ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
20.10.11 Справа № 5010/1203/2011-з-8/40
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий-суддя Давид Л.Л.
Суддів Кордюк Г.Т.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Кіт М.С.
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 міської ради від 07.09.2011 р. №1235/09-15/в
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 р.
у справі №5010/1203/2011-з-8/40 (суддя Шіляк М.А.)
за позовом ОСОБА_2 міської ради, м. Івано-Франківськ
до Відкритого акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз», м. Івано-Франківськ
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача:
· Виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради, м. Івано-Франківськ
· Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківськ, м. Івано-Франківськ
про стягнення збитків у розмірі 52 428,45 грн.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_3 спеціаліст юридичного відділу (довіреність від 05.09.2011 р. №1456/01-20/67-в);
від відповідача: ОСОБА_4 начальник юридичного відділу (довіреність за №05-16/1854 від 02.08.2011 р.);
від третьої особи 1: не з»явились;
від третьої особи 2: не з»явились;
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 р. у справі №5010/1203/2011-з-8/40 відмовлено в позові ОСОБА_2 міської ради, м. Івано-Франківськ (надалі Позивач) до Відкритого акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз»(надалі - Відповідач) про стягнення збитків в розмірі 52 428,45 грн. (а.с.83-84).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване недоведеністю Позивачем вини, протиправної поведінки Відповідача та причинно-наслідкового зв»язку між протиправною поведінкою Відповідача та збитками Позивача у розмірі, заявленому до стягнення; Відповідачем сплачувалась орендна плата в розмірі, обумовленому договором, а відтак, згідно вимог ст. 614 Цивільного кодексу України позов задоволенню не підлягає.

Позивач ОСОБА_2 міська рада, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу від 07.09.2011 р. №1235/09-15/в, в якій просить скасувати останнє з підстав невідповідності його нормам чинного матеріального права, а саме: ст. 156 Земельного кодексу України та ст. 22 Цивільного кодексу України. Також Скаржник покликається на прийняте ОСОБА_2 міською радою рішення, яким затверджено розмір збитків, яке не скасоване і діє на території м. Івано-Франківськ.

Дані обставини, на думку Скаржника, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового про задоволення позовних вимог.

Відповідач та треті особи відзиву на апеляційну скаргу не подали, однак представник Відповідача в судовому засіданні 20.10.2011 р. заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим.

Представник Апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та надав додаткові пояснення до апеляційної скарги, які полягають у тому, що п. 1 рішення ХХІХ сесії ОСОБА_2 міської ради п»ятого демократичного скликання від 10.07.2008 р. «Про затвердження матеріалів нормативно-грошової оцінки земель міста ОСОБА_2», є чинним, а тому позов про стягнення збитків є нормативно обґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем заявлено позов до Відповідача про стягнення збитків в розмірі 52 428,45 грн. (а.с.3-6). Даний позов мотивовано тим, що Відповідачем не укладено договору оренди земельної ділянки, чим порушено рішення сесії ОСОБА_2 міської ради від 20.05.2008 р., а відтак Позивач, вважає що ним понесено збитки, у вигляді упущеної вигоди в розмірі 52 428,45 грн., які зафіксовані в рішенні Виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради №170 від 23.03.2011 р. «Про затвердження актів визначення розміру збитків ОСОБА_2 міській раді (неодержаних доходів від орендної плати за землю)»і які в добровільному порядку Відповідач не сплатив.

У відповідності до вимог ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2003 р. ОСОБА_2 міською радою прийнято рішення №276 про надання Відповідачу в оренду земельної ділянки площею 0,1421 га. по вул. Ю.Целевича для здійснення добудови до існуючого ГРП-1 цеху з випробування лічильників.

Відповідно, на виконання вищезазначеного рішення, 31.07.2003 р. Виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради («Орендодавець») та ВАТ «Івано-Франківськгаз»(«Орендар») укладено договір оренди землі (а.с.24-25), згідно п.1.1. якого «Орендодавець» на підставі п.1.13. рішення від 17.06.2003 р. №276 передає, а «Орендар»приймає в строкове, платне володіння і користування (оренду) земельну ділянку на вул. ОСОБА_5, площею 0,1421 га. відповідно до плану (схеми) розташування, що додається. Згідно п.3.1.1. Договору грошова оцінка земельної ділянки становить 100 336,81 грн.

Пунктом 3.1. Договору плата за оренду земельної ділянки, вказаної в п.1.1.Договору встановлюється в грошовій формі в розмірі 923 грн. на рік на основі розрахунку, поданого орендарем потягом місяця з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 20.05.2008 р. «Про продовження термінів оренди земельних ділянок»(а.с.50) з метою здійснення підприємницької діяльності фізичним та юридичним особам (встановлення кіосків, павільйонів, літніх майданчиків, інших споруд), керуючись ст. ст. 93, 120, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. 19 Закону України «Про оренду землі»та керуючись п.1, ч.2 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»- вирішено продовжити термін оренди земельної ділянки товариствам, зокрема ВАТ «Івано-Франківськгаз»(код 03361046) на вул. ОСОБА_5, площею 0,1421 га. для обслуговування виробничих будівель, терміном на три роки (дозвіл на оренду землі рішення міськвиконкому від 17.06.2003 р. №276). Даним рішенням Відповідача зобов»язано укласти договір оренди землі. Крім цього, в пункті 3.1. такого вказано, про продовження терміну дії старих (попередніх) договорів оренди до дати державної реєстрації нових, а відтак ним міська рада визнала чинним договір оренди від 31.07.2003 р.

