ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
24.10.11 Справа № 5010/1310/2011-з-9/49
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
Головуючого судді Хабіб М.І.
суддів Зварич О.В.
при секретарі судового засідання Бараняк Н.Я.
розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2011р.
у справі № 5010/1310/2011-з-9/49
за позовом Приватного підприємця ОСОБА_2 м. Івано-Франківськ
до відповідача 1: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ
до відповідача 2: Приватного підприємця ОСОБА_3, м. Івано-Франківськ
про визнання недійсним договору оренди землі.
За участю представників:
від позивача не зявився (належно повідомлений);
від відповідача - 1 не зявився (належно повідомлений);
від відповідача - 2 не зявився (належно повідомлений).
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2011 року було задоволено самовідвід колегії суддів у складі: головуючого-судді Гнатюк Г.М., суддів Кравчук Н.М. та Мирутенко О.Л.
Розпорядженням керівника апарату суду від 05.10.2011 року № 74 було призначено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок якого справа була передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючої-судді ОСОБА_4, суддів Зварич О.В. та Якімець Г.Г.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2011р. у справі №5010/1310/2011-з-9/49 (ОСОБА_5М.) відмовлено у задоволенні позову приватного підприємця ОСОБА_2 до відповідача-1 - Івано-Франківської міської ради, до відповідача-2 - Приватного підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі від 15.08.08р.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями ст.124 Конституції України, ст.ст. 202, 203, 215,792 ЦК України, ст..93 Земельного кодексу України, ст.ст.3,15,17 Закону України "Про оренду землі".

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Скаржник, із посиланням на приписи ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.13,15,17 Закону України "Про оренду землі" зазначає, зокрема, що відсутність акту приймання-передачі земельної ділянки, який є невідємною частиною договору оренди землі, є правовою підставою для визнання недійсним договору. Поряд з тим, вважає безпідставним твердження суду першої інстанції про відсутність обґрунтованості способу захисту права.

Відповідач-1 та відповідач-2 правом, наданим ст.96 ГПК України, не скористались, відзиви на апеляційну скаргу суду не подали.

В судове засідання 24.10.11р. представники сторін не зявились, причини неявки суду не повідомили, жодних клопотань, пояснень чи матеріалів не подали, хоча про час і місце розгляду даної справи були належним чином повідомлені.

З огляду на неявку сторін та термін вирішення спору, встановлений ст.102 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи провести без їх участі, за наявними в справі доказами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.11.05 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали у власність в рівних долях нежитлові приміщення, що розташовані в м. Івано-Франківську по вул.Хриплинська,39, а саме: нежитлові приміщення зазначені в плані за літерами "Г", "Д", "К", "К", "Л", "М", які в сукупності складають 48/100 ідеальних часток всіх нежитлових приміщень.

10.11.05 року ОСОБА_2, ОСОБА_3та ТзОВ «Орт»укладено договір про виділення частки в натурі з нерухомого майна (поділ), за умовами якого ТзОВ «Орт»переходить 52/100 ідеальних часток нежитлових приміщень, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3Є - по 24/100 ідеальних часток кожному.

ОСОБА_2, ОСОБА_3Є видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.03.2007р., згідно з яким вони є власниками ( частка кожного становить Ѕ) станції технічного обслуговування автомобілів в м.Івано-Франківську по вул. Хриплинська,39.

Право власності на нерухоме майно зареєстроване Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.03.07 року.

На підставі п.23 рішення ХХVІІ сесії Івано-Франківської міської ради V демократичного скликання від 20.05.08 року "Про надання (вилучення) земельних ділянок фізичним та юридичним особам", 15.08.08р.сторонами укладено Договір оренди землі, відповідно до умов якого Івано-Франківська міська рада (орендодавець) надає, а підприємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (орендарі) приймають в строкове терміном на 3 роки, платне володіння і користування (оренду) земельну ділянку площею 0, 7851 га для обслуговування станції технічного обслуговування автомобілів з мийкою по вул.Хриплинська,39.

Станція технічного обслуговування автомобілів та мийка автомобілів розташовані на земельній ділянці, яка передається в оренду ( п.3 договору).

Згідно з пунктом 4 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4 685 306,33грн.

Орендна плата вноситься в розмірі 145 325грн. на рік на основі розрахунку, поданого орендарем, та підлягає щорічному уточненню відповідно до п.8 цього договору

(п.7 договору). Орендна плата сплачується в місцевий бюджет щомісячно упродовж 30 календарних днів, наступних за останнім днем звітного місяця( п.9 договору).

Земельна ділянка повинна бути передана в оренду згідно акта прийому-передачі після державної реєстрації цього договору(п.16 договору).

Названий договір зареєстрований у Івано-Франківському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.11.08 року за № 35.

