ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.11 Справа № 5015/4802/11

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді - Юркевича М.В.

суддів - Желіка М.Б.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ

на рішення господарського суду Львівської області від 08.09.2011 р.

у справі № 5015/4802/11

за позовом публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ

до відповідача ОСОБА_2 західного оперативного командування м. Львів

про стягнення 114 518,97 грн.

за участю представників :

від позивача: ОСОБА_3 юрисконсульт

від відповідача: не зявився

Права та обовязки сторін передбачені ст. ст. 22, 28 ГПК України розяснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про фіксацію судового процесу не надходили.

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.09.2011 р. у справі №5015/4802/11 позовні вимоги публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ задоволено частково, стягнувши з ОСОБА_2 західного оперативного командування м. Львів на користь позивача 111002,28грн. основного боргу, 1110,02грн. витрат на оплату державного мита та 236,00грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ не погоджується з даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, а тому у своїй апеляційній скарзі просить переглянути його в порядку апеляційного провадження, в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в розмірі 1115,60 грн., 1794,38 грн. інфляційних втрат, 606,71 грн. - 3 % річних та 1145,19 грн. витрат по сплаті державного мита. Витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги в сумі 572,95 грн. покласти на відповідача. При цьому, апелянт покликається на наступні обставини і підстави:

· Місцевим господарським судом порушено вимоги ст. 129 Конституції України та ст. 4-2, 4-3, 43 ГПК України, щодо рівності всіх учасників перед законом і судом, оскільки врахував, що відповідач є бюджетною установою, яка фінансується з Державного бюджету України, в якому не передбачено коштів на здійснення виплат по сплаті пені, інфляційних втрат та 3 % річних. В даному випадку правовідносини між сторонами є господарсько-правовими, а не бюджетними. Тому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 р. поширюється і на бюджетні установи, які у разі прострочення оплати сплачують пеню в розмірі, що встановлений договором, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня;

· Суду першої інстанції не надавались і в матеріалах справи відсутні належні докази того, що відповідач може бути звільнений від сплати штрафних санкцій. Даний факт є порушенням ст. 32, 33 ГПК України, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень;

· Якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. В ході судового розгляду відповідачем не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження того, що невиконання своїх зобовязань згідно договору відбулось з незалежних від нього обставин. Так, зокрема відповідачем не надано довідку з обслуговуючого банку про відсутність протягом оспорюваного періоду коштів на рахунку чи інших доказів;

· Господарським судом Львівської області при розподілі державного мита неправильно застосовані вимоги ст. 49 ГПК України.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.10.2011 р. направленою рекомендованою кореспонденцією.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2011 р. у звязку з відрядженням судді Кузя В.Л., було змінено склад колегії суддів по розгляду апеляційної скарги, а саме суддю Кузя В.Л. замінено суддею Гриців В.М.

В судове засідання відповідач явку свого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Позивач апеляційну скаргу в судовому засіданні підтримав, просив її задоволити з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

В ході перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами та доказами у справі Львівським апеляційним господарським судом зясовано:

01.06.2007р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №795-8 на експлуатаційно - технічне обслуговування засобів зв'язку (надалі договір).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що позивач здає, а відповідач приймає на експлуатаційно - технічне обслуговування за актом приймання - передачі засоби і споруди зв'язку, згідно з паспортом та необхідною для обслуговування нормативно - технічною документацією. Згідно пункту 2.1.2. договору відповідач зобовязується своєчасно та у повному обсязі сплачувати суми, згідно з розрахунком вартості послуг. Розрахунки за експлуатаційно - технічне обслуговування проводяться щомісячно, не пізніше 10 числа наступного за звітним на підставі рахунків виконавця у відповідності до п 3.1. договору.

11.06.2011р. на адресу відповідача позивачем була направлена претензія за вих. №2670/06 від 08.06.2011р. з проханням погасити борг у сумі 95178,73грн.

У відповіді, яка надійшла на адресу позивача 04.07.2011р. за вихідним №11/13/127 від 25.06.2011р., відповідач повідомив, що кошти будуть перераховані у першій половині наступного місяця.

Розрахунки відповідач у період з січня 2011р. по червень 2011р. проводив не - вчасно та не у повному обсязі. За вищевказаний період заборгованість за технічне обслуговування засобів зв'язку становить 111002,28грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків (а.с. 77).

У відповідності до пункту 3.5 договору при не оплаті або затримці в оплаті споживач сплачує пеню за кожну добу затримки, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Згідно поданого позивачем розрахунку сума нарахованої пені станом на 30.06.2011р. становить 1115,60грн. Позивачем нараховано станом на 30.06.2011р. інфляційні збитки в розмірі 1794,38грн. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та 3 % річних в розмірі 606,71грн.

В поданій позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 114518,97 грн., з яких 111002,28 грн. основної заборгованості, 1115,60 грн. пені, 1794,38 грн. інфляційних втрат, 606,71 грн. 3 % річних, а також 1145,19 грн. держмита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Місцевий господарський суд, в ході розгляду даної справи встановив, що сума основної заборгованості становить 111002,28 грн., доказів погашення якої відповідачем суду не надано. Вказана сума основної заборгованості визнана відповідачем в суді першої інстанції. Однак, щодо вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 1115,60 грн., 1794,38 грн. інфляційних втрат та 3 % річних - 606,71 грн., відповідач заперечував, вважаючи, що в нього відсутня вина щодо невчасної сплати послуг, причиною якого є незадовільне фінансування відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу задоволити. При цьому, судова колегія виходить із наступного:

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З наявних матеріалів справи вбачається, що сторони укладаючи договір №795-8 01.06.2007р. дійшли згоди щодо всіх його істотних умов та взяли на себе зобовязання з їх виконання.

Зміст договору, в силу ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання.

Оскільки між сторонами склалися господарські правовідносини, то до них застосовуються положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Статтею 193 Господарського кодексу зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до абзацу 2 п.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Сторони укладаючи договір в його умовах, а саме в п. 3.1. погодили, що розрахунки за експлуатаційно - технічне обслуговування згідно договору здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснював необхідні розрахунки згідно договору, не довів неможливість належного виконання зобовязання і не надав суду першої інстанції жодних доказів, щоб це підтверджували.

У відповідності до пункту 3.5 договору при не оплаті або затримці в оплаті споживач сплачує пеню за кожну добу затримки, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Отже, судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо стягнення нарахованої пені в розмірі 1115,60грн. Крім того, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про відсутність вини відповідача в невиконанні договору, оскільки згідно вимог ст. 614 Цивільного кодексу України обовязок доведення відсутності вини покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягуються за весь період прострочення.

Щодо нарахованих позивачем до стягнення 1794,38 грн. інфляційних втрат та 606,71 грн. 3 % річних, то судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що вони підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно є такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 34. ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона в силу ст. 33 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд в силу приписів ст. 43 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку наявності правових підстав для скасування оскарженого рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ задоволити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 08.09.2011 р. у справі №5015/4802/11 в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог скасувати.

3. Прийняти нове рішення:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства Укртелеком задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 західного оперативного командування () на користь публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ () 111002,28грн. основного боргу, 1115,60 грн. пені, 1794,38 грн. інфляційних втрат та 606,71 грн. - 3 % річних.

4. Стягнути з ОСОБА_2 західного оперативного командування () на користь публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ () 1145,19 грн. витрат по сплаті державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з ОСОБА_2 західного оперативного командування () на користь публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі філії Дирекція первинної мережі ПАТ Укртелеком м. Київ () 572,95 грн. витрат по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Львівської області видати наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

7. Матеріали справи № 5015/4802/11 повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя Юркевич М.В.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Гриців В.М.