ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
14.11.11 Справа № 9/83
Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого-судді: Якімець Г.Г.,
суддів: Хабіб М.І.,
при секретарі Олійник І.О.,
за участю представників:
від прокуратури: не зявився
від позивача: ОСОБА_2
від відповідача 1: не зявився
від відповідача 2: не зявився
від відповідача 3: ОСОБА_3
від відповідача 4: ОСОБА_4, ОСОБА_5
від відповідача 5: ОСОБА_6
Розглянувши апеляційну скаргу Головного управління регіонального розвитку та будівництва, вих.№1064/04-01 від 17.10.2011 року
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2011 року (підписане 07.10.2011 року), суддя Фанда О.М.
у справі №9/83
за позовом Відкритого акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент», с.Ямниця
до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТрансКомСервіс», м.Калуш
до відповідача-2 Управління розквартирування і капітального будівництва Головного управління внутрішніх військ МВС України, м.Київ
до відповідача-3 Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації, м.Івано-Франківськ
до відповідача-4 Головного фінансового управління Івано-Франківської обласної державної адміністрації, м.Івано-Франківськ
до відповідача-5 Головного управління внутрішніх військ МВС України, м.Київ
за участю Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону, м.Івано-Франківськ
про визнання недійсними:
- договору від 30.08.2005 року № 174, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним управлінням внутрішніх військ МВС України, Управлінням розквартирування і капітального будівництва Головного управління внутрішніх військ МВС України, додаткової угоди від 14.11.2007 року № 3/282 до даного договору, відповідно до якого ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»зобов'язалося після введення будинку в експлуатацію передати Головному управлінню внутрішніх військ МВС України квартири № 4, 8, 12, 52, 56;
- договору від 11.09.2006 року № 14-11/05/267, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним управлінням будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації, відповідно до якого ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс" зобов'язалося після введення будинку в експлуатацію передати Головному управлінню будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації квартири № 6, 11;
- договору від 12.01.2006 року № 23, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним фінансовим управлінням Івано-Франківської обласної державної адміністрації, відповідно до якого ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс" зобов'язалося після введення будинку в експлуатацію передати Головному фінансовому управлінню Івано-Франківської обласної державної адміністрації квартири № 9, 10.
рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2011 року по справі №9/83 позов ВАТ «Івано-Франківськцемент» задоволено частково. Визнано недійними: - договір від 30.08.2005 року №174 та додаткову угоду від 14.11.2007 року до даного договору в частині зобовязання ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»після введення будинку в експлуатацію передати Головному управлінню внутрішніх військ МВС України квартири №4, 8, 12, 52, 56; - договір від 11.09.2006 року №14-11/05/267 в частині зобовязання ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»після введення будинку в експлуатацію передати Головному управлінню будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації квартири № 6, 11; - договір від 12.01.2006 року № 23 в частині зобовязання ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»після введення будинку в експлуатацію передати Головному фінансовому управлінню Івано-Франківської обласної державної адміністрації квартири № 9, 10. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, судом взято до уваги положення ч.2, 3 ст.432 ЦК УРСР, ст. 112, 203, 215, 229, 230, 358, 658 ЦК України, ч.2 ст.35 ГПК України, судові рішення по справах №18/54-22/54-16/3-16/14-26/63, №3/153, умови договору про дольову участь у будівництві житла від 25.02.2002 року. Поряд з цим, суд враховуючи приписи ст.ст.256, 257, 261 ЦК України відмовив у задоволенні клопотання відповідачів-2,5 про застосування терміну позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління регіонального розвитку та будівництва подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2011 року по справі №9/83 щодо визнання частково недійсним договору від 11.09.2006 року №14-11/05/267, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним управлінням будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської ОДА (перейменовано на Головне управління регіонального розвитку та будівництва), а саме в частині зобовязання ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс» після введення будинку в експлуатацію передати Головному управлінню будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації квартири № 6, 11. Зокрема, скаржник зазначає, що висновок суду першої інстанцій стосовно того, що договір про дольову участь у будівництві від 25.02.2002 року є змішаним, оскільки містить в собі елементи договору про спільну діяльність є невірним. При цьому, скаржник посилається на те, що договір №14-11/05/267 від 11.09.2006 року за своєю правовою природою є договором підряду, так як предметом такого є виконання будівельних робіт по будівництву житла, а не купівля визначених квартир, з огляду на що, укладаючи вказаний договір відповідач-1 та відповідач-3 не порушували прав ВАТ «Івано-Франківськцемент», оскільки в договорі не йдеться про надання конкретних квартир з присвоєними номерами. Апелянт звертає увагу суду на те, що передача квартир №6 та №11 відбувалась не на підставі договору від 11.09.2006 року №14-11/05/267. Поряд з цим, скаржник зазначає про видачу ордерів на вказані вище квартири.

