ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
26.10.11 Справа № 5010/1358/2011-26/57
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого-судді Кордюк Г.Т.
суддів: Давид Л.Л.
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Кредобанк», м. Івано-Франківськ
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2011р.
у справі №5010/1368/2011-26/57
за позовом: Закритого акціонерного товариства «Калуський машинобудівний завод», м. Калуш Івано-Франківської обл.
до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Кредобанк», м. Івано-Франківськ
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_2, м. Калуш Івано-Франківської обл.
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Закрите акціонерне товариство «Торговий дім «Калуський машинобудівний завод», м. Калуш Івано-Франківської обл.
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню
За участю представників:
від позивача: ОСОБА_3 представник
від відповідача: ОСОБА_4 представник
від третьої особи-1: не зявився
від третьої особи-2: не зявився
Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходило, тому протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2011р. у справі №5010/1368/2011-26/57 позовні вимоги ЗАТ «Калуський машинобудівний завод»задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10.03.2010р. приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований за № 810 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Долинська, 88 та належить ЗАТ «Калуський машинобудівний завод», для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» на загальну суму 7 151 732,30 грн. та витрат на вчинення виконавчого напису у розмірі 3 000,00 грн.. Стягнуто з ПАТ «Кредобанк»в особі Івано-Франківської філії ПАТ «Кредобанк»на користь ЗАТ «Калуський машинобудівний завод»85 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивовано тим, що приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_2 при вчиненні виконавчого напису №810 від 10.03.2010р. не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми статті 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та підпункту Б частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172.

Крім цього, за висновком місцевого господарського суду вчиняючи спірний виконавчий напис та стягуючи на користь відповідача грошові кошти, нотаріус стягнув заявлену до стягнення суму збитків, не забезпечених предметом іпотеки, оскільки договором іпотеки №Д-1968 від 06.12.2007р. на якому вчинений спірний виконавчий напис, забезпечувалося виконання зобовязань іпотекодавця (позивача) лише щодо повернення сум кредиту, відсотків, комісій, неустойок і штрафів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2011р. у справі №5010/1368/2011-26/57 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку місцевого господарського суду відносно того, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 07.09.2011р. у справі №5010/1368/2011-26/57 не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, оскільки при вчиненні спірного напису нотаріусом було перевірено виключно усі документи, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172 та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Крім того, відповідач вважає, що місцевим господарським судом не взято до уваги п. 3.1.4 договору іпотеки, яким встановлено право іпотекодержателя задоволити вимоги, в тому числі і відшкодування збитків за рахунок предмету іпотеки, а тому висновок місцевого господарського суду про те, що договором іпотеки не забезпечено вимог іпотекодержателя по збитках є невірний.

Місцевим господарським судом не взято до уваги той факт, що умовами кредитного договору чітко передбачено підстави та порядок зміни відсоткової ставки за користування кредитними коштами, зокрема п. 4.6 за якими позивач як майновий поручитель був ознайомлений, а тому враховуючи, що сума до стягнення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами розрахована відповідно до умов кредитного договору, текст якого погоджено майновим поручителем.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні, проти доводів апеляційної скарги заперечує, покликаючись на те, що доводи апелянта є надуманими та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального та процесуального права, у звязку із чим відповідна апеляційна скарга не може бути задоволена. А саме, позивач зазначає у відзиві, що:

безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Тобто, заявлена для стягнення за виконавчим написом заборгованість не повинна потребувати додаткового доказування, однак у спірних правовідносинах відповідач не надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документів, які б беззаперечно підтвердили безспірну заборгованість позивачу саме у розмірі здійсненого виконавчого напису;

судом першої інстанції вірно встановлено, що задовольняючи вимоги відповідача про стягнення збитків нотаріусом не взято до уваги обставини, із якими закон пов'язує їх заподіяння та можливість стягнення. Жодних доказів на підтвердження заподіяння збитків (факту заподіяння відповідачеві збитків, їх розміру, наявності вини позивача у їх заподіянні тощо) відповідачем не надано ні нотаріусу, ні суду першої інстанції при розгляді справи;