З моменту прийняття даного рішення, як встановлено місцевим господарським судом, Відповідачем не укладено нового договору оренди земельної ділянки.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 10.07.2008 р. «Про затвердження матеріалів нормативно-грошової оцінки земель міста ОСОБА_2»змінено нормативно-грошову оцінку земель м. Івано-Франківська (а.с.51).

Засіданням комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам від 23.02.2011 р. визначено розмір збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 52 428,45 грн., нанесених Відповідачем ОСОБА_2 міській раді, внаслідок використання земельної ділянки площею 0,1421 га. для обслуговування виробничих будівель на вул. ОСОБА_5 без правовстановлюючих документів (а.с.14).

Рішенням ОСОБА_2 міської ради №170 від 23.03.2011 р. затверджено вказаний розмір збитків (а.с.13). Листом від 07.04.2011 р. №969/01-26 повідомлено Відповідача про прийняте рішення (а.с.19), однак таке Відповідачем не виконано.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія керувалась наступним.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що збитки підлягають відшкодуванню при наявності вини.

У відповідності до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України (надалі ГК України) під збитками розуміють витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов»язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Тобто ч. 2 даної статті відносить до збитків втрачену або упущену вигоду, що кваліфікується як неотриманий дохід, який сторона , право якої порушене, могла б отримати в разі належного виконання іншою стороною взятих на себе зобов»язань.

Стаття 225 ГК України визначає склад та розмір збитків, зокрема, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Неодержання доходів - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Згідно зі ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Відповідно до п.3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 №284, відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і проти селевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Таким чином, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв»язку між протиправною поведінкою і збитками, вина. При цьому важливим елементом об»єктивної сторони правопорушення є причинний зв»язок між збитками, які виникли у кредитора та протиправними діями боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов»язань. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки - наслідком протиправної дії.

Особа, яка вимагає відшкодування збитків, повинна довести факт заподіяння шкоди, розмір понесених збитків, безпосередній причинно-наслідковий зв»язок між заподіянням шкоди і збитками та вину особи, яка заподіяла шкоду.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов»язання.

Частина 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) визначає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом поряду встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач як і в позовній заяві (а.с.3-6), так і в апеляційній скарзі (а.с.90-92) вказує на те, що зі сторони Відповідача не було укладено договір оренди, в результаті чого ним не було отримано доходу, що відповідно виражається в збитках, однак таке твердження не доведено доказами у справі, виходячи з наступного.

Як встановлено обставинами справи, на виконання рішення ОСОБА_2 міської ради від 17.06.2003 р. №276 сторонами укладено 31.07.2003 р. договір оренди землі, який в подальшому рішенням ОСОБА_2 від 20.05.2008 р. продовжено.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи ПАТ «Івано-Франківськгаз»здійснював оплату за весь час користування земельною ділянкою по вул. Ю.Целевича в м. Івано-Франківську відповідно до Закону України «Про плату за землю», що підтверджується довідкою ДПІ в м. Івано-Франківську від 14.07.2011 р. №17458/10/15-341/4386 (а.с.65).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»встановлено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди.

Як встановлено, місцевим господарським судом, зі змісту договору оренди землі від 31.07.2003 р. не вбачається права зміни орендної плати в односторонньому порядку.

Відтак, матеріалами та обставинами справи встановлено, що зміна орендної плати за згодою сторін за договором чи в судовому порядку не проводилась.

З огляду на наведене вище, Відповідачем належним чином виконувались умови договору оренди землі, зокрема в частині внесення орендної плати.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, Відповідач користується згаданою вище земельною ділянкою на підставі та на умовах договору оренди від 31.07.2003 р., а тому без внесення відповідних змін до даного договору, на правовідносини сторін не можуть поширюватись прийнятті в подальшому органом місцевого самоврядування рішення «Про затвердження нормативно-грошової оцінки земель міста ОСОБА_2»від 10.07.2008 р. (на яке Позивач посилається, мотивуючи свої позовні вимоги про понесені збитки у вигляді не отриманої орендної плати за землю).

Відповідно до цього, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність причинно-наслідкового зв»язку між понесенням Позивачем витрат по орендній платі (упущеної вигоди) та діями Відповідача, вини Відповідача; не обґрунтованістю позовних вимог, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, вважає, що всі обставини, які мають значення для справи, були зясовані повністю і у відповідності із вимогами закону.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести і обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, чого Скаржником не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги та відповідність рішення Господарського суду Івано-Франківської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Разом з тим, враховуючи те, що заявлена до стягнення Позивачем сума не є збитками, судові витрати у справі, в тому числі за перегляд судового рішення в апеляційному порядку, слід покласти на позивача у розмірі, передбаченому Декретом КМ України Про державне мито № 7-93 від 21.01.1993р. (із змінами та доповненнями).

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.2011 р. у справі №5010/1203/2011-з-8/40 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 міської ради від 07.09.2011 р. №1235/09-15/в - без задоволення.

2. Судові витрати у справі покласти на Позивача, стягнувши з ОСОБА_2 міської ради в доход державного бюджету 524,28 грн. державного мита, 236 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за розгляд справи в суді першої інстанції та 262,14 грн. державного мита за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

3. На виконання постанови, місцевому господарському суду видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

6. Справу № 5010/1203/2011-з-8/40 повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Мурська Х.В.

повний текст постанови складено та підписано 24.10.2011 р.