ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2011 р. Справа № 5023/1030/11

вх. № 1030/11

Суддя господарського суду Аюпова Р.М.

при секретарі судового засідання Павленко А.В.

за участю представників сторін:

позивача - - ОСОБА_2 - голова; ОСОБА_1, дов. від 21.11.10р.

Представник відповідача - ОСОБА_3, дов. №37 від 21.01.11р.

1Третя особа - не з'явився;

2 Третя особа - ОСОБА_4 (за дов.).

3 Третя особа - не з'явився;

4 Третя особа -не з'явився;

5 Третя особа - ОСОБА_5, дов. від 26.10.2011 року головний спеціаліст;

3-ї особи < Текст > відповідача - < Текст > 3-ї особи < Текст >

розглянувши справу за позовом 1) Зміївська ДДПІ в Харківській області, м. Зміїв

2) Головне Управління Держкомзему у Харківській області, м. Харків

3) Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, м. Харків

4) Контрольно-ревізійний відділ в Зміївському районі Харківської області , м. Зміїв

5) Зміївська районна державна адміністрація Харківської області, м. Зміїв

3-я особа < Текст >

до Приватного підприємства "Харків-енергостройконтакт", с. Нижній Бишкин 3-я особа < Текст >

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Позивач Нижньобишкинська сільська рада Зміївського району Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою (з урахуванням прийнятих ухвалою суду від 11.04.2011 року збільшених позовних вимог)про стягнення з відповідача ПП Харків-енергостройконтракт, на свою користь 6629,80 грн. шкоди, заданої внаслідок використання земельної ділянки без укладання договору оренди та просить покласти на відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач використовує земельну ділянку за адресою: Зміївский район, с. Нижній Бишкин, вул.. 40 років Перемоги,32, без документів, що посвідчують право користування нею.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 лютого 2011 року залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Зміївську Державну податкову інспекцію в Харківській області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28 лютого 2011 року залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне Управління Держкомзему у Харківській області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 квітня 2011 року залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 квітня 2011 року залучено до участі у справі в якості Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Контрольно-ревізійний відділ в Зміївському районі Харківської області та Зміївську районну державну адміністрацію Харківської області.

Позивач у призначеному судовому засіданні 01 листопада 2011 року позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи - 5 у судовому засіданні клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів (вх. № 21738) та письмові пояснення (вх. № 21307), які судом долучені до матеріалів справи.

У призначене судове засідання представники третіх осіб - Зміївської ДПІ в Харківській області, Інспекції ДАБК, Контрольно-ревізійного відділу в Зміївському районі Харківської області не зявились, витребувані судом документи не надали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить відмітки про направлення ухвали від 24 жовтня 2011 року, яка направлялась на адресу учасників процесу, та в якій повідомлялось про час та місце розгляду даного судового засідання, при цьому враховані приписи пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. № 75 (з подальшими змінами).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 жовтня 2011року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, з огляду на сплив строку розгляду справи, передбаченого ст. 69 ГПК Країни, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Контрольно-ревізійним відділом в Зміївському районі проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності та виконання бюджету Нижньо-Бишкинської сільської ради. В ході ревізії 12 квітня 2010 року було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за участю старшого державного інспектора Репіна О.І., контролера ревізора КРВ в Зміївському районі ОСОБА_6 та землевпорядника Нижньобишкинської сільської ради ОСОБА_7, якою встановлено, що за адресою: Зміївський район, с. Нижній Бишкин, вул. 40 років Перемоги, 32 розміщено нежитлове приміщення (магазин), яке належить Приватному підприємству «Харків енергостройконтакт» (відповідачу по справі ) загальною площею 0,0311 га земель забудови. Також розміщено огорожу та встановлено рекламний щит.

Позивач зазначає, що відповідач починаючи з 2008 року користується земельною ділянкою площею приблизно 2270 м земель забудови, що знаходиться за адресою: Зміївський район, с. Нижній Бишкин, вул. 40 років Перемоги, 32 і де розміщено нежитлове приміщення (магазин), огорожу та встановлено рекламний щит в порушення вимог статті 125 Земельного кодексу України документи, що посвідчують право користування вказаною земельною ділянкою у відповідача відсутні.