Представник скаржника (відповідача-3) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечила, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Представники відповідачів-4,5 в судовому засіданні вказували на те, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Івано-Франківськцемент»є необґрунтованими.

Представники відповідачів-2,3 та Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Оскільки явка представників сторін та прокурора не визнавалась обовязковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів-2,3 та прокуратури.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом, Колективне підприємство «Івано-Франківський цементно-шиферний комбінат»за угодою з виконкомом Івано-Франківської міської ради здійснювало будівництво житлового будинку №21 по генплану в мікрорайоні «Пасічна»по вул.Тролейбусній в м.Івано-Франківську і було його власником. При перетворенні колективного підприємства у відкрите акціонерне товариство дане майно перейшло до правонаступника - ВАТ «Івано-Франківськцемент», оскільки відповідно до п. 1.1 статуту товариство створено на базі майна колективного підприємства «Івано-Франківський цементно-шиферний комбінат». Факт здійснення будівництва вказаного будинку за власні кошти Івано-Франківського цементно-шиферного комбінату та утримання його на балансі правонаступником ВАТ «Івано-Франківськцемент»підтверджується документами бухгалтерської та статистичної звітності, копії яких містяться в матеріалах справи № 18/54-22/54-16/3-16/14-26/63 та встановлено судовим рішенням у цій справі.

25.02.2002 року між Колективним підприємством ТрансКомСеріс (в тексті договору виконавець) та ВАТ Івано-Франківськцемент (в тексті договору дольовик) укладено договір на дольову участь у будівництві житла (арк. справи 12-15, т.1), відповідно до умов якого, а саме п.1.1 договору дольовик передає виконавцю незавершене будівництво житлового будинку по вул.Тролейбусній,21, загальною вартістю на момент укладення договору 1186000грн., а виконавець зобов'язується завершити будівництво даного будинку та передати у власність дольовика у строки, передбачені в договорі, наступні квартири: по осях 5-6 по дві двохкімнатні і дві трьохкімнатні квартири на другому, третьому, четвертому і п'ятому поверхах, по осях 4-5 трьохкімнатну квартиру на четвертому поверсі та трьохкімнатну квартиру на п'ятому поверсі.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що вказані квартири передаються виконавцем після закінчення будівництва з розрахунку вартості 1 кв.м загальної площі 890грн., і дана вартість не може бути змінена до закінчення терміну виконання договору. У п.2.1.5. зазначено, що виконавець зобов'язується передати у власність дольовика вказані квартири до 31.12.2003р.

31.07.2002 року між ВАТ «Івано-Франківськцемент»(в тексті договору пайовик) та ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс" (в тексті договору забудівник) укладено договір дольової участі в будівництві, згідно з яким ВАТ «Івано-Франківськцемент»зобовязувалось передати ОСОБА_7 «ТрасКомСервіс» незавершене будівництво житлового будинку по вул.Тролейбусна, 21 в м.Івано-Франківську загальною вартістю 1186000 грн., а останній зобовязувався по завершенні будівництва і здачі будинку в експлуатацію передати позивачу у власність в четвертому кварталі 2005р. загальну житлову площу у вищезгаданому будинку в кількості 1013 кв.м. рівномірно з 2 по 8 поверх.

Як зазначає позивач, даний договір повинен був замінити собою попередній, оскільки стосувався того ж самого факту - передачі незавершеного будівництва житлового будинку по вул.Тролейбусній,21.

