ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
23.11.11 Справа № 5015/2802/11
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
Головуючого - судді Кордюк Г.Т.
суддів: Гриців В.М.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Західбудінвест»№ 27-03/09 від 16.09.2011 року
на рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2011 року
у справі № 5015/2802/11
за позовом: Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Київ
до відповідача: ТзОВ «Компанія «Західбудінвест», м. Львів
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головного Контрольно-ревізійного управління України, м. Київ
про стягнення 10 000 000,00 грн. штрафу
За участю представників сторін:
від позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 представники
від відповідача не зявився
від третьої особи: ОСОБА_4 представник
Права та обовязки сторін та третьої особи, передбачені ст.ст. 20, 22, 27 ГПК України розяснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходило, тому протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2011 року змінено склад колегії, а саме замість судді Мурської Х.В. в склад колегії введено суддю Давид Л.Л..
Рішенням господарського суду Львівської області від 10.08.2011 року у справі № 5015/2802/11 (суддя Матвіїв Р.І.) задоволено позовні вимоги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи: стягнуто з ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 10 000 000,00 грн. штрафу, 25 500 грн. державного мита, 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

При винесенні рішення, суд першої інстанції виходив з того, що:

державні кошти в сумі 40 000 000,00 грн., одержані відповідачем за кредитним договором №07-0010/К від 25.10.2007р., використанні останнім не за цільовим призначенням, що свідчить про порушення договірних зобовязань зі сторони відповідача;

факт нецільового використання кредитних коштів підтверджуються актом ревізії фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.01.2008р. по 31.08.2009р. Головного контрольно-ревізійного управління України від 13.11.2009р. №06-21/74, та рішеннями судів (Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2009р. у справі №10/164, постановою Вищого господарського суду України від 03.06.09 у справі №14/69 та постановою судді Печерського районного суду м. Києва Макаренко Г.В. від 14.05.2010р.);

договори банківського вкладу №335391/1 від 13.12.2007р. та №131207/15 від 13.12.2007р., що укладалися відповідачем, в якості суми депозиту по яких виступали державні кошти, отримані відповідачем по кредитному договору, передбачали нарахування процентів на суму депозиту, отже передбачали отримання відповідачем доходу від користування державними коштами, що жодним чином не повязане з метою впровадження та реалізації відповідачем вказаного проекту, передбаченого умовами кредитного договору №07-0010/К від 25.10.2007р.;

пунктом 6.2 кредитного договору сторони узгодили, що у разі виявлення нецільового використання кредиту позивач має право стягнути, у встановленому чинним законодавством порядку, з відповідача штраф у розмірі 25 % від суми кредитних коштів, які використані не за цільовим призначенням, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 10 000 000,00 грн. штрафу, що становить 25 % від 40 000 000,00 грн., які використані відповідачем не на реалізацію проекту, передбаченого умовами кредитного договору №07-0010/К від 25.10.2007р., документально підтверджена, обґрунтована, заснована на законі та така, що підлягає задоволення.

ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»подано апеляційну скаргу № 27-03/09 від 16.09.2011 року від 17.09.2011 року, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки судом першої інстанції порушено і неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права та висновки господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції без посилання на жодну норму закону, в оскаржуваному рішенні вважає встановленим той факт, що розміщення відповідачем отриманих від позивача на підставі кредитного договору кошти на депозитних рахунках є їх нецільовим використанням; розміщення тимчасово вільних кредитних коштів на депозитному банківському рахунку не перешкоджало виконанню відповідачем умов кредитного договору, оскільки розмістивши тимчасово вільні кредитні кошти на своєму рахунку, відкритому у ВАТ «СКБ «Дністер», відповідач не здійснив нецільового використання кредитних коштів.

Також, скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано, що п. 6.2 кредитного договору не встановлює для ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»будь-якого обовязку по сплаті штрафу за нецільове використання кредитних коштів, а лише надає позивачу право на стягнення, причому таке стягнення має відбуватись у встановленому законом порядку. Проте, в тексті оскаржуваного рішення не наведено жодної норми закону, яка передбачає стягнення штрафу за нецільове використання кредитних коштів, а також встановлює будь-яку інакшу відповідальність за таке, отже оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 84 ГПК України.

Також, відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що оскільки в матеріалах справи відсутній договір банківського вкладу № 311207/15 від 13.12.2007 року укладений між ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»та АБ «Синтез», а також відсутні докази перерахування коштів в сумі 20 000 000,00 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_1, відкритий на підставі зазначеного договору, то факт нецільового використання відповідачем 20 000 000,00 грн. начебто розміщених останнім на депозитному рахунку у АБ «Синтез»є недоведеним, зо унеможливлює стягнення з відповідача штрафу на підставі п. 6.2 договору.

