РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2011 року Справа № 5004/889/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Василишин А.Р. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - підпиємства "Візор" на рішення господарського суду Волинської області від 20.06.11 р. у справі №5004/889/11 (суддя Сур'як Оксана Геннадіївна)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Підприємства "Візор"

про стягнення в сумі 22 892 грн. 30 коп.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2011 року, рішенням господарського суду Волинської області було частково задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до підприємства "Візор" про стягнення 22892,3 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 19156,07 грн., а саме: 15000,00 грн. - попередньої оплати, 4156,07 грн. - пені, 191,56 грн. - державного мита та 197,48 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У решті позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково і стягнути лише попередню оплату у сумі 15 000,00 грн., а в інших позовних вимогах відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з'ясовані усі обставини справи, а також безпідставно стягнуто пеню у розмірі 4156,07 грн., оскільки, відповідачем заявлялось клопотання про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч.2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

У судове засідання представники сторін позивача та відповідача не з'явились, про час і місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно і відповідним чином.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином були повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановила, що рішення:

06 квітня 2009 року, між підприємством Візор, як постачальником, та ФОП ОСОБА_1, як покупцем, було укладено Договір на постачання №7/04/2009, за яким, постачальник зобовязувався поставити продукцію два комплекти мультимедійного автоматизованого комплексу МАК 001мна загальну суму 25 380 грн., а покупець оплатити товар - авансовим платежем у розмірі 15 000,00 грн., що перераховується не пізніше 5-ти днів після підписання угоди та 10380 год. після виконання Постановки завдання на розробку програмного забезпечення для мультимедійних додатків системи МАК. Повна сума угоди склала 25 380 грн., включаючи ПДВ. (а.с. 12-13)

Згідно п.2.2. даного Договору, МАК 001 повинен виконувати всі функції згідно Постановки завдання на розробку програмного забезпечення для мультимедійних додатків системи МАК, яке є невідємною частиною даної угоди.

Пунктом 3.1. Договору №7/04/2009 передбачено, що продукція, поставляється покупцю не пізніше 20 днів після зарахування авансу грошових коштів на рахунок постачальника.

Пунктом 7.1. Договору, термін дії договору встановлюється з дня його підписання до 31 грудня 2009 року, якщо жодна із сторін не заявить намір припинити дію договору.

13 квітня 2009 року, на виконання умов договору, позивач провів на імя відповідача попередню оплату в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №1.(а.с.14)

Однак, відповідач в порушення умов договору продукцію позивачу не поставив та сплачені кошти не повернув.

15 травня 2011 року, ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до Підприємства "Візор" про стягнення з 22 892,3 грн., з яких 15 000,00 грн. сума сплаченого авансу, 4 156,07 грн. - пені, 2835,00 грн. інфляційних витрат та 901,23 грн. - 3% річних, а також судові витрати по справі.

19 травня 2011 року, відповідач по справі заявою просив застосувати до даних правовідносин щодо стягнення пені строки позовної давності.(а.с.17)

20 червня 2011 року, рішенням господарського суду Волинської області позов було задоволено частково і стягнуто з відповідача на користь позивача 19156,07грн., а саме: 15000,00 грн. - попередньої оплати, 4156,07 грн. - пені, 191,56 грн. - державного мита та 197,48 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У решті позову було відмовлено..

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.1. Договору на постачання №7/04/2009, сторони погодили строк поставки товару відповідачем до позивача, протягом 20 днів після зарахування авансу грошових коштів на рахунок постачальника у розмірі 15 000,00 грн.

Попередня оплата за договором в розмірі 15 000,00 грн. була перерахована позивачем 13 квітня 2009 року, а тому на підставі п.3.1 Договору, відповідач мав поставити позивачу продукцію в строк до 04 травня 2009 року.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу продукцію за договором №7/04/2009 від 06 квітня 2009 року чи сторонами змінювались строки поставки продукції.

Таким чином, позивач, сплативши аванс за продукцію у розмірі 15 000,00 грн. та не отримавши її, має право вимагати від відповідача повернення проведеної попередньої оплати, тобто сплачених ним коштів в сумі 15000,00 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо задоволення в цій частині позовних вимог і стягнення з відповідача 15 000,00 грн. проведеної попередньої оплати.

Відповідно до ч.3 ст. 603 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

За приписами ст. 536 ЦК України, за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Умовами Договору на постачання №7/04/2009 сторонами передбачали майнову відповідальність за порушення строків поставки продукції лише у вигляді пені за кожний ден прострочення, а не сплати відсотків, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 2835 грн. інфляційних втрат та 901,23 грн. 3% річних є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у разі невиконання постачальником договірних зобовязань по поставці продукції, протягом зазначеного в договорі терміну, постачальник несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення.

В той же час, приписами ч.6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною першою ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.3.1 Договору на постачання №7/04/2009, поставка продукції повинна відбутися не пізніше 20 днів після зарахування авансу грошових коштів на рахунок постачальника, а оскільки попередня оплата була проведена 13 квітня 2009 року, то кінцевий термін поставки продукції є 03 травня 2009 року. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення пені сплинув 03 травня 2010 року, а позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення пені 05 травня 2011 року і просить стягнути пеню в сумі 4156,07 грн. за період з 06 травня 2010 року по 05 травня 2011 року, за період більше шести місяців.

Про порушення свого право позивач довідався 04 травня 2009 року і саме з цього моменту почався перебіг позовної давності. (ч.1 ст. 261 ЦК України)

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один пік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписами ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України, застосування позовної давності можливе лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, судом першої інстанції не враховано даних обставин, а тому колегія суддів, вважає, що апеляційну скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Волинської області від 20 червня 2011 року слід скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 4156,07 грн. і в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу підприємства "Візор" - задоволити.

Рішення господарського суду Волинської області від 20.06.11 р. у справі №5004/889/11 скасувати частково, а саме в частині стягнення пені в сумі 4 156,07 грн.

В цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Гостодарському суду Волинської області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 5004/889/11 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Юрчук М.І.

17346/11