Слід зазначити, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2007 року по справі № 3/153, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року, за позовом ВАТ "Івано-Франківськцемент" до відповідача ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс" відмовлено в задоволенні первісного позову про визнання права власності на недобудовані нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Тролейбусна,21, загальною площею 1334, 7 кв. м. на підставі договору на дольову участь у будівництві житла від 25.02.02 року; задоволено позовні вимоги за зустрічним позовом та визнано неукладеним договір дольової участі у будівництві № 1 від 31.07.02 року за підписом ВАТ "Івано-Франківськцемент" та КП "ТрансКомСервіс" (правонаступник ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс").

Поряд з цим, слід зазначити, що господарським судом розглядалась справа №18/54-22/54-16/3-16/14-26/63 за позовом ВАТ Івано-Франківськцемент до відповідача: ОСОБА_7 ТрансКомСервіс; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Івано-Франківська міська рада; третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Управління розквартирування і капітального будівництва Головного управління внутрішніх військ МВС України, 2. Головне фінансове управління Івано-Франківської обласної державної адміністрації, 3. Головне управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації, 4. Головне управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, 5. Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізичні особи: 1. ОСОБА_8, с. Березівка; 2. ОСОБА_9, м. Івано-Франківськ; 3. ОСОБА_10, м. Івано-Франківськ; 4. ОСОБА_11, м. Івано-Франківськ; 5. ОСОБА_12, с. Задарів; 6. ОСОБА_13, с. Маринопіль; 7. ОСОБА_14, м. Івано-Франківськ; 8. ОСОБА_15, м. Кам'янка-Бузька; 9. ОСОБА_16, м. Івано-Франківськ; 10. ОСОБА_17, м. Івано-Франківськ; за участю військового прокуратура Західного регіону України про визнання права на отримання квартир № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 52, 56 в будинку № 22 по вул. Тролейбусна в м. Івано-Франківську на підставі договору про дольову участь в будівництві житла від 25.02.2002 між ВАТ "Івано-Франківськцемент" та КП "ТрансКомСервіс"; присудження до виконання обовязку ТОВ "ТрансКомСервіс" в натурі, а саме: ТОВ "ТрансКомСервіс" передати ВАТ "Івано-Франківськцемент" квартири № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 52, 56 в будинку № 22 по вул. Тролейбусна в м. Івано-Франківську. Зустрічний позов ОСОБА_7 ТрансКомСервіс до відповідача ВАТ Івано-Франківськцемент, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Івано-Франківська міська рада про визнання договору на дольову участь в будівництві житла від 25.02.2002 року, що укладений ОСОБА_7 ТрансКомСервіс та ВАТ Івано-Франківськцемент недійсним.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2011 року по справі №18/54-22/54-16/3-16/14-26/63 первісний позов задоволено частково. Визнано за ВАТ "Івано-Франківськцемент" право на отримання квартир № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 52, 56 в будинку №22 по вул. Тролейбусна в м. Івано-Франківськуна підставі договору про дольову участь в будівництві житла від 25.02.2002, присуджено ТОВ "ТрансКомСервіс" до виконання обов'язку в натурі, а саме: зобовязано ТОВ "ТрансКомСервіс" передати ВАТ "Івано-Франківськцемент" квартири № 4, 7, 8, 9,10, 12, 16, 18, 52, 56 в будинку №22 по вул. Тролейбусна в м. Івано-Франківську, в решті позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2011 року рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2011 року у справі №18/54-22/54-16/3-16/14-26/63 скасовано частково в частині присудження ОСОБА_7 ТрансКомСервіс передати ВАТ Івано-Франківськцемент квартири №4, №7, №8, №12, №16, №18, №52, №56 в будинку №22 по вул. Тролейбусній у м.Івано-Франківську, в цій частині в позові відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2011 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2011 року скасовано, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2011 року у справі № 18/54-22/54-16/3-16/14-26/63 залишено без змін. При цьому, ВГСУ у постанові зазначено, що затвердження ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс" 31.07.2002 року акта приймання-передачі незавершеного будівництва житлового будинку по вул.Тролейбусній,21 у м.Івано-Фраківську, використання даного акта як підстави для отримання земельної ділянки в оренду та дозволу на будівництво, проведення добудови вказаного об'єкта, свідчить про схвалення договору про дольову участь від 25.02.2002 року уповноваженою особою, що визначає його дійсність з моменту укладення.

