ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
05.12.11 Справа № 5010/1198/2011-3/49
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого-судді Хабіб М.І.
суддів Якімець Г.Г.
при секретарі судового засідання Бараняк Н.Я.
розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради б/н від 18.10.2011 року
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.11року
у справі № 5010/1198/2011-3/49
за позовом Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ
до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, м. Київ
про укладення договору оренди землі між позивачем та відповідачем
За участю представників:
від позивача: ОСОБА_3 - представник (довіреність в матеріалах справи);
від відповідача: ОСОБА_4 представник (довіреність в матеріалах справи).
Рішенням господарського суду Івано-Франківської області (суддя Фрич М.М.) від 03.08.2011 року у справі № 5010/1198/2011-3/49 за позовом Івано-Франківської міської ради до публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк про укладення договору оренди землі між позивачем та відповідачем, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями ст.124 Конституції України, ст.ст.202, 638, 641, 792 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу, ст.ст. 13, 15 Закону України "Про оренду землі", 33, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити. Апелянт вказує, що п.1 рішення XXIX сесії Івано-Франківської міської ради пятого демократичного скликання від 10.07.08р. «Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська», яким затвердженні матеріали нормативно-грошової оцінки земель міста Івано-Франківська, виконані Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст «Діпромісто», станом на сьогодні є чинним та не визнаний судами незаконним, тому відсутні підстави стверджувати про скасування нормативно грошової оцінки землі в м. Івано-Франківську. Крім того, зазначає, що рішенням про передачу земельної ділянки в оренду одночасно було зобовязано банк укласти договір оренди, відповідно до ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»акти ради є обовязковими до виконання на території відповідної ради.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.801 від 10.11.11р. та вх.8859 від 14.11.11р.) спростовує доводи скаржника та зазначає, що в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.12.2010р. у справі №35155/10, №35475/10, суд касаційної інстанції прийшов до висновку про неправомірність рішення відповідача в частині введення в дію нової грошової оцінки в середині бюджетного року. Крім того, зазначає, що сам позивач рішенням сесії шостого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 25.06.2011р. №248-Х/1 вніс зміни до рішення Івано-Франківської міської ради від 10.07.08р. «Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська», встановивши дату введення в дію нової нормативно-грошової оцінки з 01.01.2012р. Відповідно вважає незаконними вимоги позивача щодо укладення договору оренди землі та сплати орендної плати, що розрахована, виходячи з нормативно-грошової оцінки, яка не введена в дію.

В судове засідання 05.12.11р. представники сторін зявилися та підтримали свої доводи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.06.2009 року "Про оформлення та надання в оренду (власність) земельних ділянок фізичним та юридичним особам»затверджено відповідачу технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою площею 0,2757 га по вул.Дністровській, 32, терміном на три роки для обслуговування адміністративного приміщення банку та зобовязано банк укласти договір оренди землі..

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2010р. позивач надіслав відповідачу для підписання проект договору оренди земельної ділянки, який відповідач отримав 29.11.10р., проте відповідач договору не підписав.

Відповідач пояснює, що в запропонованому проекті договору орендна плата визначена на підставі нормативної грошової оцінки землі, затвердженої рішенням ХХІХ сесії Івано-Франківської міської ради п'ятого демократичного скликання від 10.07.2008р. "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська", яке визнане судом незаконним.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 14.12.2009 р. у справі № 2а-1965/2009 р. визнано незаконним пункт 2 рішення ХХІХ сесії Івано-Франківської міської ради п'ятого демократичного скликання від 10.07.2008р. "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська", яким нормативну грошову оцінку земель міста введено і дію з дати прийняття цього рішення .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2010 р. по справі №14285/10/9 апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради задоволено, постанову Івано-Франківського міського суду від 14.12.2009р. у справі №2а-1965 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.12.2010р. у справі К-35155/10, к-35475/10 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2010р., постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2009р. залишено в силі.

Вказана ухвала Вищого адміністративного суду України набула законної сили і на момент розгляду справи в суді першої інстанції є чинною.

