ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.07.11 Справа№ 2/122 (№32/67)

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., розглянувши матеріали

за скаргою:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Красне;
на дії (бездіяльність):Відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції, м. Буськ;
у справі:№2/122 (№32/67)
стягувач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, смт. Красне;
боржник:Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, смт. Красне;

За участю представників:

від стягувача (скаржника): ОСОБА_3, представник (довіреність б/н від 19.04.2010р.);

від ДВС: не зявився;

від боржника: не зявився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області подано скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Красне на дії (бездіяльність) Відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції, м. Буськ.

В судове засідання зявився представник стягувача (скаржника), скаргу підтримав, просив задоволити.

ВДВС Буського районного управління юстиції явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Боржник явку представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Стягувач (скаржник) в скарзі зазначив, що ВДВС Буського РУЮ в ході виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №2/122 (№32/67) від 28.10.2010 р. було описано майно боржника та передано на зберігання стягувачу. 13.04.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак, майно боржника, яке було передано на зберігання стягувачу, залишилося в приміщенні, яке підлягало звільненні. Таким чином, рішення господарського суду Львівської області від 30.07.2009р. у справі №2/122 (№32/67) від 28.10.2010 р. в частині зобовязання ФОП ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення магазину повністю не виконано. У звязку з цим, просив визнати незаконною постанову ВДВС Буського РУЮ від 13.04.2011 р. та скасувати її, зобовязати ВДВС Буського РУЮ виконати в повному обсязі вимоги рішення суду від 28.10.2010 р. у справі 2/122 (№32/67)

Представник органу ДВС проти доводів, наведених у скарзі, заперечив, просиві відмовити в задоволенні

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників скаржника та органу ДВС, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Львівської області від 30.07.2009р. у справі №2/122 (№32/67) від 28.10.2010 р. позов задоволено частково стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 374,40 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, 864 грн. неустойки і судові витрати та зобовязано ФОП ОСОБА_2 звільнити частину нежитлового приміщення магазину площею 36 кв.м., яке знаходиться в с. Турє Буського району Львівської області по вул. Центральній, 2а, що належить ФОП ОСОБА_1

15 листопада 2010 р. на виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №2/122 (№32/67) від 28.10.2010 р. було видано накази про примусове виконання рішення суду.

26 листопада 2010 р. державним виконавцем відділу ДВС Буського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу у справі №2/122 (№32/67) від 15.11.2010 р. (виконавче провадження №ВП22866096).

24.01.2011 р. державним виконавцем відділу ДВС Буського районного управління юстиції було складено акт опису та арешту майна боржника, а також складено акт про те, що ОСОБА_2 була відсутня, хоча належним чином була повідомлена, майно передане на зберігання ОСОБА_1

12.04.2011 р. державним виконавцем відділу ДВС Буського районного управління юстиції було скеровано подання в прокуратуру Буського району про притягнення до відповідальності боржника за невиконання рішення суду.

13.04.2011 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Главою 7 Закону України „Про виконавче провадження передбачено порядок виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Згідно ч. 3. ст. 75 глави 7 Закону України „Про виконавче провадження у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження, державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 5 ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту.

З огляду на викладене, державним виконавцем було вчинено виконавчі дії у відповідності до норм чинного законодавства, яке передбачає процедуру примусового виконання рішень суду.

Слід також зазначити, що стягувач вправі був відмовитися від прийняття майна боржника на зберігання.

За змістом п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 86, 1212 ГПК. У разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України „Про виконавче провадження можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Стягувачем в обґрунтування доводів скарги також не зазначено, в чому саме полягає порушення його прав і охоронюваних законом інтересів оскаржуваними діями (бездіяльністю) відділу ДВС Буського районного управління. Про відсутність порушень зазначено стягувачем в заяві, поданій 26.07.2011 р. через канцелярію суду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що наведені стягувачем доводи є безпідставними, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 17, 85 Закону України „Про виконавче провадження, ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 21.04.2011 р. на дії (бездіяльність) Відділу державної виконавчої служби Буського районного управління юстиції відмовити.

Суддя Мазовіта А.Б.