень районних судів про стягнення заборгованості за надані мешканцям житлово-комунальні послуги. В підтвердження наведеного відповідачем подано суду виписку з дебіторсько-кредиторської відомості, рішення районних судів м.Львова, постанови Шевченківського та Сихівського Відділів ДВС Львівського міського управління юстиції, довідка про сплату ДП «Житлово-експлуатаційна контора»ВАТ «Львівський домобудівний комбінат-2»боргу, згідно рішень господарського суду Львівської області, пені, 3 % річних та інфляційних за період з 01.10.2010 року по 30.06.2010 року та копії рішень господарського суду Львівської області про стягнення з ДП «Житлово-експлуатаційна контора»ВАТ «Львівський домобудівний комбінат-2»на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго»заборгованості.

Згідно із п.6 статті 83, статті 121 Господарського процесуального кодексу України, господарське процесуальне законодавство надає суду право розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/333 від 12.09.1996 "Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України " підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Враховуючи вищевказане та зазначене відповідачем у заяві про розстрочку виконання рішення, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, та те, що важкий матеріальний стан відповідача обумовлений об'єктивними та незалежними від підприємства причинами, заборгованість населення перед відповідачем зі сплати за надані послуги, суд прийшов до висновку про наявність підстав для надання розстрочки виконання п.2 рішення (щодо стягнення 64307,72 грн.) строком на 6 місяців, шляхом оплати рівними частинами.

Керуючись ст.ст.101,103,105,121 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011 року по справі №5015/5151/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 підприємства «Житлово-експлуатаційна контора»Відкритого акціонерного товариства «Львівський домобудівний комбінат-2»без задоволення.

Заяву ОСОБА_5 підприємства «Житлово-експлуатаційна контора»Відкритого акціонерного товариства «Львівський домобудівний комбінат-2»про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011 року по справі №5015/5151/11 задоволити частково.

Розстрочити виконання п.2 рішення господарського суду Львівської області від 04.10.2011 року по справі №5015/5151/11 на шість місяців до 14.05.2012 року, шляхом оплати рівними частинами.

Місцевому господарському суду видати наказ із зазначенням про розстрочення виконання рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Хабіб М.І.

ОСОБА_1