ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
03.11.11 Справа № 15/40/5022-710/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Мурська Х.В.
при секретарі судового засідання Швець О.В.
за участю представників позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3
на рішення господарського суду Тернопільської області від 22 липня 2011 року
у справі №15/40/5022-710/2011
порушеній за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Шумськ-Інвест»
до субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_3
за участі третіх осіб без самостійних вимог: Шумське районне споживче товариство та Шумської міської ради
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Тернопільської області від 22 липня 2011 року, постановлену у справі №15/40/5022-710/2011, порушеній за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Шумськ-Інвест»до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за участі третіх осіб про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Рішенням господарського суду Тернопільської області (суддя Бучинська Г.Б.) №15/40/5022-710/2011 від 22 липня 2011 року позов задоволено повністю: зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою площа Ринкова, 34 м. Шумськ шляхом знесення (демонтажу) належного йому торгового павільйону №22 загальною площею 27,45 кв.м. та стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, просить Львівський апеляційний господарський суд його скасувати, провадження у справі припинити. Свою апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує «порушенням права на справедливий суд (грубе навмисне порушення прав підсудності)», відсутністю предмету спору а також тим, що ТзОВ «Шумськ-Інвест»є «неналежним (штучним) позивачем». Тому на підставі правил ст. 80 ГПК України відповідач просить припинити провадження у справі, оскільки спір не підлягає вирішенню у господарських судах України (п. 1 ст. 80 ГПК України) та відсутній предмет спору (п. 1-1 ст. 80 ГПК України). Вважає, що справа носить штучний характер, при відсутності предмету спору та належного позивача та не повинна розглядатись господарськими судами за правилами ГПК України, оскільки торговий павільйон площею 27,45 кв.м., який розміщений на земельній ділянці за адресою площа Ринкова, 34 м. Шумськ, належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3. А державна реєстрація права власності на даний обєкт нерухомості відбулася за ОСОБА_3 08.10.2007 року як за громадянином, а не як субєктом підприємницької діяльності.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила, оскаржене рішення господарського суду Тернопільської області вважає законним і обґрунтованим. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухав представників сторін, розглянув матеріали справи, апеляційну скаргу судова колегія вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10.10.2007 року між ТОВ "Шумськ-Інвест" та Шумським РайСТ було укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу підприємства споживчої кооперації "Ринок", розташованого на земельній ділянці по вул. Українська, 42 в м. Шумськ розміром 1,1365 га, належній Шумському РайСТ згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ТР №000968 від 13.09.01.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 03.12.2007 року у справі №10/240-4609, яке набрало законної сили, вказаний договір купівлі-продажу визнано дійсним та визнано за ТОВ "Шумськ-Інвест" право власності на цілісний майновий комплекс ПСК "Ринок".

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.04.2007 року у справі №6/29-519, яке набрало законної сили, зокрема, зобов'язано Шумську міську раду укласти з ТОВ "Шумськ-Інвест" договір оренди земельної ділянки площею 1,1365 га на площі Ринковій, 34 (колишня вулиця Українська) у м. Шумськ, тернопільської області.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 12.08.2009 року у справі №6/82-1471, яке набрало законної сили, визнано укладеним між Шумською міською радою та ТОВ "Шумськ-Інвест" договір оренди землі. Відповідно до цього договору позивачеві передано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 1,1365 га на площі Ринковій, 34 (колишня вулиця Українська, 34) у м. Шумськ для обслуговування цілісного майнового комплексу орендаря та здійснення ринкової торгівлі. Договір зареєстровано Шумським районним відділом Тернопільської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 15.12.09 за №92, земельній ділянці привласнено кадастровий №:01:0050068.

На вказаній земельній ділянці розташований торгівельний павільйон, який згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП "Шумське БТІ" належить відповідачу, права якого на відповідну земельну ділянку не оформлені. Зокрема, ухвалою у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Шумської міської ради про визнання права власності на новостворене майно (торговий павільйон) провадження у справі закрито на підставі того, що ОСОБА_3 є субєктом підприємницької діяльності без права юридичної особи, і має можливість звернутися за захистом свого порушеного права до господарського суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі»орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За приписами ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно з матеріалами справи на земельній ділянці ТзОВ «Шумськ-Інвест»знаходиться торговий павільйон належний ФОП ОСОБА_3 При цьому право власності чи право користування даною земельною ділянкою на якій розміщений цей павільйон відповідач не набув. В свою чергу відповідач наголошував, що державна реєстрація права власності на даний обєкт нерухомості (торговий павільйон) відбулася за ОСОБА_3 08.10.2007 року за реєстраційним №20551674 відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно як громадянином, а не субєктом підприємницької діяльності. Таку позицію відповідача суд першої інстанції до уваги не прийняв з огляду на наступне.