З огляду на наведене, господарський суд прийшов до висновку, що правовідносини сторін за договором про дольову участь (ВАТ "Івано-Франківськцемент" та ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс") регулюються договором про дольову участь у будівництві житла від 25.02.02 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦК УРСР, який був чинний на момент укладення договору, за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін. Частинами 2, 3 ст. 432 ЦК УРСР передбачено, що грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору.

Згідно із положеннями абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 658 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, аналізуючи зміст договору від 25.02.2002 року, суд прийшов до висновку, що вказаний договір є змішаним та містить в собі елементи договору про спільну діяльність та договору підряду, оскільки в цілому договір регламентує дії сторін по будівництву обєкта нерухомого майна та визначає порядок розподілу між сторонами відповідних частин створеного обєкта.

Згідно листа Івано-Франківської філії Українського державного НДІ проектування міст Діпромісто №3838-03/391 від 18.07.2008р. осі 4-5 відповідає правий під"їзд будинку, а осі 5-6 - лівий підїзд будинку.

Таким чином, ОСОБА_7 ТрансКомСервіс зобовязувались передати у власність ВАТ Івано-Франківськцемент квартири.

Відповідно до технічної документації на будинок, виготовленої ОКП Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації 07.05.2007р., на замовлення ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс" від 07.05.07 року, квартири, вказані в договорі, мають наступні номери - лівий під"їзд (вісь 5-6): дві двохкімнатні квартири і дві трьохкімнатні квартири на другому поверсі - квартири № 5, 6, 4, 7; - дві двохкімнатні квартири і дві трьохкімнатні квартири на третьому поверсі - квартири № 9, 10, 8, 11; - дві двохкімнатні квартири і дві трьохкімнатні квартири на четвертому поверсі - квартири № 13, 14, 12, 15; - дві двохкімнатні квартири і дві трьохкімнатні квартири на п"ятому поверсі - квартири № 17, 18, 16, 19; - правий підїзд (вісь 4-5): - трьохкімнатна квартира на четвертому поверсі - квартира № 52; - трьохкімнатна квартира на пятому поверсі - квартира № 56.

Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради №101 від 03.03.2009р. багатоквартирному житловому будинку (№21 по генплану, 1-й пусковий комплекс) присвоєно поштову адресу вул.Тролейбусна,22.

ВАТ «Івано-Франківськцемент»зобов'язання, визначені умовами договору про дольову участь у будівництві житла від 25.02.2002 року виконано у повному обсязі: передано ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»незавершене будівництво по вул.Тролейбусній у м.Івано-Франківську. ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»зобов'язання виконано частково: здійснено добудову об'єкта, введено його в експлуатацію, однак, не передано квартири по завершенню будівництва.

01.02.2008 року ВАТ «Івано-Франківськцемент»звернулось до ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»з претензією (вих.№01/176, арк. справи 28 т.1) про виконання умов договору про дольову участь, в якій просило до 05.02.2008 року письмово повідомити про хід виконання договору про дольову участь в будівництві житла від 25.02.2002 року, а саме повідомити номери квартир, які буде передано позивачу та час їх передачі.

Доказів надіслання відповіді на зазначену претензію сторонами не подано.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»щодо квартир, які були предметом договору від 25.02.2002 року, укладено договори із третіми особами.

Зокрема, згідно додатку №2 до додаткової угоди №3/282 до договору від 30.08.2005 року № 174, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним управлінням внутрішніх військ МВС України, Управлінням розквартирування і капітального будівництва Головного управління внутрішніх військ МВС України, ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс» зобов'язалося після введення будинку в експлуатацію передати Головному управлінню внутрішніх військ МВС України квартири № 4, 8, 12, 52, 56.

На підставі договору від 11.09.2006 року № 14-11/05/267, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним управлінням будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації, ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс" передано після введення будинку в експлуатацію Головному управлінню будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації квартири № 6, 11. Підтвердженням чого є лист ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс» адресований Головному управлінню будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської ОДА, яким останній повідомляє начальника вказаного управління, що Головному управлінню будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства облдержадміністрації будуть передані згідно договору підряду №14-11/05/267 квартири №11,6,70,71 (арк. справи 45 т.1).

Правонаступник головного управління будівництв, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської обласної державної адміністрації є Головне управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської ОДА.