А тому, на думку позивача, відповідач своїми діями наносить шкоду територіальній громаді села в вигляді недоотриманої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою, у звязку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 6629,80 грн. шкоди, заданої внаслідок використання земельної ділянки без укладання договору оренди.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», однією з форм місцевого самоврядування є представництво спільних інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно з п. п.1 п. «б» ч. 1 ст. 33 зазначеного закону, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Земельна ділянка є державною власністю та відповідно до ст. 12 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України повноваження щодо розпорядження нею в межах м. Харкова здійснює Харківська міська рада.

Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міських рад відносяться регулювання земельних відносин.

Згідно зі ст. 142 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших обєктів, належить земля, управління, якої здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 Земельного кодексу України).

У відповідності до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (ст. 125 Земельного кодексу України). Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ст. 126 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 212 Земельного самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення як, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України, Податковим кодексом України використання землі в Україні є платним.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання, а також господарські зобов'язання можуть виникати також внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами у судових засіданнях, відповідач є власником будівлі (нежитлового приміщення магазину), яка розташована за адресою: Зміївський район, с. Нижній Бишкин, вул. 40 років Перемоги, 32, на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2008 року, посвідченого Зміївським приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за № 2482.

Проте, з моменту придбання зазначеної будівлі, відповідач, використовує земельну ділянку площею приблизно 2270 м земель забудови, для експлуатації та обслуговування магазину, без документів, що посвідчують право власності чи права користування нею.

При цьому, позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог посилався саме на те, що відповідач своїми діями наносить шкоду територіальній громаді села в вигляді недоотриманої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою, у звязку з чим, просить суд стягнути з нього 6629,80 грн. шкоди, заданої внаслідок використання земельної ділянки без укладання договору оренди.

Факт належності відповідного права не відповідачеві, а позивачеві випливає з норми ст. 80 Земельного кодексу України, якою визначено, зокрема, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності. Відповідно до ст. 83 цього кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно цитованої норми ст. 1213 Цивільного кодексу України наслідком безпідставного набуття майна, яке неможливо повернути, є відшкодування його вартості.

Відповідно ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Порядок визначення розміру таких збитків встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2007 року № 963, якою затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Зазначеною Постановою Кабінету Міністрів України № 284 встановлено, що відшкодовуються збитки заподіяні вилученням та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержані доходи, у звязку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок, збитки визначаються комісіями, створеними міськими радами. Результати роботи цих комісій оформляється відповідним актом та затверджується радою.

Крім того, на виконання ст. ст. 156, 157 Земельного кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. №284 Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядженням Зміївської районною державною адміністрацією від 03.11.2010 року № 448 затверджено «Положення про комісію про визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам».

Відповідно до пункту 1 зазначеного Положення, визначення розміру збитків, заподіяних тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів, у звязку з їх тимчасовим невикористанням, на території району здійснює комісія по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам, яка є постійно діючим органом при райдержадміністрації.

Пунктом 9 Положення встановлено, що результати роботи комісії оформлюються відповідними актами, що затверджуються головою райдержадміністрації, рішення комісії, прийняті у межах її повноважень, є обовязковими для виконання.

На момент прийняття рішення по справі, в матеріалах справи відсутні будь-які докази створення комісії по визначенню та відшкодування збитків, заподіяних позивачу в вигляді недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою без укладання договору оренди та складання нею відповідного акту.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вказаного вище, суд дійшов висновку, що позивачем в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів в обґрунтування обставин, на які він посилався, як на підставу своїх позовних вимог , а саме, всупереч положень ст.4-3, 32, 33 Господарського процесуального кодексу України не довів належним чином розміру шкоди, яку він просить стягнути з відповідача.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, та суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 41, 58, 124, 129 Конституції України, ст.4 Декрету КМУ Про державне мито, ст.ст.12, 90, 118, 120, 124, 152, 156, 157, 211, 212 Земельного кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284, ст.ст.22, 1166 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

< Текст >

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя (підпис< Текст > ОСОБА_9

Рішення оформлено згідно з вимогами ст. 84 ГПК України

та повний текст рішення складено та підписано 07 листопада 2011 року

справа № 5023/1030/11