Підставою для реєстрації права власності за громадянином ОСОБА_3 на нерухоме майно (торговий павільйон) Шумським БТІ слугувало рішення Шумського районного суду від 18.09.2007 року. Проте, ухвалою Шумського районного суду від 21.03.2008 року у справі №2-469/2007 вищезгадане рішення Шумського районного суду від 18.09.2007 року скасовано.

Тому, реєстрація права власності за ОСОБА_3 як громадянином відповідно до витягу виданого Шумським БТІ не підтверджує права власності на обєкт нерухомості (торговий павільйон), оскільки скасовано документ (рішення суду) який став підставою для проведення такої реєстрації.

Слід зазначити, що стаття 27 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в редакції, чинній на дату ухвалення рішення, передбачала зокрема, що державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав.

В силу приписів чинної ст.26 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Позиція відповідача про неналежність позивача та нікчемність договору оренди земельної ділянки у даній справі також вірно спростована судом першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із доказами, що знаходяться в матеріалах справи, саме позивач набув право власності на цілісний майновий комплекс відповідно до вимог Закону та здійснив його державну реєстрацію.

Посилання відповідача на нікчемність договору оренди земельної ділянки ґрунтується на рішенні Шумської міської ради від 12.07.2011 року, яким припинено право користування земельною ділянкою площею 1,1365 га Шумському РайСТ за адресою площа Ринкова, 34 м. Шумськ та переведено земельну ділянку до земель не наданих у власність та постійне користування. Тому на думку відповідача на час укладення договору оренди спірна земельна ділянка була у постійному користуванні Шумського РайСТ і не могла бути предметом договору оренди.

За приписами цивільного та земельного законодавства України, особи набувають право власності та право користування земельними ділянками, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу обєктів нерухомості (цілісного майнового комплексу), що є підставою для набуття права власності та розпорядження на земельні ділянки, а договором оренди лише оформляють це право.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 126 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

За п.1 Договору купівлі-продажу, продавець продав, а покупець купив у власність за плату підприємство споживчої кооперації «Ринок»(цілісний майновий комплекс) Шумського РайСТ, який розміщений на земельній ділянці площею 1,1365 га за адресою м. Шумськ, вул. Українська, 42 згідно державного акту на право постійного користування землею.

Крім того, як уже зазначалось вище, договір оренди земельної ділянки вже був обєктом дослідження у господарському суді Тернопільської області, такий визнаний судом укладеним.

Тому рішення Шумської міської ради від 12.07.2011 року, яким припинено право користування земельною ділянкою площею 1,1365 га Шумському РайСТ не доводить нікчемності договору оренди земельної ділянки між Шумською міською радою та ТзОВ «Шумськ-Інвест».

Суд першої інстанції також правильно дав оцінку та відхилив твердження відповідача щодо відсутності у м. Шумськ адреси Площа Ринкова, 34, оскільки відповідно до витягу про державну реєстрацію прав виданого КП «Шумське БТІ» та інших документів, що знаходяться в матеріалах справи, цілісний майновий комплекс за адресою м. Шумськ, Площа Ринкова, 34 зареєстровано 12.03.2010 року за товариством з обмеженою відповідальністю «Шумськ-Інвест».

Таку ж позицію висловив і Вищий господарський суд України при винесенні постанови від 12 жовтня 2011 року у аналогічній справі №6/103-1872 порушеній за позовом ТзОВ «Шумськ-Інвест»до приватного підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Залишаючи рішення господарського суду Тернопільської області та постанову Львівського апеляційного господарського суду без змін, якими позовні вимоги задоволені повністю, Вищий господарський суд України зазначив наступне. Встановивши обставини використання відповідачем спірної земельної ділянки без належних правових підстав, внаслідок чого порушуються інтереси орендаря цієї ділянки, суди дійшли правильного висновку про задоволення позову в справі щодо захисту порушених прав землекористувача. Оскільки відповідач не довів обставини наявності в нього прав на спірну земельну ділянку, оформлених відповідно до вимог земельного законодавства, та не спростував факт використання цієї ділянки, то позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За приписами ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В силу викладеного Львівський апеляційний господарський суд не приймає додаткові докази, що сторони мали на час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки сторони не обґрунтували неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від них. Щодо інших документів, які датовані після ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення, то такі можуть слугувати підставою для перегляду оскарженого рішення за нововиявленими обставинами, проте не доводять законності і обґрунтованості вже прийнятого судового рішення.

Таким чином, скаржник з дотриманням названих приписів процесуального закону не спростував висновків місцевого господарського суду, викладених у оскарженому рішенні; не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність своїх позицій щодо відсутності предмету спору, неналежності позивача та нікчемності договору оренди земельної ділянки.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що господарський суд Тернопільської області на підставі всебічного, повного і обєктивного дослідження поданих доказів встановив фактичні обставини справи та дав їм відповідну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Тернопільської області від 22 липня 2011 року у справі №15/40/5022-710/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Мурська Х.В.

Рішення оформлене відповідно до вимог ст.84 ГПК України 22 листопада 2011 року.