РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2011 р. Справа № 13/2376

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий - суддя Грязнов В.В.,

судді: Савченко Г.І.,

Тимошенко О.М.,

секретар судового засідання Новак Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою від-повідальністю «Антей ЛТД»(надалі - ТзОВ «Антей ЛТД»)

на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.2010р.

у справі № 13/2376

за позовом ТзОВ «Антей ЛТД» м.Кам'янець-Подільський Хмельницької області

до відповідача Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»

в особі Хмельницької обласної філії м.Хмельницький

про визнання недійсними третейського застереження -

за участю учасників судового процесу:

від позивача- не з'явився;

від відповідача- Кеба А.С., представник (довір.№02-04/618 від 04.1-.2010р.).

Представнику Відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 Госпо-дарського процесуального кодексу України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судово-го процесу стороною заявлено не подано. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.11.2010р. у справі №13/2376 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Матущак О.І., судді: Радченя Д.І., Саврій В.А.) від-мовлено у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Антей ЛТД»до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»в особі Хмельницької обласної філії м.Хмельницький про визнання недійсними третейського застереження (угоди), які встановлені в: пункті 7.2. гене-рального договору №890/78-ГД 17 від 07.06.2007р., пункті 7.2. додаткової угоди №890/82-НКЛ 6 від 08.06.2007р. до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06.2007р., пункті 7.2. додат-кової угоди №890/123-НКЛ 10 від 24.07.2007р. до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06.2007р.,пункті 7.2. додаткової угоди №890/159-НКЛ 13 від 07.09.2007р. до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06.2007р., пункті 7.2. додаткової угоди №890/ 218-НКЛ 16 від 19.10.2007р. до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06.2007р., пункті 7.2. додаткової угоди №890/280-РК 92 від 17.12.2007р. до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06. 2007р., пункті 7.2. додаткової угоди №890/289-РК 99 від 20.12.2007 року до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06.2007р., пункті 7.2. додаткової угоди №890/294-РК 102 від 25.12.2007р. до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06.2007р., пункті 7.2. додат-кової угоди №890/49-РК 18 від 12.02.2008р. до генерального договору №890/78-ГД 17 від 07.06. 2007р.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що твердження Позивача про обмеження його права на судовий захист не підтверджено будь-якими обставинами чи доказами.

Враховуючи зміст приписів п.7.2 вказаних вище договорів, вони будь-яким чином чи у будь-який спосіб не обмежують права сторін звернутися за захистом порушеного права чи інтересу до господарського суду у відповідності до ст.1 Господарського процесуального кодексу Укра-їни.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазна-чає, що наявність в договорі третейського застереження може позбавити сторону права зверта-тися до компетентного суду до моменту звернення до третейського суду. Також зазначає, що згідно ч.3 ст.1 Господарського процесуального кодексу України, угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судовому засіданні проти доводів скаржника вказаних в апеляційній скарзі заперечив, оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції залишити його без змін, а апеляційну скаргу -без задо-волення.

В судове засідання апеляційної інстанції 12 січня 2011 року представник Позивача не з'я-вився. Неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній дока-зи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та про-цесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду про відсут-ність підстав для скасування рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11. 2010р. у справі №13/2376.

Судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про третейські суди»визначено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст.12. Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої пись-мової угоди.

Судом встановлено, що оспорювані третейські застереження відповідають вищевказаним нормам законодавства.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, ви-борі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розглядаючи дану скаргу, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-рп/2008 від 10.01.2008р у справі № 1-3/2008 встановлено:

Конституційний Суд України вирішуючи спір щодо конституційності оспорюваних по-ложень Закону (Закону України «Про третейські суди») виходить з такого, що гарантуючи су-довий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і про-типравних посягань (частина п'ята статті 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України). Одним із способів реа-лізації права кожного будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських право-відносин є звернення до третейського суду. Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених зако-ном (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесу-ального кодексу України, стаття 6 Закону України «Про третейські суди»). З метою забезпе-чення реалізації зазначених положень кодексів, керуючись пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України, Верховна Рада України прийняла Закон, який регулює порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні.

Враховуючи зазначене, третейське застереження не обмежує права сторін на звернення до суду та відповідає законодавству України.

Крім того, з роз'яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»від 12 червня 2009 року №2 вбачається, що договір про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Також необхідно врахувати, що відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підста-вою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторона-ми) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьо-му Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутріш-ній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумов-лені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і запере-чення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення госпо-дарського спору.

Матеріалами справи стверджується вірний висновок місцевого суду, що Позивачем не обґрунтовано та не доведено наявність законодавчо визначених підстав визнання недійсною угоди (третейського застереження), не надано суду доказів, які б ствердили підстави визнання угоди недійсною.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним су-дом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесу-ального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляцій-ної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 15.11.2010р. у справі №13/2376 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касацій-ному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий-суддя Грязнов В.В.

суддя Савченко Г.І.

суддя Тимошенко О.М.