Встановивши обставини справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази та доводи скаржника, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 2 ЗУ "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

В силу ст.6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом і договором оренди землі.

Зазначеним законом передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України (ст.ст. 124,125,126), або за результатами аукціону (ст.16).

Стаття 13 Закону України "Про оренду землі" встановлює, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зо?крема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" , в редакцій, чинній на момент отримання відповідачем проекту договору, встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою:

для земель під об'єктами енергетики, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, та земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю";

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю".

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може перевищувати 12 відсотків їх нормативної грошової оцінки. При цьому у разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлений більший розмір орендної плати, ніж зазначений у цій частині.

На момент звернення позивача з позовом до суду та вирішення судом першої інстанції даного спору названа стаття викладена в наступній редакції: «Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди».

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. ( ст. 627 ЦК України).

Згідно із ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

З аналізу названих вище норм випливає, що договір оренди землі, яка перебуває у комунальній власності, укладається за згодою сторін на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, що сторони є вільними у визначенні умов договору, що орендна плата є однією із істотних умов договору, розмір якої встановлюються за згодою с?торін у договорі оренди.

Матеріалами справи та поясненнями представників сторін підтверджується, що проект договору оренди землі не був підписаний відповідачем, оскільки відповідач не погодився і?з запропонованою позивачем орендною платою в сумі 188 963,00 грн.(на рік) - в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки - 5 947 858,10 грн., яка визначена рішенням Івано-Фр?анківської міської ради від? 10.07.08 р. "Про затвердження матеріалів нормативно?ї грошової оцінки земель міста Івано-Франківська".

На момент звернення з позовом ( 09.06.2011р.) судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано незаконним пункт 2 рішення Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008р. "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська", яким нормативну грошову оцінку земель міста введено і дію з дати прийняття цього рішення.

Ця нормативна грошова оцінка земель згідно з рішенням Івано-Франківської міської ради Х/1 сесії шостого демократичного скликання від 25.06.11р. №248-Х/1 «Про внесення змін до рішення до рішення сесії міської ради від 10.07.08р. "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська", опублікованим у газеті «Західний курєр»від 30 червня-6 липня 2011р. №26 (1287), набирає чинності з 01.01.2012р.

Відповідно до приписів ч.5 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення ради набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

Отже, рішення міської ради, яким затверджена нормативна грошова оцінка земель міста, на підставі якої визначена орендна плата в запропоновану позивачем проекті договору, ще не набрало чинності.

З огляду на повноваження органів місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування», норми чинного законодавства, згідно з якими укладення договору оренди землі не може носити обовязкового характеру, апеляційний суд вважає, що посилання позивача на рішення про зобовязання відповідача укласти договір оренди землі є безпідставним, оскільки таке рішення не відповідає законодавству.

Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України (ч.2 ст.4 ГПК України).

На підставі викладеного та враховуючи недосягнення згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки і, як наслідок, відсутність волевиявлення відповідача на укладення договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позов є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо доводів скаржника, наведених у апеляційній скарзі, то вони не спростовують висновку, покладеного в основу оспорюваного судового рішення, а лише зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд укласти між ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_4 - Франківською міською радою договір оренди земельної ділянки. Однак, згідно з нормами чинного законодавства (глава 52 ЦК України, глава 20 ГК України) договори укладаються не судом, а сторонами. На думку апеляційного суду, така позовна вимога не відповідає способам захисту права чи охоронюваного законом інтересу, встановленим законодавством (ст.16 ЦК та ст.20 ГК України).

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що господарським судом Івано-Франківської області належним чином досліджені обставини справи та оцінені докази, що мають значення для справи, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, отже, немає підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись, ст. ст. 83, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.11року у справі № 5010/1198/2011-3/49 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

ОСОБА_5 Хабіб

суддя Г,ОСОБА_6

суддя Я.О. Юрченко

постанова підписана

12.12.2011р.