ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"14" жовтня 2011 р.Справа № 2/20-269(14/103-1791)
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Колубаєвої В.О.

Розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114

до відповідача-1 Відкритого акціонерного товариства "Темза" вул. Полк. ОСОБА_1, 25, м. Тернопіль, 46000

відповідача-2 Кооперативу "Союз" м. Тернопіль, вул. Полковника Нечая, 25

про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 103,104 від 18.01.2011р.

відповідача-1: ОСОБА_3, довіреність № 01/1037 від 23.09.2011р.

відповідача-2:

Суть справи: Викладено в рішенні господарського суду Тернопільської області №2/20-269(14/103-1791) від 21.05.2010р., постанові Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2010р.

Заявою № 1684-юр від 13.09.2011р. позивач звернувся до господарського суду Тернопільської області про перегляд рішення господарського суду Тернопільської області 21.05.2010р. по справі №2/20-269(14/103-1791) за нововиявленими обставинами.

В заяві позивач нововиявленими вважає обставинами, котрі були встановлені господарським судом Тернопільської області по справі № 3/25/5022-291/2011. А саме:

- суд, оцінивши генеральний договір на здійснення кредитних операцій №12/05-Гд-07 від 15 серпня 2007 року, вважає, що даний договір по своїй правовій природі є договором намірів сторін, згідно якого Банк мав намір надати позичальнику кредит (стор. 2 позовної заяви);

- оцінивши кредитний договір з відкриттям кредитної лінії № 12/18- КЛ-07 в межах Генерального договору на здійснення кредитних операцій №12/05-Гд-07 від 15.08.2007р., суд встановив, що такий містить обовязкові для сторін умови стосовно видачі і повернення кредиту в іноземній валюті доларах США (стор. 2 позовної заяви).

Вважає, що вищезазначене це обставини, що спростовують висновки, викладені в рішенні №2/20-269(14/103-1791) від 21.05.2010р..

- на стор. 3 заяви Банк стверджує, що рішення господарського суду Тернопільської області від 12.05.2011р. по справі № 3/25/5022-291/2011 це обставина, яка не була відома і не могла бути відома. Відтак і обставини, які були встановлені у даному рішенні.

Стверджує, що якби суддя в травні місяці 2010р., виносячи рішення по справі № 2/20-269 знав, що генеральний договір на здійснення кредитних операцій №12/05-Гд-07 від 15 серпня 2007 року є договором намірів, а позичальник тоді усвідомив на власний розсуд повернення кредиту в іноземній валюті, то суд по справі №2/20-269(14/103-1791) виніс би друге рішення.

У звязку із вищезазначеними нововиявленими обставинами, Банк просить:

- переглянути рішення господарського суду Тернопільської області від 21.05.2010р. по справі №2/20-269(14/103-1791) за нововиявленими обставинами;

- скасувати дане рішення та прийняти нове рішення, яким встановити, що заборгованість Кооперативу "СОЮЗ" перед Банком становить 12 323 920 грн. 51 коп. (1 546 599,13 дол. США);

- звернути стягнення 12 323 920 грн. 51 коп. на предмет іпотеки по договорах іпотеки від 31.10.2009р. та від 17.08.2007р.

ВАТ "Темза" (відповідач-1) вважає, що зазначені в заяві позивача обставини не є нововиявленими, так-як про наявність генерального основного договору позивач знав. Знав позивач і те, що в генеральному договорі сторони зазначили граничний розмір заборгованості. Просить в проханні позивача відмовити.

Стверджує, що у суду немає підстав розглядати справу за нововиявленими обставинами, так-як таких з 21.05.2010р. по день розгляду заяви не виявлено.

Вважає, що банк звернувся в суд з заявою про перегляд рішення з пропуском одномісячного строку, передбаченого ст. 113 Господарського процесуального кодексу України.

Просить відмовити банку в перегляді рішення за нововиявленими обставинами, так-як такий пропущений не з поважної причини.

Розглянувши надані в суд матеріали, вислухавши пояснення представників сторін і приймаючи до уваги, що:

1) Свої вимоги банк ґрунтує на рішенні господарського суду Тернопільської області №3/25/5022-291/2011. Стверджує, що таке набрало законної сили 17.08.2011р. (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2011р. №3/25/5022-291/2011). Про що він дізнався одержавши дану постанову 22.08.2011р., підтверджуючи даний факт конвертом, в якому одержав постанову.

Розглянувши дане питання суд встановив, що банк звернувся в суд із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в межах терміну (1 місяць), встановленого ст. 113 Господарського процесуального кодексу України.

Тому суд розглядає по суті заяву банку про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

2) Господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами із наступних підстав (ст.112 Господарського процесуального кодексу України):

- істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомими особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

- встановлення вироком суду вини судді у вчинені злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення, що підлягає перегляду.

3) Вироку суду відносно судді не було.

При винесенні рішення по справі №2/20-269(14/103-1791) підставою не було ніяке інше рішення.

Відтак, по даній справі, відносно вищенаведеного, у суду немає підстав для перегляду судового рішення по справі №2/20-269(14/103-1791) по п. 3, 4 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.

4) Відносно істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі банку, суд дослідив наступне:

Істотні для справи обставини мають наступні особливості (Інформаційний лист Вищого Господарського Суду України № 01-08-204 від 04.09.2009р.):

- для прийняття заяви про перегляд рішення, яке набрало законної сили, необхідно, щоб зазначені істотні обставини існували на час розгляду справи по суті, але особа, яка надає заяву про перегляд рішення не знала та не могла знати про наявність цих обставин;

- про те, що є генеральний договір на здійснення кредитних операцій №12/05-Гд-07 від 15.08.2007р. (в подальшому генеральний договір) Банк знав, так-як він його підписав;

- про те, що генеральний договір є основним договором банк теж знав, що підтверджується:

а) назвою кредитного договору № 12/18-КЛ-07 від 21.08.2007р. "Кредитний договір з відкриття кредитної лінії в межах генерального договору на здійснення кредитних операцій № 12/05-Гд-07 від 15.08.2007р.".

