Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" вересня 2011 р. Справа № 5/5007/40/11

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Ляхевич А.А.

при секретарі Маринченко І.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №75/16 від 12.01.2011 р.,

від відповідача: не з"явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (м. Житомир)

до Орендного підприємства "Житомирська облдрукарня" (м.Житомир)

про стягнення 114174,24 грн.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з відповідача 114174,24 грн., з яких 102761,56 грн. боргу, 6224,93 грн. пені, 1304,70 грн. 3% річних, 3883,05 грн. інфляційних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині стягнення 101161,56 грн. основного боргу, вказавши про сплату відповідачем після порушення провадження у справі 1600,00 грн., а також у повному обсязі заявлених до стягнення нарахувань: 6224,93грн. пені, 1304,70грн. 3% річних, 3883,05грн. інфляційних.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, вимоги ухвали суду не виконав, письмового відзиву на позовну заяву не надав. 26.09.2011 р. до суду надійшло клопотання від ОП "Житомирська облдрукарня" про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв"язку із зайнятістю представника підприємства у справі в Житомирському апеляційному адміністративному суді. До клопотання додано копію ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2011 р. про призначення справи за позовом до ОП "Житомирська облдрукарня" на 27.09.2011 р., 10год.00хв.

Судом розглянуто вказане клопотання та відхилено з огляду на наступне.

Відповідно до ст.28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Таким чином, за змістом наведених положень, право на представництво юридичної особи пов'язане не з конкретною фізичною особою, а з наявністю акта органу управління юридичної особи, котрим ця юридична особа наділяє особу повноваженнями вчиняти певні юридичні дії.

При цьому, слід зазначити, що ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи, які є штатними працівниками юридичної особи, можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Судом враховується, що саме клопотання від імені Орендного підприємства "Житомирська облдрукарня" підписане директором підприємства, що підтверджує можливість забезпечення відповідачем (за його бажання) участі його представника при здійсненні розгляду справи.

Та обставина, що відповідач вважав за необхідне направити представника для представництва своїх інтересів у судове засідання по справі Житомирського апеляційного адміністративного суду, а не в засідання господарського суду не може бути оцінена судом як об"єктивно поважна причина та підстава для відкладення розгляду справи.

Суд звертає увагу, що про призначення справи до розгляду відповідач був повідомлений завчасно, тобто, мав час та можливість як для вибору представника своїх інтересів під час розгляду справи, так і для реалізації своїх прав як відповідача по справі, зокрема, для ознайомлення з матеріалами справи, подачі письмового відзиву на позов (ст.59 ГПК України) та письмових доказів (ст.33 ГПК України). Метою судового представництва є необхідність забезпечення реалізації процесуальних прав осіб, які беруть участь у справі. Суд зауважує, що відповідач мав можливість здійснити повний та професійний судовий захист своїх інтересів не лише направивши представника товариства в засідання суду (з урахуванням положень ст.28 ГПК України) для надання усних пояснень, а й підготувавши письмові пояснення по суті господарського спору та надавши (за наявності) відповідні письмові докази у спростування позовних вимог Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про стягнення 114174,24 грн.

При цьому, розгляд справи вже відкладався господарським судом, зважаючи на нез"явлення в засідання суду представника відповідача та його клопотання про відкладення розгляду справи, а відсутність представника товариства відповідно до ст.77 ГПК України не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

За таких обставин, господарський суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за наявними матеріалами справи, у відповідності до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2010 року між сторонами у справі - Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (виконавець) та Орендним підприємством "Житомирська обласна друкарня" (споживач) укладено договір №190 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с.16-19), за яким виконавець зобов"язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов"язується своєчасно оплачувати надання послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

В пункті 2.4. договору наведена характеристика об"єктів споживача теплової енергії по вул.Мала Бердичівська - буд.17а, буд.17б та 17в.

Відповідно до п.3.1. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживачі - госпрозрахункові підприємства, організації та бюджетні установи проводять попередню оплату до 20 числа поточного місяця у розмірі 50 % від очікуваних нарахувань. Решту суми нарахувань споживач оплачує до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Послуги оплачуються безготівково на розрахунковий рахунок виконавця. (п.3.2. договору).

