ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.11 Справа № 5010/1970/2011-28/100

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кіт М.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного підприємця ОСОБА_2, б/н від 13.10.2011 р.

на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2011 р.

у справі №5010/1970/2011-28/100 (суддя Кавлак І.П.)

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_2, с. Старуня, Богородчанського району Тернопільської області

до Приватного підприємця ОСОБА_3, М. Івано-Франківськ

про стягнення 125 514,03 грн., в тому числі 108 951,53 грн. індексу інфляції, 16 562,50 грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивач: ОСОБА_4 представник (довіреність зареєстрована в реєстрі за №447 від 15.02.2011 р.);

від відповідача: ОСОБА_5 представник (довіреність за реєстрова в реєстрі за №2473 від 28.09.2011 р.);

ВСТАНОВИВ:

Представником приватного підприємця ОСОБА_2 06.10.2011 р. подано на розгляд місцевого господарського суду позовну заяву до Приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення 125 514,03 грн. (а.с.3).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2011 р. у справі №5010/1970/2011-28/100 повернуто заяву Приватного підприємця ОСОБА_2, б/н від 06.10.2011 (вх. №3342 від 06.10.2011 р.) та додані до неї документи Позивачу без розгляду на підставі п.4, п.10 ч. 1 ст.63, ст. 68 ГПК України (а.с.1).

Представник Позивача, не погодившись з винесеною ухвалою, подав апеляційну скаргу б/н від 31.10.2011 р., в якій посилається на те, що остання прийнята з порушенням норм процесуального законодавства, а саме:

Скаржник вказує, що відповідно до абз. 2 п. 5 роз»яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/78 від 04.03.1998 р. відсутність відповідних реквізитів (напису (помітки) кредитної установи про зарахування державного мита до державного бюджету) не є підставою для повернення позовної заяви, апеляційної (касаційної) скарги або заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами без розгляду, оскільки платіжне доручення вважається достатнім доказом сплати державного мита , якщо воно не повернуте Державним казначейством України. Тому платіжне доручення №06-10 про сплату державного мита, яке додане представником до позовної заяви, є достатнім доказом сплати державного мита.

Дані обставини, на думку Скаржника, є безумовною підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду, а справа підлягає передачі на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідач ФОП ОСОБА_3, - у відзиві на апеляційну скаргу, б/н від 01.11.2011 р. заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись при цьому на те, що платіжне доручення №06-10 від 06.10.2008 р. не є належним доказом сплати державного мита саме по даній справі оскільки: на зворотній стороні останнього відсутній напис фінансової установи про зарахування державного мита у бюджет держави; платіжне доручення датоване 06.10.2008 р. тобто три роки тому і очевидно, що оскільки Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду тільки тепер, то оплата державного мита в тому розмірі, згідно цього платіжного доручення, не може вважатися оплатою державного мита. Крім цього, вказує, що Скаржником не надано доказів, що дане державне мито, що сплачене три роки назад, вже не було використано при зверненні до суду зазначеними в ньому особами, які не мають відношення до даної справи. Відповідно до цього, просить ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, як безпідставну і необґрунтовану.

В судовому засіданні 03.11.2011 р. сторони підтримали свої доводи і заперечення з мотивів наведених в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Вивчивши оскаржувану ухвалу в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність ухвали Господарського суду Івано-Франківської області нормам чинного процесуального права та обставинам справи, виходячи з наступного.

06.10.2011 р. представником приватного підприємця ОСОБА_2 подано на розгляд місцевого господарського суду позовну заяву до Приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення 125 514,03 грн. (а.с.3), яка провернута ухвалою суду від 10.10.2011 р. на підставі п.4 ч. 1 ст.63, п. 10 ч. 1 ст. 63 , ст. 86 ГПК України (а.с.1).

У відповідності до вимог п. п. 4, 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до неї не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі; не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

До позовної заяви приватним підприємцем ОСОБА_2 в підтвердження сплати державного мита додано платіжне доручення №06-10 від 06.10.2008 р. (а.с.4) та платіжне доручення №147 від 30.08.2011 р. про оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ в судах (а.с.5).

У відповідності до ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»від 21.01.1991 р. державне мито сплачується готівкою, митними марками і шляхом перерахувань з рахунку платника в кредитній установі. Відповідно до положень ст. 6 Декрету, державне мито сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до бюджетів місцевого самоврядування.

Згідно п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №15 від 22.04.1993р. при перерахуванні сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи , яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту «зараховано в дохід бюджету ______ грн. (дата)». Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»встановлено, що платниками державного мита на території України є фізичні та юридичні особи за вчинення в їхніх інтересах дій та видачу документів, що мають юридичне значення, уповноваженими на те органами.

В п.4.1. роз»яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/78 від 04.03.1998 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VIГосподарського процесуального кодексу України»вказано, що якщо державне мито сплачено у встановленому порядку і розмірі за позивача (заявника) іншою особою, господарський суд повинен виходити з того, що державне мито фактично надійшло до державного бюджету , і отже, немає підстав для повернення позовної заяви (заяви) за мотивом сплати державного мита неналежною особою.

Державне мито згідно платіжного доручення №06-10 від 06.10.2008 р. сплачено не у встановленому порядку і не іншою особою за Позивача, а іншою особою за іншого неналежного Позивача ОСОБА_6, яка до пред»явленого ОСОБА_2 позову немає жодного відношення. Крім цього, платіжне доручення №06-10 від 06.10.2008 р. датоване 2008 роком, а позов подано в 2011 році.

Також, Скаржником не подано доказів, що дане державне мито, що сплачено три роки тому, вже не було використане при зверненні до суду зазначеними в ньому особами.

Щодо сплати інформаційно-технічних витрат на забезпечення судового процесу, то з поданого Позивачем до позовної заяви платіжного доручення №147 від 30.09.2011 р., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу сплачені не особою, що звертається до суду з позовною заявою, позивачем ФОП ОСОБА_2, а об»єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Галицький двір», тобто іншою особою по іншій справі.

Враховуючи вищенаведене, платіжне доручення №06-10 від 06.10.2008 р. та платіжне доручення №147 від 30.08.2011 р. про оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ в судах (а.с.5) не є належними доказами сплати таких по позовній заяві Приватного підприємця ОСОБА_2, с. Старуня, Богородчанського району Тернопільської області до Приватного підприємця ОСОБА_3, М. Івано-Франківськ про стягнення 125 514,03 грн., в тому числі 108 951,53 грн. індексу інфляції, 16 562,50 грн. 3% річних, а відтак правомірно місцевим господарським судом повернуто позовну заяву на підставі п. п. 4, 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, чого Скаржником не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги та відповідність ухвали Господарського суду Івано-Франківської області нормам процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 10.10.2011 р. у справі №5010/1970/2011-28/100 залишити без змін, апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2, б/н від 13.10.2011 р. - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

4. Справу № 5010/1970/2011-28/100 повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Мурська Х.В.

повний текст постанови підписано 08.11.2011 р.