б) п.1.1. обох договорів іпотеки від 17.08.2007р. У даних договорах прямо зазначено, що договори іпотеки забезпечують вимоги Іпотекодержателя, що випливають із генерального договору на здійснення кредитних операцій №12/05-Гд-07 від 15.08.2007р., а також будь-яких додаткових договорів до нього, укладених в межах зазначеного генерального договору.

А в договорі іпотеки від 31.10.2008р. в графі "Терміни в договорі вживаються в такому значенні", в підпункті "Основний договір" зазначено, що основний договір це генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 12/05-Гд-07 від 15.08.2007р.

В самому генеральному договорі (п.1.1. договору) сторони узгодили, що: "Порядок і умови надання таких послуг, визначаються в додаткових договорах, що укладаються в рамках цього договору".

Вищенаведене підтверджує, що всі договори по даній справі, укладені у 2007 та 2008 роках не повинні суперечити умовам генерального договору та виходити за його межі.

Відтак, генеральний (основний) договір не може бути:

- попереднім договором, так-як, в ньому немає посилання на те, що сторони зобовязуються протягом певного строку укласти в майбутньому основний договір (п.1 ст. 635 Цивільного кодексу України);

- договором про наміри (протокол про наміри), який є формою фіксації намірів сторін щодо наступного співробітництва і не тягне виконання зобовязань щодо укладення в майбутньому договору (п. 4 ст. 635 Цивільного кодексу України; Коментар до Цивільного кодексу України, видавництво друге, Харків, "Одіссей", 2004р.).

В рішенні по справі № 3/25/5022-291/2011 суддя надав свої оцінюючі судження, при вирішенні іншої справи, ототожнивши факти, встановлені цим судом, з їх юридичною оцінкою (Постанова Верховного Суду України від 05.10.2004р. по справі № 6/408).

При таких обставинах, судження судді по справі № 3/25/5022-291/2011 відносно того, що генеральний договір є договором наміру (протоколом наміру) суд не може визнати нововиявленою обставиною.

5) Аналогічна картина і щодо видачі і повернення кредиту в іноземній валюті (доларах США).

Оцінюючі судження судді, при вирішенні справи № 3/25/5022-291/2011, не є нововиявленими обставинами.

По даному питанню суд пояснює зазначене в рішенні по справі №2/20-269(14/103-1791):

- в рішенні від 21.05.2010р., суд не заперечує проти повернення боргу в доларах США. Суд дійшов висновку, що долари США повинні повертатись з урахуванням умов генерального договору, на якому базуються кредитний та інші договори, які є невід'ємною частиною генерального договору (п.2.1.генерального договору).

Так, в п.2.2. генерального договору сторони погодили, що сума заборгованості по всіх кредитних договорах, укладених в межах даного договору, не може перевищувати ліміту, а в п. 1.2. даного договору сторонами узгоджений ліміт всіх діючих кредитних договорів, укладених в межах генерального договору 7 827 500 грн.

В додатковій угоді №1 від 15.02.2008р. до генерального договору сторони домовилися, що ліміт це гранично допустима норма заборгованості в загальній сумі всіх кредитних договорів (п. 1. Додаткової угоди), а загальна сума наданих кредитних послуг за всіма угодами не може перевищувати ліміту договору, незалежно від виду валюти, наданих кредитних послуг (п. 1.1.6. Додаткової угоди).

Вищезазначене підтверджує, що для здійснення кредитних операцій в генеральному договорі сторони (позичальник і банк) погодили, що:

- банк надає позичальнику кредит, ліміт якого не повинен перевищувати 7 827 500 грн. Сума заборгованості також не може перевищувати 7 827 500 грн., незалежно від того в якій валюті позичальник одержав кредит.

Вище викладене підтверджує, що боржник повинен повернути кошти чи в гривнях чи в доларах США в сумі, що не перевищує 7 827 500 грн.

Тобто, сторони в договорі узгодили суму межі заборгованості. Банк, встановлюючи в кредитному договорі ліміт кредитної лінії 1 550 000 дол. США на підставі ліміту суми всіх діючих кредитних договорів, укладених в межах генерального договору (п.1.2. генерального договору) знав, що позичальник повинен повернути йому не більше 7 827 500 грн. в тій валюті, в якій він був виданий, але не в тій кількості, яка зазначена в кредитному договорі, де кількість повернутих коштів в доларах, коливається в залежності від вартості гривні до долара США.

Тому суд і виніс рішення, виходячи із суми, яка не може перевищувати суму заборгованості в гривнях. Виніс рішення, встановивши борг позичальника, керуючись ст. 192 Цивільного кодексу України, в гривнях, а не в доларах, взявши за основу встановлену сторонами межу заборгованості 7 827 500 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. 114 Господарського процесуального кодексу України, суддя встановив, що у суду немає підстав для зміни або скасування рішення від 21.05.2010р. по справі №2/20-269(14/103-1791).

А тому таке суд залишає без змін.

6) Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, видатки по державному миту слід покласти на банк.

Керуючись вищезазначеним, ст.ст. 86, 112-114 Господарського процесуального кодексу України та приймаючи до уваги розяснення Президії Вищого господарського суду України №04-5/563 від 21.05.2002р., господарський суд

УХВАЛИВ:

1) Рішення господарського суду Тернопільської області №2/20-269(14/103-1791) від 21.05.2010р. залишити без змін.

2) Видатки по державному миту покласти на позивача.

Суддя В.О. Колубаєва