ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
01.11.11 Справа № 5/32/5022-888/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді Зварич О.В.
суддів Якімець Г.Г.
ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орвіс»(надалі ТзОВ «Орвіс») № 170 від 19.09.2011р. (вх. № 642 від 03.10.2011р.)
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р.
у справі № 5/32/5022-888/2011
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріол»(надалі ТзОВ «Аріол»), м. Тернопіль
до відповідача: ТзОВ «Орвіс», м. Тернопіль
про стягнення 352 512,33 грн.,
від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 8102 від 30.11.2008р.);
від відповідача: не зявився,
Рішенням господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 5/32/5022-888/2011 (суддя Андрушків Г.З.) позов задоволено частково, стягнуто з ТзОВ «Орвіс»на користь ТзОВ «Аріол»300 000,00 грн. боргу, 38 100,00 грн. інфляційних втрат, 11 465,75 грн. 3 % річних, 3 495,66 грн. витрат по сплаті державного мита та 234,02 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача обовязку повернути позивачу позику в сумі 300 000,00 грн. Згідно п.4.1 та п.5.1 договору з врахуванням додатку до договору від 11.03.2009р. відповідач зобовязаний був повернути позику до 10.01.2010р., тому прострочення виконання грошового зобовязання у відповідача почалось 11.01.2010р. Оскільки, позивач заперечує щодо проведення зарахування зустрічних вимог за заявою відповідача з підстав відсутності у нього будь-яких, в т.ч. грошових зобовязань перед відповідачем, тому зобовязання, яке виникло у відповідача перед позивачем на підставі договору позики № 1 від 10.03.2008р. не є припиненим.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 5/32/5022-888/2011. Зокрема, вказує, що позивач на виконання умов договору позики від 10.03.2008р. перерахував на рахунок відповідача 300 000,00 грн. Сторони погодили термін повернення даної суми позики до 31.12.2009р. Відповідач вважає, що з підписанням 01.06.2009р. протоколу про наміри продажу корпоративних прав між сторонами виникли однорідні зустрічні вимоги за невиконаними зобовязаннями. Відтак, 28.07.20011р. ТзОВ «Орвіс»надіслало на адресу ТзОВ «Аріол»відповідну заяву про зарахування зустрічних вимог, яка залишена позивачем без розгляду.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу зазначає, що договір від 10.03.2008р. укладений на надання безпроцентної поворотної позики ТзОВ «Орвіс»і жодним чином не повязаний з протоколом намірів щодо майбутнього виконання зобовязань. Крім того, термін дії протоколу про наміри 1 рік, тобто до 01.06.2010р. Відтак, на момент подання позовної заяви протокол про наміри втратив свою чинність і не має будь-якого відношення до договору позики. Вважає, що апеляційна скарга по своїй суті є надуманою, підстави для її задоволення відсутні.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 21.10.2011р.

31.10.2011р. відповідач надіслав факсимільне клопотання (вх. № 777 від 31.10.2011р.) та 01.11.2011р. письмове клопотання (вх. № 8457 від 01.11.2011р.) про зупинення розгляду апеляційної скарги до моменту вирішення господарським судом Тернопільської області справи № 7/91/5022-1474/2011 про визнання договору позики № 1 від 10.03.2008р. недійсним з моменту укладення.

Заслухавши пояснення представника позивача з приводу заявленого відповідачем клопотання, судова колегія вважає, що розгляд справи № 7/91/5022-1474/2011 господарським судом Тернопільської області не виключає самостійного розгляду даної справи.

В силу ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. За змістом названої норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи. При цьому, пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Колегія суддів констатує відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 7/91/5022-1474/2011, оскільки всі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору у справі № 5/32/5022-888/2011 можуть бути встановлені господарським судом самостійно. Слід також зазначити, що безпідставне зупинення судом провадження у справі без встановлення всіх необхідних для вчинення вказаної процесуальної дії вимог закону може впливати на реалізацію сторонами своїх прав та виконання обов'язків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не підтверджено наявності правових підстав для зупинення провадження у справі, достеменно не встановлено та вичерпно не обґрунтовано, в чому саме полягає неможливість її розгляду.

