ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про порушення

справи про банкрутство

"01" березня 2011 р. Справа № 5023/1380/11

вх. № 1380/11

Суддя Міньковський С.В.

розглянувши заяву ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова

про визнання банкрутом ПП "ОСОБА_1 ОІЛ", м. Харків

ВСТАНОВИВ:

Кредитор звернувся до суду з заявою у порядку ст.52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом про визнання відсутнього боржника ПП «ОСОБА_1 ОІЛ» банкрутом на тій підставі, що боржник не подає до ДПІ фінансову та податкову звітність більше року та є неплатоспроможним - не сплачений податковий борг на суму штрафних санкцій 2681,89 грн.

Розглянувши надану суду заяву кредитора і додані до заяви кредитора документи, суд встановив, що подана заява кредитора не підлягає розгляду у господарських судах України, що обґрунтовується наступним.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство) заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання грошових зобовязань.

Разом з тим, як встановлено судом, кредитором до боржника визначено грошове зобовязання у розмірі 2681,89 грн, що складається із сум штрафних санкцій з податку на прибуток приватних підприємств на суму 2550,00 грн за податковим повідомленням-рішенням № /0 від 25.06.10 р. та пені в сумі 131,8 грн за порушення податкового законодавства. Вказані суми штрафних санкцій були нараховані кредитором боржнику на підставі податкових повідомлень-рішень у 2008 та 2010 р. у відповідності до положень Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами»в редакції із змінами та доповненнями від 21.12.2000 р.

За змістом ст. 67 Конституції України, розмір податків і зборів, порядок їх сплати встановлюється законом.

Таким загальним законом, що діяв до 01.01.2011 р. був Закон України «Про систему оподаткування».

Стаття 2 Закону України «Про систему оподаткування»(далі Закон) визначала, що під податком і збором (обовязковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обовязковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. Ідентичне поняття податку та збору визначено ст. 6 «Податкового Кодексу України»(далі Кодекс), що почав діяти з 02.01.2011 р.

Відповідно до ст. 1 Закону будь-які податки і збори (обовязкові платежі), які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Податки збори (обовязкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають.

Згідно зі ст.ст. 14, 15 Закону та ст.ст. 9, 10 Кодексу в Україні визначено перелік загальнодержавних і місцевих податків і зборів (обовязкових платежів), що є переліком вичерпним.

Проте, ні раніше діючий Закон України «Про систему оподаткування», ні «Податковий Кодекс України»не відносить суму штрафів, пені і фінансових санкцій, що сплачуються до бюджетів загальнодержавного та місцевого рівні за порушення податкового законодавства, до категорії податків, зборів (обовязкових платежів).

Згідно з положеннями Закону України «Про державну податкову службу в Україні», пеня, штраф, інші фінансові санкції є публічно-правовими санкціями, які застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абз. 7 ст. 1 Закону про банкрутство визначено поняття грошового зобовязання, яке має суттєві відмінності від поняття «податковий борг»згідно з ст.. 1 Закону України «Про порядок погашення податкових зобовязань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», що діяв до 01.01.2011 р. та від поняття «грошового зобовязання платників податків», яке визначено у діючому на цей час п. 14.1.39 ст. 14 Податкового Кодексу України.

Згідно з ст. 1 Закону про банкрутство передбачено, що до складу грошових зобовязань боржника не зараховується недоїмка (пеня та штраф), яка визначена на дату подання заяви до господарського суду.

Крім того, абз. 6 ст. 1 Закону про банкрутство визначено, що кредитором боржника є юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника…., а також органи державної податкової служби, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння... податків, зборів (обовязкових платежів).

Отже, в звязку з тим, що визначені заявником (кредитором) ДПІ в заяві про порушення справи про банкрутство грошові вимоги до боржника складаються лише з сум штрафних санкцій за порушення податкового законодавства, останні не зараховуються до складу грошових зобовязань при порушенні справи про банкрутство боржника, і, як наслідок, не можуть покладатися в підставу кредиторських вимог до боржника у відповідності до положень ст.. 1 Закону про банкрутство, оскільки штрафні санкції не є податком, збором (обовязковим платежем).

У відповідності до п. 1 ст. 5 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 2 ст 4-1 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченого цим кодексом, з урахуванням особливостей встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Від так, у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство боржника може бути відмовлено з підстав передбачених ст. 62 ГПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, п. 1 ст. 62, ст. 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті заяви кредитору про порушення справи про банкрутство ПП "ОСОБА_1 ОІЛ».

Суддя Міньковський С.В.