ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
08.11.11 Справа № 1/62/5022-980/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді Зварич О.В.
суддів Якімець Г.Г.
ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Тернопільське шляхово-будівельне управління № 24»(надалі ВАТ «Тернопільське шляхово-будівельне управління № 24») б/н від 19.09.2011р. (вх. № 644 від 03.10.2011р.)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р.
у справі № 1/62/5022-980/2011
за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2Г.), м. Тернопіль
до відповідача: ВАТ «Тернопільське шляхово-будівельне управління № 24», м. Тернопіль
про стягнення 33 345,60 грн.,
від позивача: ОСОБА_3 представник (договір про надання юридичних послуг б/н від 18.07.2011р.);
від відповідача: не зявився,
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 1/62/5022-980/2011 (суддя Чопко Ю.О.) позов задоволено повністю, стягнуто з ВАТ «Тернопільське шляхово-будівельне управління № 24»на користь ФОП ОСОБА_2 33 345,60 грн. заборгованості, 333,46 грн. в повернення державного мита та 236,00 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань по договору перевезення вантажів від 02.07.2008р., враховуючи часткову оплату наданих послуг, заборгованість відповідача перед позивачем становить 33 345,60 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим прийняте рішення підлягає скасуванню. Зокрема зазначає, що висновок суду про прострочення відповідачем оплати за поставлений йому товар є помилковим, оскільки строк виконання зобовязання настане тільки після пред'явлення позивачем вимоги. Крім того, суд не дослідив дійсний стан розрахунків між сторонами. Просить скасувати рішення господарського Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 1/62/5022-980/2011, відмовити в задоволенні позову.

Позивач не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, в судовому засіданні представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, вказавши на її безпідставність, просив залишити оскаржуване рішення місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 21.10.2011р.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2011р. введено в склад судової колегії для розгляду справи № 1/62/5022-980/2011 замість судді Юрченка Я.О. суддю Хабіб М.І.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 1/62/5022-980/2011 з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП ОСОБА_2 (виконавець) та ВАТ «Тернопільське шляхово-будівельне управління № 24»(замовник) укладено договір від 02.07.2008р., за умовами якого замовник доручає, а виконавець проводить перевозку вантажів, згідно заявки замовника (а.с.12).

У відповідності до умов даного договору замовник зобовязався створити умови для перевезення вантажів та надати на предявлений для перевезення вантаж товаро-транспортні документи і нести повну відповідальність за достовірність даних про вантаж, а виконавець - своєчасно доставляти вантаж, відповідати за збереження вантажу під час перевезення та проводити ремонтні роботи за свій рахунок (розділ 2 договору).

Сторони погодили, що оплата виконаних робіт за перевезення вантажів проводиться згідно товаро-транспортних накладних, підписаних виконробами ШБУ-24, на основі прейскуранту № 13-01-02 за 1990р. з коефіцієнтом збільшення 8.2 без ПДВ (п.3.1 договору).

Договір від 02.07.2008р. підписаний та скріплений печатками обох сторін, що свідчить про погодження ними всіх істотних умов.

В матеріалах справи наявні належно засвідчені копії товарно-транспортних накладних за період з липня по жовтень 2008р. (включно), які підтверджують факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг з перевезення вантажів, обумовлених договором від 02.07.2008р. (а.с.47-104).

Для оплати за транспортні послуги позивач виписав ШБУ-24 наступні рахунки рахунки: № 17 від 30 липня 2008р. на суму 22 870,86 грн.; № 30 від 29 серпня 2008р. на суму 17 889,60 грн.; № 38 від 30 вересня 2008р. на суму 64 857,18 грн.; № 43 від 31 жовтня 2008р. на суму 38 819,28 грн.; № 46 від 28 листопада 2008р. на суму 17 049,80 грн., всього на суму 161 486,72 грн. (а.с.15-19).

В досудовому порядку «Виконавець»(ФОП ОСОБА_2Г.) зарахував стягнення «Замовником»(ВАТ «Тернопільське ШБУ-24») 75 080,70 грн. за поставлене дизпаливо.

На цю суму позивач зменшив розмір коштів, які підлягали до оплати за транспортні послуги, та вказав у своєму позові, що відповідач повинен був оплатити йому 86406,02грн.

Відповідач свого обовязку щодо повної оплати наданих йому транспортних послуг не виконав, протягом 2008-2009р.р. провів часткову оплату на загальну суму 53 060,42 грн., що підтверджується наявними у справі копіями виписок банку з особового рахунку позивача.

Залишився несплаченим борг в сумі 33 345,60 грн.

30 червня 2011 року позивач надіслав відповідачу претензію № 1 на вищезазначену суму боргу, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с.14).

В матеріалах справи відсутні і суду не надані докази оплати відповідачем заборгованості в сумі 33 345,60 грн., що слугувало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

При винесенні постанови, колегія суддів керувалася наступним:

Відповідно до ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами договору від 02.07.2008р. про надання послуг з перевезення вантажів.

На виконання умов даного договору в період з липня 2008р. по жовтень 2008р. (включно) позивач надав відповідачу транспортні послуги на суму 161 486,72 грн., про що свідчать підписані обома сторонами товарно-транспортні накладні.

Протягом 2008-2009 років відповідач частково виконав взяті на себе за договором від 02.07.2008р. зобов'язання, перерахувавши на рахунок позивача 53 060,42 грн., доказом чого слугують виписки банку з особового рахунку позивача.

75 080,70 грн., які підлягали оплаті за надані відповідачу транспортні послуги, позивач зарахував як стягнення з нього «Замовником»(ВАТ «Тернопільське ШБУ-24») за поставлене дизпаливо.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги складає суму 33 345,60 грн.

При аналізі змісту оскаржуваного рішення апеляційний господарський суд встановив, що в тексті описової частини допущено описку, а саме: помилково вказано, що «позивачем стягнуто з відповідача 75080грн.70коп.». Вказане словосполучення необхідно виключити з рішення господарського суду Тернопільської області від 02 вересня 2011р. у справі №1/62/5022-980/2011.

Проте, оскільки дана описка не призвела до прийняття неправильного рішення у справі, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни в порядку ст.104 ГПК України.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Претензією № 1 від 30.06.2011р. позивач повідомив ВАТ «Тернопільське шляхо-будівельне управління-24" про наявність у заборгованості в сумі 33 345,60 грн. та про вимогу сплатити цю суму протягом п'яти днів з моменту отримання даної вимоги.

З наведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про доведеність позивачем факту порушення відповідачем строків оплати послуг з дня отримання ним вимоги, направленої в порядку, передбаченому ст. 530 ЦК України.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Всупереч вимог ст.33 ГПК України відповідачем не було надано суду доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві.

Посилання апелянта на непредставлення позивачем прейскуранту, на основі якого сторони погодили здійснювати оплату виконаних робіт, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки зі змісту наявних у справі копій товарно-транспортних накладних вбачається, що у них зазначено вартість транспортних послуг, які підлягають до оплати.

Апелянт не заперечив факту отримання ним вантажу, не спростував справжності відтиску печатки Тернопільського ШБУ-24 на товарно-транспортних накладних. При отриманні вантажу не висловлював претензій щодо вартості послуг.

Здійснивши часткову оплату за надані автопослуги, він фактично визнав свої зобовязання перед позивачем.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 1/62/5022-980/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Якімець Г.Г.

ОСОБА_1