Приймаючи участь у судових засіданнях під час слухання справи в суді першої інстанції, відповідач не висловлював жодних зауважень щодо дійсності договору позики №1 від 10.03.2008р. Справу № 7/91/5022-1474/2011, в якій вказаний договір є предметом спору, порушено господарським судом Тернопільської області 28.10.2011р. - після прийняття місцевим судом рішення у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про зупинення розгляду апеляційної скарги.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.2011р. введено в склад судової колегії для розгляду справи № 5/32/5022-888/2011 замість судді Юрченка Я.О. суддю Хабіб М.І. з мотивів, вказаних в даному розпорядженні.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 5/32/5022-888/2011 з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2008 року між ТзОВ «Аріол»(позикодавець) та ТзОВ «Орвіс»(позичальник) укладено договір позики № 1, згідно умов якого позикодавець зобовязався надати позичальнику безпроцентну поворотну фінансову допомогу, а останній зобовязався повернути допомогу у визначений цим договором термін (а.с. 6).

Сума поворотної допомоги становить за цим договором 300 000,00 грн. (розділ 2 договору).

Згідно п. 3.1. договору позикодавець взяв на себе зобовязання надати безпроцентну поворотну фінансову допомогу протягом 10-ти днів з моменту підписання цього договору.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що термін надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги позичальнику визначається з моменту надання позики, і становить один рік.

Термін, зазначений в п. 4.1. цього договору, може бути продовжений чи скорочений за згодою сторін (п. 4.2 договору).

В п. 5.1 договору вказано, що після закінчення терміну, зазначеного в п. 4.1 цього договору, позичальник зобовязується протягом десяти днів повернути суму позики.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання (розділ 6 договору).

11 березня 2009 року між сторонами укладено додаток до договору позики № 1 від 10.03.2008р., за умовами якого продовжено термін погашення безпроцентної поворотної фінансової допомоги до 31 грудня 2009 року (а.с. 7).

Договір позики та додаток до нього підписані позивачем та відповідачем, що свідчить про погодження всіх істотних умов.

На виконання своїх зобовязань за договором позики, позивач 19.03.2008р. перерахував на рахунок відповідача 300 000,00 грн., про що свідчить виписка з рахунку ТзОВ «Аріол»(а.с. 8).

Однак, відповідач не повернув позивачу вищевказану суму безпроцентної поворотної фінансової допомоги у встановлені договором та додатком до нього строки, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом звірки за період з червня 2008 року по квітень 2011 року, підписаним та скріпленим печатками сторін без жодних застережень.

01 червня 2009 року між позивачем та відповідачем підписано протокол про наміри продажу корпоративних прав, за умовами якого продавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених в цьому протоколі продати покупцю корпоративні права ТзОВ «Орвіс», а покупець зобовязується в порядку та на умовах визначених в цьому протоколі придбати та оплатити названі права до 01 грудня 2009 року (а.с. 38-40).

За продаж корпоративних прав ТзОВ «Аріол»отримує від ТзОВ «Орвіс»кошти в сумі 15 800 000,000 дол. США до 01 грудня 2009 року (п. 1.4 протоколу).

Підставою звернення позивача до суду з даним позовом слугувало невиконання відповідачем свого зобовязання за договором позики № 1 від 10.03.2008р.

20 липня 2011 року ТзОВ «Орвіс»надіслало ТзОВ «Аріол»претензію щодо виконання умов протоколу про наміри, а саме: не пізніше семи робочих днів з моменту направлення цієї претензії сплатити на користь ТзОВ «Орвіс»кошти в сумі 15 800 000,00 дол. США, що на момент складання цієї претензії в гривневому еквіваленті з врахуванням інфляційних нарахувань складає 146 807 781,00 грн., а також сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення, що становить 35 345 578,00 грн., разом до оплати належать кошти в сумі 182 153 359,00 грн. (а.с. 41).