Окрім цього, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом порушено ст. 7 ГПК України, а також принципи задекларовані ст.ст. 42, 43 ГПК України, оскільки справу було розглянуто за відсутності представника відповідача, що позбавило останнього можливості реалізувати свої гарантовані ст. 22 ГПК України права сторони у судовому процесі, зокрема подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, тощо.

Представник позивача в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу № 11-1617 від 11.10.2011 року, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції у даній справі без змін з підстав необґрунтованості доводів апеляційної скарги. А саме, позивач зазначає, що замість використання наданих Державною інноваційною фінансово-кредитною установою коштів на реалізацію інвестиційного проекту , відповідач використав дані кошти не відповідно до вимоги додаткової угоди № 4 до договору, а розмістив частину кредитних коштів в розмірі 40 000 000,00 грн. на депозитних банківських рахунках з метою отримання прибутку.

Щодо тверджень апелянта про те, що судом безпідставно не враховано той факт, що норма договору, а саме п. 6.2, надає Державній інноваційній фінансово-кредитній установі лише право на стягнення, та при цьому таке стягнення має відбуватися у встановленому законом порядку і про те, що в оскаржуваному рішенні не наведені норми законодавства, які передбачають стягнення штрафу за нецільове використання кредитних коштів, то такі твердження спростовується нормами Цивільного і Господарського кодексу України та матеріалами справи.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив. Однак, подав клопотання від 22.11.2011 року про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника в судове засідання.

Судова колегія вирішила у задоволенні даного клопотання відмовити, оскільки учасники судового процесу не позбавлені права і можливості за необхідності забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч. 1-4 ст.28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і з числа осіб, не повязаних з ним трудовими відносинами. Крім того, ухвалою господарського суду апеляційної інстанції від 09.11.2011 року про відкладення розгляду справи на 23.11.2011 року, суд явку сторін обовязковою не визнавав, додаткових доказів від відповідача не витребовував. Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ухвалами апеляційного господарського суду від 19.10.2011 року та від 09.11.2011 року розгляд даної справи відкладався саме з причин подання скаржником клопотань про відкладення розгляду справи. А тому, чергове подання такого клопотання розцінюється судовою колегією як зловживання скаржником наданими йому правами, визначеними ст. 22 ГПК України.

Окрім наведеного, апеляційним судом ухвалою від 09.11.2011 року залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне Контрольно-ревізійне управління України. В судовому засіданні представник третьої особи проти вимог апеляційної скарги заперечив та попросив рішення залишити без змін, а у задоволені апеляційної скарги відмовити. Так, третя особа зазначає, що згідно проведеної КРУ у Львівській області перевірки та в ході зустрічної звірки ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»встановлено використання позичальником (ТзОВ «Компанія «Західбудінвест») позики в сумі 50 000 000,00 грн. в супереч умовам кредитного договору та бізнес-плану.

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне:

На реалізацію постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2007р. № 455 «Про затвердження Порядку використання у 2007 році коштів, передбачених у державному бюджеті для надання кредитів на реалізацію інноваційних та інвестиційних проектів у галузях економіки, у першу чергу з впровадження передових енергозберігаючих технологій з виробництва альтернативних джерел палива»та на підставі протоколу конкурсної комісії № 7 від 4 жовтня 2007 року, між Державною інноваційною фінансово-кредитною установою (позивач) та ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»(відповідач) укладено договір про надання кредиту №07-0010/К 25.10.2007 року, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 50 000 000,00 грн. на реалізацію інвестиційного проекту «Організація виробництва електроенергії і тепла на території ТОВ «Компанія «Західбудінвест». Строк дії Кредитного договору визначено пунктом 10.1. договору, та встановлювався до 31 грудня 2012 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Платіжними дорученнями № 68, 69 та 70 від 12.12.2007 року підтверджується, що позивач свої зобов'язання за умовами кредитного договору виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в сумі 50 000 000,00 грн.

Додатковою угодою № 4 від 12.12.2007 року до кредитного договору, сторонами погоджено Графік використання коштів за кредитом. Згідно пункту № 2 вказаного Графіку використання коштів за кредитом, відповідач в період з грудня 2007р. по грудень 2008р. зобовязався використати частину кредитних коштів на «Закупівлю основного обладнання».