судом першої інстанції правильно зазначено, що згідно п. 1.1 Договору іпотеки від 06.12.2007р. забезпечено виконання зобов'язань за договором Кредитної лінії від 06.12.2007р. стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі, тобто, вимоги щодо повернення збитків не забезпечені Договором іпотеки від 06.12.2007р., позивач у жодний інший спосіб не брав на себе зобов'язання щодо задоволення вказаних вимог відповідача;

кошти за кредитом, що визнані нотаріусом «безспірною заборгованістю»є предметом судового спору, що перебуває на розгляді у Львівському апеляційному господарському суді (справа № 5010/736/2011-14/33 за апеляційною скаргою ЗАТ «Торговий дім «Калуський машинобудівний завод»від 06.07.2011 р. за позовом ПАТ «Кредобанк»до ЗАТ «Торговий дім «Калуський машинобудівний завод»про стягнення заборгованості), а тому, звернення відповідача з позовною заявою до суду про стягнення заборгованості також свідчить про відсутність безспірного характеру вимог відповідача.

Треті особи в судове засідання участь уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи. Однак, 24.10.2011 року третьою особо-1, приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_2, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк»задоволити та скасувати рішення господарського суду Івано-франківської області від 07.09.2011 року. Так, третя особа-1 вважає, що згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису на підставі нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно, подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Для вчинення виконавчого напису були подані вісі необхідні документи, в тому числі: оригінал Договору іпотеки; розрахунок заборгованості; копія Кредитного договору; виписка по особових рахунках з 06.12.2007 р. по 01.03.2010 р.; повідомлення про вчинення виконавчого напису з відміткою про отримання; документи по ПАТ "Кредобанк" (письмові вимоги та докази їх вручення). З них оригінал Договору іпотеки, розрахунок заборгованості, виписка по особових рахунках є документами передбаченими у Переліку; посилання місцевого господарського суду у рішенні на те, що виконавчий напис вчинено без встановлення дійсної суми заборгованості на підставі документів первинної бухгалтерської документації, є необґрунтованим, оскільки судом не взято до уваги те, що виписка з особового рахунку є документом первинного бухгалтерського обліку; право на відшкодування збитків передбачено умовами кредитного та іпотечного договорів, а саме п. 7.5 кредитного договору та п. 3.1.4 договору іпотеки; висновок суду першої інстанції про необґрунтоване нарахування розміру збитків, так як розмір відсоткової ставки визначений пунктом 2.1.3 кредитного договору становить 18 % річних, а будь-яких документів, які б свідчили про зміну розміру відсоткової ставки нотаріусу ОСОБА_2 для вчинення виконавчого напису надано не було є необґрунтований, оскільки копії повідомлень про зміну процентних ставок, в яких позичальника (третя особа-2) було попереджено про підвищення відсоткової ставки до 24,5 % річних, з копією повідомлення про вручення поштового відправлення були подані нотаріусу як додаткові документи до договору іпотеки, отже приватним нотаріусом було встановлено підстави нарахування збитків за відсотковою ставкою 36,75%.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк»без задоволення, виходячи з наступного:

Між Відкритим Акціонерним Товариством «Кредобанк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Кредобанк»та Закритим акціонерним товариством «Торговий дім «Калуський машинобудівний завод»укладено договір кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним договором кредитної лінії, між ПАТ «Кредобанк»та ЗАТ «Калуський машинобудівний завод» укладено договір іпотеки від 06.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу та зареєстрований за номером Д-1968.

10 березня 2010 року, за заявою відповідача, приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис №810 про стягнення з позивача на користь відповідача 4 498 348,07 грн. заборгованості по кредиту, 1 036 173,79 грн. заборгованості по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами, 300,00 грн. заборгованості по сплаті комісії, 944 153,93 грн. збитків, 672 756,51 грн. пені та 3 000,00 грн. витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису.