28.07.2011р. відповідач надіслав позивачу заяву про зарахування зустрічних вимог з вимогою здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 42-43).

В запереченні по суті претензії та заяви про зарахування зустрічних вимог позивач вказує, що договір позики № 1 від 10.03.2008р. та протокол про наміри продажу корпоративних прав від 01.06.2009р. ніяким чином не повязані в часі та в предметі судового спору в розгляді даної справи і виконання зобовязань з договору позики не можуть бути повязані з вимогами, викладеними в претензії, а в подальшому в заяві про зарахування однорідних грошових зобовязань (а.с. 51).

При винесенні постанови, колегія суддів керувалася наступним:

Згідно ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2008р. між ТзОВ «Аріол»та ТзОВ «Орвіс»укладено договір позики №1.

У відповідності із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно наявної в матеріалах справи копії виписки з рахунку, 19.03.2008р. позивач перерахував відповідачу обумовлену договором суму безпроцентної поворотної фінансової допомоги в розмірі 300 000,00 грн.

Додатком до договору сторони погодили термін погашення позики до 31.12.2009р.

З урахуванням п. 5.1 договору позики, відповідач зобовязаний був повернути позивачу суму наданої безпроцентної поворотної фінансової допомоги до 10.01.2010р.

Однак, в матеріалах справи відсутні і суду не надані докази виконання відповідачем своїх зобовязань за договором позики, що підтверджується актом звірки за період з червня 2008 року по квітень 2011 року. Факт невиконання договірних зобовязань не заперечується відповідачем.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов в частині стягнення з відповідача 300 000,00грн. боргу підлягає задоволенню, як обґрунтовано заявлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вищенаведених приписів ЦК України та змісту договору позики від 10.03.2008р., судова колегія вважає, що позовні вимог в частині стягнення 38 100,00 грн. інфляційних втрат та 11 465,75 грн. 3 % річних, відповідають фактичним обставинам справи та підставно задоволені судом першої інстанції.

Судова колегія констатує правомірність відмови місцевим господарським судом в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2 700,00 грн. інфляційних втрат та 246,58 грн. 3% річних, оскільки такі нараховані позивачем без врахування вимог п. 5.1. договору позики, а щодо нарахування інфляційних втрат - ще й без врахування Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо безпідставності та необґрунтованості посилань відповідача на протокол про наміри продажу корпоративних прав від 01.06.2009р., як на підставу припинення зобовязань за договором позики від 10.03.2008р., враховуючи наступне:

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч. 4 ст. 635 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 182 ГК України угода сторін про наміри (протокол про наміри тощо) не визнається попереднім договором і не породжує юридичних наслідків.

З аналізу протоколу про наміри продажу корпоративних прав від 01.06.2009р. не вбачається, що протокол є попереднім договором, відсутнє також волевиявлення сторін про надання йому сили попереднього договору.

В силу положень ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін, тобто, з приписів даної правової норми вбачається, що зобовязання може, але не повинно, припинятися за заявою однієї із сторін, а за змістом зобовязального права та на підставі системного аналізу ст.ст.526-532 ЦК України в звязку зі ст.601 ЦК України, слід зробити висновок, що зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою однієї із сторін може здійснюватися лише у разі згоди на це іншої сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин.

Оскільки, позивач заперечує (заперечення № 134 від 31.08.2011р.) щодо проведення зарахування зустрічних вимог за заявою відповідача з підстав відсутності у нього будь-яких, в т.ч. грошових зобовязань перед відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зобов'язання, яке виникло у відповідача перед позивачем на підставі договору позики № 1 від 10.03.2008р. не є припиненим.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 02.09.2011р. у справі № 5/32/5022-888/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Якімець Г.Г.

ОСОБА_1