Як зазначає позивач в позовній заяві, з цією метою, 10.04.2008 року між відповідачем (покупець) та Торговим ТзОВ «Інтеренерго Болгарія»(постачальник) укладено контракт про поставку № 01/04-08, за яким постачальник зобов'язався поставити покупцю в Україну електродвигуни з додатковим обладнанням (агрегати) та надавати певні послуги, а покупець зобов'язаний придбавати та приймати агрегати та послуги. Відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди № 5, агрегати поставляються до 30.08.2009р. при умові оплати 25 % від їх вартості (720 000 євро) не пізніше 09.12.2008р., решти вартості - 2 160 000 Євро - не пізніше 15.07.2009р.

Як зазначив суд першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 10.12.2008 року відповідач сплатив постачальнику лише аванс в розмірі 720 000 Євро (25 % вартості двох агрегатів). Решта коштів за контрактом сплачена не була. Таким чином, на реалізацію інвестиційного проекту «Організація виробництва електроенергії і тепла на території ТОВ «Компанія «Західбудінвест», відповідачем витрачено лише 7 722 164,75 грн.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, в порушення взятих на себе за кредитним договором зобовязань кошти на закупівлю основного обладнання, відповідачем були використанні не за цільовим призначенням, оскільки 13.12.2007 року між відповідачем та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер»укладено договір банківського вкладу №35391/1 «Бізнес»та відкрито депозитний рахунок № 0, на який 13.12.2007 року відповідачем перераховано кошти сумі 20 000 000,00 грн.. Крім цього, 13.12.2007р. між відповідачем та АБ «Синтез»укладено договір банківського вкладу №131207/15 та відкрито депозитний рахунок №, на який 14.12.2007р. відповідачем перерахувало кошти в сумі 20 000 000,00 грн. Таким чином, державні кошти в сумі 40 000 000,00 грн., одержані відповідачем за кредитним договором №07-0010/К 25.10.2007 року, останнім були скеровані на цілі, що не передбачені інвестиційним проектом «Організація виробництва електроенергії і тепла на території ТОВ «Компанія «Західбудінвест».

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши доводи представника позивача та третьої особи, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, апеляційну скаргу ТзОВ «Компанія «Західбудінвест» без задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначалось вище, між сторонами у справі укладено кредитний договір № 07-0010/К 25.10.2007 року, відповідно до якого відповідачу надано кредит на реалізацію інвестиційного проекту «Організація виробництва електроенергії і тепла на території ТОВ «Компанія «Західбудінвест».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, метою укладення кредитного договору була реалізація проекту «Організація виробництва електроенергії і тепла на території ТзОВ «Компанія «Західбудінвест».

Згідно з п. 4.1 кредитного договору, позивач зобовязався надати кредит відповідачу відповідно до Графіку надання кредиту, але не раніше дати зарахування бюджетних коштів на реєстраційний рахунок відповідача, відкритий в Державному казначействі, та укладення відповідачем договору забезпечення виконання зобовязань за договором.

У відповідності до п. 5.1 та п. 5.2 кредитного договору, відповідач зобовязався до повного погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним використовувати всі кошти, отримані від кредитора, виключно на реалізацію проекту. Здійснювати свою діяльність і реалізацію проекту належним чином.

Так, сторони Додатковою угодою № 4 від 12.12.2007 року до кредитного договору, погодили графік використання коштів за кредитом, а саме згідно пункту № 2 вказаного графіку використання коштів за кредитом, відповідач в період з грудня 2007 року по грудень 2008 року зобовязався використати частину кредитних коштів на «Закупівлю основного обладнання».

Однак, відповідач в порушення умов кредитного договору № 07-0010/К 25.10.2007 року та додаткової угоди № 4 від 12.12.2007 року до нього, уклав з ВАТ «СКБ «Дністер»та АБ «Синтез»договори банківського вкладу №335391/1 від 13.12.2007 року та № 131207/15 від 13.12.2007 року, в якості суми депозиту по яких виступали державні кошти в розмірі 40 000 000,00 грн., отримані відповідачем по кредитному договору та передбачали нарахування процентів на суму депозиту.

Згідно положень ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За приписами ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що договори банківського вкладу передбачали отримання відповідачем доходу від користування державними коштами.

Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Так, за результатами проведеної КРУ у Львівській області перевірки Львівського регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, викладеної у Довідці від 30.10.2009 року ревізій фінансово-господарської діяльності Львівського регіонального відділення Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.01.2008 року по 30.09.2009 року, встановлено укладення договорів банківського вкладу №335391/1 від 13.12.2007 року та № 131207/15 від 13.12.2007 року та відповідно використання позичальником (ТзОВ «Компанія «Західбудінвест») позики в сумі 50 000 000,00 грн. в супереч умовам кредитного договору та бізнес-плану (а.с. 13-26 довідки ревізії).