Спірним виконавчим написом відповідачу запропоновано задовольнити свої вимоги до позивача за рахунок заставленого на підставі договору іпотеки №Д-1968 від 06.12.2007р. нерухомого майна, а саме: майнового комплексу, що знаходиться у м. Калуші Івано-Франківської обл. по вул. Долинській, 88 та належить позивачу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат»та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р., зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004р. за № 283/8882, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Як вбачається із ст. 88 Закону України «Про нотаріат»нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, згідно пункту 1 якого для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

За умовами пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 286 даної Інструкції встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Як правильно було встановлено місцевим господарським судом спірний виконавчий напис було вчинено на підставі поданих відповідачем наступних документів: заяви відповідача від 10.03.2010 року про вчинення виконавчого напису; оригіналу договору іпотеки від 06.12.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим номером №Д-1968; розрахунку заборгованості; копії договору кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007р.; копії додаткового договору №1 від 23.02.2009р. до договору кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007р.; копії додаткового договору №2 від 03.03.2009р. до договору кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007р.; копії додаткового договору №3 від 07.10.2009р. до договору кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007р.; виписки по позичковому рахунку; повідомлення про вчинення виконавчого напису з відміткою про отримання; письмові вимоги ПАТ «КРЕДОБАНК»та докази їх вручення позивачеві.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та підпунктом «Б»частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Водночас, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вимагаючи надання нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника, не конкретизує, які саме документи підтверджують безспірність.

За таких обставин колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Також, за наслідками системного аналізу Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду відзначає неврегульованість питання щодо конкретизації документів, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та дають визначення поняттю безспірності, що за таких обставин, для врегулювання спірних відносин, зумовлює необхідність застосування загальних засад і принципів права, що визначають поняття безспірності вимог кредитора .

Визначення безспірних вимог кредитора наведено в ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно з приписами якої безспірними вимогами кредиторів є вимоги, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Отже, із контекстного аналізу наведеної норми, можна зробити висновок, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

В контексті вищевикладеного судова колегія відзначає, що саме лише твердження іпотекодержателя (заставодавця) про порушення основного зобовязання або договору іпотеки не обовязково є безспірним, у звязку із чим відсутність відповіді іпотекодавця/заставодавця (боржника) на вимогу або сам факт залишення вимоги без задоволення не можуть бути достатнім для нотаріуса доказом безспірності боргових вимог. Доказом безспірності та факту прострочення в розумінні визначення безспірності вимог, наданого Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», може бути тільки ствердна відповідь боржника на письмову вимогу іпотекодержателя/заставодержателя про виконання порушеного зобов'язання (визнана (акцептована) боржником вимога), або ж виконавчі чи розрахункові документи, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

При цьому, місцевим господарським судом правомірно не було прийнято підготовлених працівниками відповідача розрахунків боргу по пені, збитках та нарахованих відсотках за користування кредитом, в якості відображення правових підстав для стягнення відповідних сум та доказів безспірності грошових вимог відповідача до позивача, оскільки такі розрахунки є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача та не можуть стовідсотково підтверджувати наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування, зокрема, збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору, якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідно до п.1.1. договору іпотеки №Д-1968 від 06.12.2007р. на якому вчинено спірний виконавчий напис, цей Договір забезпечує виконання зобовязань позичальника та вимог іпотекодержателя за договором кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007р., а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі (основне зобовязання).

За вищезазначеного колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду відносно того, що договором іпотеки №Д-1968 від 06.12.2007р. не встановлена можливість забезпечення вимог іпотекодержателя щодо відшкодування збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору, у звязку із чим нотаріус при вчиненні ним спірного виконавчого напису неправомірно запропонував відповідачу (іпотекодержателю) задовольнити вимоги до позивача (іпотекодавця) про стягнення збитків за рахунок предмета іпотеки, оскільки таке зобовязання договором іпотеки №Д-1968 від 06.12.2007р. не забезпечувалось.

Крім цього, за результатами ретельного дослідження обставин справи колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду відзначає наступне.

Із доданих відповідачем до заяви від 10.03.2010р. про вчинення виконавчого напису розрахунків пені та збитків вбачається, що такі розрахунки проводилися відповідачем за період з 06.01.2009р. по 12.01.2010р. і склали 672 756,51 грн. пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитними коштами, а також 944 153,93 грн. збитків.