З умовами договору від 12.01.2006 року № 23, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним фінансовим управлінням Івано-Франківської обласної державної адміністрації, ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»зобов'язалося після введення будинку в експлуатацію передати Головному фінансовому управлінню Івано-Франківської обласної державної адміністрації квартири № 9, 10.

Господарським судом правомірно, враховуючи приписи ст.ст.256, 257, 261 ЦК України, відмовлено у задоволенні клопотання відповідачів-2,5 про застосування терміну позовної давності.

Судом відзначено, що предметом договору № 23 від 12.01.2006 року з урахуванням внесених змін від 27.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»та Головним фінансовим управлінням Івано-Франківської облдержадміністрації, було інвестування будівництва 3-х двохкімнатних квартир, а саме: № 9, № 10 та № 46 (арк. справи 46-49).

Як встановлено рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2011 року по справі № 18/54-22/54-16/3-16/14-26/63, квартири, будівництво яких фінансувалось Головним управлінням будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства Івано-Франківської ОДА, згідно договору підряду № 14-11/05/267 від 11.09.2006 року, виділені громадянам ОСОБА_17 та ОСОБА_16, згідно п.п. 7.8 та 7.9 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради № 537 від 22.11.2007 року. Вказаним громадянам видано ордери на квартири № 6 та № 11 в будинку 21 по вул.Тролейбусній в м.Івано-Франківську.

На умовах договору № 174 від 30.08.2005 із змінами і доповненнями, внесеними додатковими угодами № 1 від 17.04.2006, № 2 від 18.04.2006, № 3 від 14.11.2007 за актом приймання-передачі площі № 15 від 14.05.2009 ТОВ "ТрансКомСервіс" передано Головному управлінню внутрішніх військ МВС України, Управлінню розквартирування і капітального будівництва ГУ ВВ МВС України (платник) в новозбудованому 78-квартирному житловому будинку по вул.Тролейбусній,22 в м.Івано-Франківську (І пусковий комплекс) квартири №№ 4, 8, 12, 52 та 56, які оплачені з державного бюджету згідно платіжних доручень № 24 від 07.11.2005, № 16 від 18.12.2007, № 6 від 21.12.2006, № 11 від 18.04.2006 та розподілені між військовослужбовцями.

Як уже зазначено вище, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.11 року по справі № 18/54-22/54-16/3-16/14-26/63, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2011 року, визнано за ВАТ "Івано-Франківськцемент" право на отримання квартир № 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 52, 56 в будинку №22 по вулиці Тролейбусній в місті Івано-Франківську на підставі договору про дольову участь в будівництві житла від 25.02.2002 року.

Згідно із ч.2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України (ст.215 ЦК України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України зазначено якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Як відзначено судом, оскаржувані договори по своїй суті є інвестиційними договорами.

В даному випадку укладаючи договір про дольову участь у будівництві житла від 25.02.2002 року ВАТ "Івано-Франківськцемент" та ОСОБА_7 "ТрансКомСервіс" обумовили кількість квартир, їх площу, місцезнаходження (осі та поверхи), які передаватимуться у власність дольовика, про що вказано у договорі.

Однак, всупереч наведеному, ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс», укладаючи інвестиційні договори з відповідачами-2,3,4 жодним чином не обумовлює, що вказані квартири мають бути передані ВАТ "Івано-Франківськцемент" згідно умов договору від 25.02.2002 року.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що замовчування вказаної обставини розцінюється як умисне введення відповідачів-2,3,4 в оману. Слід також зазначити, що замовчування вказаної обставини є істотною, оскільки вона стосується предмета укладених договорів. Судом відзначено, що в спірному випадку мав місце саме обман, а не помилка (ст. 229 ЦК України), оскільки наслідки правочинів, що вчинялися, були відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину.

Майнові внески учасників договору від 25.02.2002 року, а також майно, створене або придбане в результаті їх сумісної діяльності, є спільною власністю сторін, яка за своїм характером є частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Проте, в порушення наведеного, ОСОБА_7 «ТрансКомСервіс»самостійно, без згоди та належних повноважень укладає з третіми особами спірні договори, що свідчить про недобросовісну поведінку останнього.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог частково та визнав частково недійсними оскаржувані договори.

За таких обставин, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.10.2011 року по справі №9/83 залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління регіонального розвитку та будівництва без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Хабіб М.І.

ОСОБА_1