Окрім цього, факт укладення договорів банківського вкладу №335391/1 від 13.12.2007 року та № 131207/15 від 13.12.2007 року підтверджуються актом ревізії фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.01.2008 року по 31.08.2009 року Головного Контрольно-ревізійного управління України від 13.11.2009р. №06-21/74 (а.с. 47-53 акту ревізії), листом Управління СБУ у Львівській області № 62/14/3-2115 від 13.10.2009 року, усними поясненнями представника КРУ в судовому засіданні та рішеннями судів, а саме постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2009 року у справі № 10/164, постановою Вищого господарського суду України від 03.06.2009 року у справі №14/69 та постановою судді Печерського районного суду м. Києва Макаренко Г.В. від 14.05.2010 року.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наведені вище обставини, свідчать, що в порушення умов кредитного договору № 07-0010/К 25.10.2007 року та норм чинного законодавства, відповідач використав кошти в сумі 40 000 000,00 грн., отримані від позивача, не на реалізацію проекту «Організація виробництва електроенергії і тепла на території ТзОВ «Компанія «Західбудінвест», що є неналежним виконанням умов кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України. порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 193 ГК України, встановлено, що порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 6.2 Кредитного договору сторони встановили, що у разі виявлення нецільового використання кредиту позивач має право стягнути, у встановленому чинним законодавством порядку, з відповідача штраф у розмірі 25 % від суми кредитних коштів, які використані не за цільовим призначенням.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. (стаття 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

При цьому, статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи вищенаведене та виходячи з умов кредитного договору № 07-0010/К від 25.10.2007 року, використання коштів за кредитом повинно було здійснюватися виключно на реалізацію проекту та чітко відповідати Графіку використання кредитних коштів, який був затверджений Додатковою угодою № 4 від 12.12.2008 року, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 10 000 000,00 грн. штрафу, що становить 25 % від 40 000 000,00 грн., є обґрунтованою та підставно місцевим господарським судом задоволена.

Даним висновком суду спростовуються твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що пункт 6.2 кредитного договору надає позивачу лише право на стягнення штрафу та при цьому таке стягнення має відбуватись у встановленому законом порядку.

Щодо посилання скаржника на те, що суд першої інстанції без посилання на жодну норму закону, вважає встановленим той факт, що розміщення відповідачем отриманих від позивача на підставі кредитного договору коштів на депозитних рахунках є їх нецільовим використанням та на те, що позивачем не доведено факт використання відповідачем коштів в розмірі 20 000 000,00 грн. не за цільовим призначенням, оскільки в матеріалах справи відсутній договір банківського вкладу № 131207/15 від 13.12.2007 року, укладений між ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»та АБ «Синтез»і відповідно докази перерахування коштів в сумі 20 000 000,00 грн. на депозитний рахунок, відкритий на підставі зазначеного договору, судова колегія вважає, що такі твердження спростовуються Актом ревізії фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.01.2008р. по 31.08.2009р. Головного контрольно-ревізійного управління України від 13.11.2009 року № 06-21/74, листом Управління СБУ у Львівській області № 62/14/3-2115 від 13.10.2009 року та рішенням Господарського суду м. Києва від 10.09.2008 року у справі № 14/69, в яких зазначено про факт укладення договору банківського вкладу № 131207/15 від 13.12.2007 року та перерахування коштів в сумі 20 000 000,00 грн. на депозитний рахунок.

Не заслуговують на увагу судової колегії посилання скаржника, що в порушення ст. 77 ГПК України судом першої інстанції розглянув справу без участі представника відповідача, що позбавило останнього можливості реалізувати гарантовані ст. 22 ГПК України права сторони у судовому процесі, оскільки з огляду на приписи ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. У відповідності до ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи. Справа розглядалася судом більше двох місяців, отже, на думку судової колегії, у відповідача було достатньо часу для викладення своєї позиції в повному обсязі та подання усіх необхідних доказів.

В силу статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Апелянт при наданих йому можливостях, підставності своїх вимог не довів. Висновки викладенні скаржником в апеляційній скарзі є безпідставними та спростовані вищенаведеним і матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2011 року залишити без змін, апеляційну скаргу ТзОВ «Компанія «Західбудінвест»без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т.

суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.