В п.п.2 п.4.2. договору передбачено, що позивач зобов"язаний оплачувати надані послуги у встановлений договором строк.

У відповідності до п.3.7. договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згіно п.9.1. договору, цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмво заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту ст.538 Цивільного кодексу України вбачається, що при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок (ч.2, ч.4 ст.538 ЦК України).

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні норми містяться в ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підставою виникнення у сторін прав та обов"язків є договір №190 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води.

Нормою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищезазначеного договору, КП "Житомиртеплокомуненерго" у період з січня 2011 року по квітень 2011 року було надано відповідачу передбачені договором послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 142869,44 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками (а.с.12-15).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати наданих послуг належним чином та у повному обсязі не виконав. Так, станом на час звернення з позовом до суду відповідачем проведено лише часткову оплату наданих позивачем послуг на суму 40107,88 грн. Станом на час пред"явлення позову в даній справі заборгованість відповідача становила 102761,56 грн., що визнано й самим відповідачем в акті №1017 звірки розрахунків між КП "Житомиркомуненерго" Житомирської міської ради та ОП "Житомирська облдрукарня", підписаному представниками обох сторін та засвідченому їх печатками (а.с.45).

Після порушення провадження у справі відповідачем здійснено ще дві проплати: 31.08.2011 р. - 600,00 грн. та 08.09.2011 р. - 1000,00 грн. (платіжні доручення, а.с.48,49).

Таким чином, станом на час прийняття рішення у справі, заборгованість відповідача перед позивачем становить 101161,56 грн., що засвідчується і довідкою позивача від 27.09.2011 р. (а.с.46).

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 101161,56грн. основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до п.1-1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, провадження у справі в частині стягнення 1600,00 грн. основного боргу, які були сплачені відповідачем після порушення провадження у справі, слід припинити, за відсутністю предмету спору.

Крім того, звертаючись з позовом у даній справі, позивач за прострочення оплати, нарахував відповідачу пеню в сумі 6224,93 грн., а також 1304,70 грн. 3% річних та 3883,05 грн. інфляційних (розрахунки, а.с.9,10,11).

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача пені, інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за період з 11.02.2011 р. по 31.07.2011 р. господарський суд встановив правомірність нарахування позивачем пені в сумі 6224,93 грн., вказана сума пені підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних та 3% господарський суд враховує, що нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку позивач нарахував відповідачу інфляційні в сумі 3883,05 грн. (а.с.9), що повністю відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, позові в цій частині підлягає задоволенню.

Здійснений позивачем розрахунок 3% річних в сумі 1304,70 грн. за період з лютого по липень 2011 року (а.с.10) відповідає вимогам чинного законодавства. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 1304,70 грн. 3% річних обґрунтовані та мають бутьи задоволені.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позовні вимоги визнав, проте доказів сплати заборгованості суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, позов обґрунтований, підтверджений належними доказами, що містяться в матеріалах справи та підлягає частковому задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача 101161,56 грн. боргу, 6224,93 грн. пені, 1304,70 грн. 3% річних, 3883,05 грн. інфляційних. Провадження у справі в частині стягнення 1600,00 грн. слід припинити.

Судові витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Крім того, підлягає поверненню позивачу зайве сплачене ним державне мито при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст. 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст. 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Орендного підприємства "Житомирська облдрукарня" (10014, Житомирська область, м.Житомир, вул.Мала Бердичівська, буд.17, ідентифікаційний код 02466441) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул.Київська, буд.48, ідентифікаційний код 35343771):

- 101161,56 грн. боргу,

- 6224,93 грн. пені,

- 1304,70 грн. 3% річних,

- 3883,05 грн. інфляційних,

- 1141,74 грн. витрат з державного мита,

- 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Провадження у справі в частині стягнення 1600,00 грн. припинити.

4.Повернути Комунальному підприємству "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул.Київська, буд.48, ідентифікаційний код 35343771) з Державного бюджету України зайво сплачене згідно платіжного доручення №4641 від 01.08.2011 р. державне мито в сумі 10,44 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ляхевич А.А.

Повний текст рішення підписано 29.09.2011 р.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (прост.)

3 - відповідачу (рек.з пов.)