Після вчинення нотаріусом 10.03.2010р. спірного виконавчого напису на укладеному з позивачем (майновим поручителем) договорі іпотеки №Д-1968 від 06.12.2007р. про стягнення 4 498 348,07 грн. заборгованості по кредиту, 1 036 173,79 грн. заборгованості по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами, 300,00 грн. заборгованості по сплаті комісії, 944 153,93 грн. збитків, 672 756,51 грн. пені, ПАТ «Кредобанк»(відповідач) звернувся до господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ЗАТ «Торговий дім «Калуський машинобудівний завод»(позичальника за договором кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007р.) про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №62/2007 від 06.12.2007р., з якої: 4 498 348,07 грн. заборгованість по кредиту, 1 036 173 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 300, 00 грн. - заборгованості по комісії, 576 153,26 грн. пені, нарахованої за період з 04.12.09р. по 04.06.10р., 840 347,65 грн. - збитків, нарахованих за період з 04.12.09р. по 04.06.10р.

При цьому, як на підставу для нарахування з 04.12.2009р. збитків ПАТ «Кредобанк», в межах господарської справи №5010/736/2011-14/33, покликався на обставину припинення нарахування ним з 04.12.2009р. відсотків за користування кредитними коштами згідно п.4.2. кредитного договору, а відтак за користування кредитним коштами банк не отримував жодних прибутків, а за розміщені кошти ( в даному випадку - прострочений кредит у розмірі 4 498 348,07 грн.) здійснював плату за ресурси, у звязку із чим поніс збитки у розмірі плати за ресурси та неотриманих доходів (упущеної вигоди) у вигляді процентів за користування кредитними коштами.

Натомість, як зазначалося вище звертаючись до нотаріуса із заявою від 10.03.2010р. про вчинення виконавчого напису, розрахунок збитків відповідач здійснював, починаючи з 06.01.2009р., при тому, що право на їх нарахування, як свідчать обставини справи та підтверджується самим відповідачем, виникло лише з 04.12.2009р. (з моменту припинення нарахування банком (відповідачем) відсотків за користування кредитними коштами).

Вищезазначене, в контексті розбіжностей щодо розміру збитків (944 153,93 грн., заявлених при поданні заяви про вчинення виконавчого напису та 840 347,65 грн., заявлених при зверненні з позовом до суду) та строків їх нарахування (з 06.01.2009р. по 12.01.2010р. - при поданні заяви про вчинення виконавчого напису та з 04.12.09р. по 04.06.10р. при зверненні з позовом до суду), свідчить про існування спору щодо розміру збитків та строку, за який вони нараховані.

Подібні розбіжності стосуються нарахованого розміру пені та строків її нарахування, що вказує на неоднозначність та небеззаперечність документів, на підставі яких нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис і, як наслідок, свідчить про те, що заборгованість, стягнена спірним виконавчим написом, не була безспірною.

Щодо висновку скаржника про те, що виписка про рух коштів по кредитних рахунках позивача підтверджує безспірність вимоги та є підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису для стягнення заборгованості у безспірному порядку, судова колегія вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки подання нотаріусу відповідних документів для вчинення виконавчого напису про безспірне стягнення заборгованості не виключає обставин спірності даної заборгованості між стягувачем та боржником.

Щодо посилання скаржника на те, що сторони дійшли згоди щодо розміру збитків, а саме зазначивши про це в п. 7.5 договору кредитної лінії та в п. 3.1.4 договору іпотеки, судова колегія зазначає, що відповідно до договору іпотеки від 06.12.2007р. забезпечено виконання зобов'язань за договором кредитної лінії від 06.12.2007р. стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі, тобто, вимоги щодо повернення збитків не забезпечені договором іпотеки, а отже позивач у жодний інший спосіб не брав на себе зобов'язання щодо задоволення збитків, вказаних у вимогах відповідача.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду доходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм процесуального і матеріального права України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2011 року залишити без змін, апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк»без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т.

суддя Давид Л.Л.

суддя Мурська Х.В.