ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
07.11.11 Справа № 5015/3606/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого-судді Михалюк О.В.
суддів Новосад Д.Ф.
розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Комфортбуд-1»
на рішення господарського суду Львівської області від 23.08.2011р.
у справі № 5015/3606/11
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перший дім», м.Одеса
до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Комфортбуд-1», м.Львів
про стягнення заборгованості в сумі 33 570,30 грн. ,
з участю представників :
від скаржника не з»явився
від позивача ОСОБА_2 - представник
В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені, заперечень щодо складу суду не поступало.
Скаржник належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерував, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.
Рішенням господарського суду Львівської області від 23.08.2011р. у справі № 5015/3606/11 (суддя Данко Л.С.) задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Перший дім», м.Одеса та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Комфортбуд-1», м.Львів 33570,30 грн. основного боргу, 1725,90 грн. інфляційних втрат, 464,25 грн. 3% річних, 3300,00 грн. витрат на надання адвокатських послуг, 336,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Комфортбуд-1»подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції було не повно з»ясовано усі обставини, що мають значення для справи та не встановлено дійсні правовіднисини сторін. Крім того, на думку скаржника, позивачем невірно нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

25.08.2010 р. та 07.09.2010 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший дім» було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Комфортбуд-1»товар (будівельні матеріали) на загальну суму 31380,15 грн. в т. ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними, а саме: № Л-ПД-00243 від 25.08.2010 р. на суму 28734,15 грн. в т. ч. 4789,03 грн. ПДВ та № Л-ПД-00279 від 07.09.2010 р. на суму 2646,00 грн. в т. ч. 441,00 грн. ПДВ.

Відповідач отримав вищевказаний товар (будівельні матеріали) згідно довіреності № 4708 дата видачі 25.08.2010 р., № 4816 дата видачі 06.09.2010 р. видано ОСОБА_3.

Однак, за поставлений товар відповідач не розрахувався.

Позивач в порядку частини 2 статті 530 ЦК України, виставив відповідачу ОСОБА_4 № 1 від 08.12.2010 р. з вимогою погасити борг у повному обсязі на суму 31380,15 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача.

Вищевказана претензія була направлена 09.12.2010р., про що свідчить поштова квитанція та опис вкладення у цінний лист.

ОСОБА_4 позивача залишилася без відповіді та задоволення.

Відтак, позивач повторно надіслав 22.12.2010 р. претензію № 2 з урахуванням інфляційних витрат та 3 % річних на загальну суму 33644,57 грн.

Однак, претензія позивача відповідачем повторно залишена без реагування.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, станом на час подання позовної заяви до заборгованість Відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 31380,16 грн.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому чи слі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності з нормами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України встановлює, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст. 530 ЦК України, ТзОВ „Комфортбуд-1»зобов'язано було здійснити оплату за поставлений ТзОВ «Перший дім»товар до 19 грудня 2010 року, тобто в семиденний строк з моменту отримання претензії.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак з відповідача на користь позивача правомірно стягнуто суму основного боргу, інфляційні втрати та три відсотки річних.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, втрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Подані позивачем докази підтверджують наявність у нього витрат на правову допомогу адвоката, а відтак дані витрати обгрунтовано судом задоволено частково, враховуючи принцип співрозмірності вимог.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 23.08.2011р. у справі № 5015/3606/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Новосад Д.Ф.

суддя Мельник Г.І.