ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
18.10.11 Справа № 5008/1163/2011
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Бойко С. М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання М. Мельник
за участю представників сторін:
від позивача ОСОБА_2 представник
від відповідача (апелянта) не зявився
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 Торгівельний комплекс «Хуст», м. Хуст № 26/09 від 27.09.2011 р.
на рішення господарського суду Закарпатської області від 20.09.2011 р. (суддя Русняк В. С.)
у справі № 5008/1163/2011
за позовом Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4, смт. Буштино, Закарпатська область
до відповідача ОСОБА_3 Торгівельний комплекс «Хуст», м. Хуст
про стягнення 4 795, 69 грн.
рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.09.2011 р. у справі № 5008/1163/2011 частково задоволено позов Субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_4, смт. Буштино, Закарпатська область, з ТОВ Торгівельний комплекс «Хуст», м. Хуст, Закарпатська область стягнуто на користь позивача 4 350 грн., в тому числі 4 181, 66 грн. основного боргу, 74, 67 грн. пені, 28, 90 грн. 3 % річних, 64, 77 грн. інфляційних нарахувань, 102 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 1 500 грн. витрат на оплату послуг адвоката, в частині позовних вимог про стягнення 445, 69 грн. основного боргу провадження у справі припинено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, отримавши товар від позивача, реалізувавши його, не сплатив вартості отриманого товару, в результаті чого у нього виникла заборгованість, на суму якої нараховані пеня, 3% річних та інфляція, які підлягають стягненню.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення частково скасувати, стягнувши 4 131, 66 грн. основного боргу, 74, 67 грн. пені, 28, 90 грн. 3 % річних, 64, 77 грн. інфляційних нарахувань, 102 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також 1 500 грн. витрат на оплату послуг адвоката, посилаючись на те, що судом вірно встановлено факт отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується відповідними видатковими накладними, проте, неправильно визначено основну суму заборгованості, оскільки станом на 20.09.2011 р. апелянтом частково погашено суму боргу перед позивачем в сумі 50 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Апелянт просить суд апеляційної інстанції взяти до уваги ці докази, оскільки він був позбавлений можливості реалізувати своє законне право, передбачене ст. 22 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2010 р. між СПД-ФО ОСОБА_4 (продавець) та ТОВ Торгівельний комплекс «Хуст»(покупець) укладено договір поставки № 4, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця товар (хлібобулочні вироби), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Постачання товару здійснюється за рахунок продавця згідно заявки покупця. Ціна товару вказується в накладних на кожну партію окремо.

На виконання договору поставки продавець в період з 20.04.2011 р. по 11.05.2011 р. поставив покупцю товар на загальну суму 4 789 грн., що підтверджується накладними (а. с. 14 20). 13.05.2011 р. на підставі накладної № 587 на повернення продукції відповідачем повернуто частину товару, а саме на суму 161, 65 грн. (а. с. 21).

Відповідно до п. 4.3 договору, розрахунок між покупцем та продавцем здійснюється в гривнях шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 7 календарних днів з моменту отримання товару.

Проте, свої зобовязання щодо оплати за поставлений товар покупець (відповідач) не виконав, в результаті чого у ТОВ ТК «Хуст»виник борг на суму 4 627, 35 грн., що підтверджується капією акту звірки взаємних розрахунків станом на 17.05.2011 р., підписаного та скріплено печатками обох сторін.

Згідно ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.ст. 193 ГК України та 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під час розгляду спору у суді першої інстанції позивач повідомив суд про часткову сплату відповідачем боргу, що мало місце після подання позову до суду. Так, відповідачем сплачено частину боргу в сумі 445, 69 грн., про що свідчить виписка по рахунку та платіжні доручення № 2706 від 23.08.2011 р. 50 грн., № 2709 від 25.08.2011 р. 50 грн., № 823 від 26.08.2011 р. 50 грн., № 2716 від 07.09.2011 р. 95, 69 грн., № 2719 від 08.09.2011 р. 5- грн.., № 2720 від 09.09.2011 р. 50 грн., № 2764 від 19.09.2011 р. 100 грн.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно визнав вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в сумі 4 181, 66 грн. основного боргу, а в частині сплачених під час провадження 445, 69 грн. припинив провадження у справі.

Під час подання апелянтом (відповідачем) апеляційної скарги ним долучена копія платіжного доручення № 846 від 20.08.2011 р., з якого вбачається, що в день прийняття рішення ним частково, в сумі 50 грн., оплачено борг.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою від 26.08.2011 р. розгляд справи місцевим господарським судом відкладався для надання відповідачу можливості надати суду пояснення по суті позовних вимог та забезпечити належний захист у суді, однак відповідач своїм правом не скористався, заперечень по суті позовних вимог не подав, розрахунок заборгованості не оспорив (а. с. 54 55).

Також позивачем подано копії виписок з банку по рахунку № 7786, з яких вбачається, що кошти в сумі 50 грн. згідно платіжного доручення № 846 від 20.08.2011 р. перераховані відповідачем 20.09.2011 р. об 11 год. 32 хв., в той час як оскаржуване рішення прийняте судом у судовому засіданні 20.09.2011 р. о 10 год. 30 хв.

Тобто, на момент винесення рішення суд всебічно та повно дослідив обставини справи та встановив вірну суму боргу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вчинено всі дії, необхідні для правильного та обєктивного вирішення спору, що відповідає положенням ст. 65 ГПК України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Апеляційна інстанція також погоджується з місцевим господарським судом щодо нарахування позивачем пені в сумі 74, 67 грн. за період з 19.05.2011 р. по 09.08.2011 р. на підставі п. 6 ст. 232 ГКУ, а також 28, 90 грн. 3 % річних, 64, 77 грн. інфляційних збитків згідно п. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 1 500 грн., то вони підтверджуються укладеним між СПД-ФО ОСОБА_4 та Тячівською філією адвокатського обєднання Адвокатської фірми «Цікало, Домашовець, Оприско»від 09.08.2011 р. про надання юридичних послуг, а також копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 09.08.2011 р. на суму 1 500 грн., копією акту приймання-передачі виконаних робіт від 09.08.2011 р., копією свідоцтва про реєстрацію адвокатського обєднання № 518 від 07.12.2006 р.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з повним врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 20.08.2011 р. у справі № 5008/1163/2011 залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ Торгівельний комплекс «Хуст», м. Хуст, Закарпатська область без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С. М.

Суддя Желік М. Б.

Повний текст постанови виготовлений 20.10.2011 р.