З матеріалів справи вбачається, що орендарі оскаржили в судовому порядку пункти 4 та 7 договору оренди землі від 15.08.2008р. ( щодо нормативної грошової оцінки землі та розміру орендної плати), просили їх визнати недійсними з тих підстав, що 22.12.2010р. набрало законної сили судове рішення в адміністративній справі, яким визнано незаконним введення в дію нормативної оцінки земель м. Івано-Франківська з 10.07.2007р..

Постановою Вищого господарського суду України від 30.08.2011р. у справі №5010/216/2011-з18/14 скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.06.2011р. та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.04.2011р., справу №5010/216/2011-з18/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області .

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною7 названої статті встановлено, що відносини , повязані з орендою землі, регулюються законом.

У частині першій ст.15 Закону України "Про оренду землі" встановлено перелік істотних умов договору оренди, якими, зокрема, є: об'єкт оренди, строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. строк дії договору оренди;

Дана норма містить вичерпний перелік істотних умов, відсутність однієї з яких згідно з частиною другою цієї статті є підставою для відмови в державній реєстрації, а також для визнання договору недійсним.

Зі змісту спірного договору оренди землі вбачається, що договір містить всі істотні умови, визначені. законом.

Отже, в розумінні частини першої ст.15 Закону України "Про оренду землі" акт прийому-передачі не є істотною умовою договору.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України "Про оренду землі" акт приймання-передачі обєкта оренди є невідємною частиною договору оренди землі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про оренду землі" передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Як зазначено вище, згідно із п.16 договору оренди від 15.08.08р. земельна ділянка повинна бути передана в оренду згідно акту прийому-передачі після державної реєстрації цього договору.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, що встановлено ст. 18 Закону України "Про оренду землі".

Зі змісту вищевказаних норм випливає, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації; акт приймання-передачі обєкта оренди є невідємною частиною договору оренди землі, однак не є істотною умовою договору; що передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем за актом приймання-передачі у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі..

Матеріалами справи підтверджено, що державна реєстрація оспорюваного договору оренди землі проведена 27.11.2008р., що за умовами оспорюваного договору земельна ділянка повинна бути передана в оренду по акту прийому-передачі після державної реєстрації цього договору.

За таких обставин на момент вчинення договору оренди землі та на момент його державної реєстрації, тобто, набрання чинності договором, не могло бути акта приймання-передачі, оскільки умовами договору, які відповідають закону, передбачено передачу землі по акту прийому-передачі після державної реєстрації цього договору.

Згідно із ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені законом.

Скаржником не доведено, доказів не подано, що на момент вчинення договору оренди сторонами недодержано вимог, встановлених законом, а посилання апелянта на відсутність акта приймання-передачі землі, як на підставу визнання договору недійсним, апеляційний суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, яка є предметом договору оренди, перебуває у фактичному користуванні орендарів, оскільки на ній розташовані станція технічного обслуговування автомобілів та мийка автомобілів, власниками якої в рівних частинах є апелянт та ОСОБА_3

Слід зазначити, що інших підстав, передбачених у ст.203 ЦК України, недотримання яких могло б слугувати підставою для визнання недійсним правочину, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не апелянтом не наведено.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що у разі визнання недійсним оспорюваного договору відпали б підстави для сплати орендної плати за 2010р. та 2011р., тому він обрав саме такий спосіб захисту порушеного, на його думку, права. Такі твердження позивача

( скаржника) дають підстави для висновку, що позов про визнання недійсним договору був поданий з метою уникнення сплати орендної плати за землю за 2010, 2011рік, яка несплачена.

Судом першої інстанції вірно зазначено, з посиланням на п.2.29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають з земельних відносин», що договір оренди землі може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування земельною ділянкою., тому позивачем не обґрунтовано яким чином в спірному випадку може бути захищене порушене, на думку позивача, право, і яке саме право.

Відтак, апеляційний суд вважає твердження позивача, що у разі визнання недійсним договору відпали б підстави для сплати орендної плати за 2010р. та 2011р. такими, що суперечать закону.

Позивачем не доведено, яке його право, як орендаря, порушено договором оренди, про визнання недійсним якого поданий позов. Одночасно, місцевим господарським судом вірно зазначено, що позивачем не наведено жодної обставини, які б вказували на те, які саме його права або охоронювані законом інтереси порушено відповідачем - 2 внаслідок укладення цієї угоди.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відсутні правові підстави для визнання договору оренди землі від 15.08.08 року недійсним, оскільки оспорюваний договір укладено на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке є чинним та не скасованим, договір вчинено у формі, встановленій законом, та він містить усі істотні умови, визначені ст.15 Закону України "Про оренду землі", тому підстав для визнання його недійсним, передбачених ст. 203, 215 ЦК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними, та про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом Івано-Франківської області належним чином досліджені обставини справи та оцінені докази, що мають значення для справи, при прийнятті рішення вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, відтак, немає підстав для скасування рішення.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.07.2011р. у справі

№ 5010/1310/2011-з-9/49 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

ОСОБА_6 ОСОБА_4

суддя О.В. Зварич

суддя Г.Г. Якімець

Постанова підписана

26.10.2011р.