донецький апеляційний господарський суд
Постанова
Іменем України

14.04.2011 р. справа №13/260д/10-6/5009/273/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Акулової Н.В., Гези Т.Д.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Грушко А.С. по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу 195 Центральної бази Державної спеціальної служби транспорту Військової частини НОМЕР_1 м. Київ

на рішення господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. у справі №13/260д/10-6/5009/273/11 (суддя Місюра Л.С.)

за позовом 195 Центральної бази Державної спеціальної служби транспорту Військової частини НОМЕР_1 м. Київ

до Приватного малого виробничо-комерційного підприємства Ассоль м. Василівка Запорізької області

про визнання недійсним договору поставки №59/2110 від 12.06.2009р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, 195 Центральна база Державної спеціальної служби транспорту Військової частини НОМЕР_1 м. Київ, звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до відповідача, Приватного малого виробничо-комерційного підприємства Ассоль м. Василівка Запорізької області, про визнання недійсним з моменту укладення договору №59/2110 від 12.06.2009р. на закупівлю вузлів до машин та устаткування для добувної промисловості та будівництва (обладнання типу ОБ10В4 та трактор Т-170Б в кількості 2-х одиниць, та ОБ10Е на трактор Т-170 в кількості 2-х одиниць).

Ухвалою від 15.09.2010р. господарський суд міста Києва в порядку ст. 17 ГПК України направив позовну заяву та додані до неї документи за територіальною підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. в задоволенні позову відмовлено.

У висновках щодо відмови у задоволенні позову господарський суд посилався на те, що обґрунтування позовних вимог положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо мінімізації впливу фінансової кризи на розвиток вітчизняної промисловості є некоректним та не може бути підставою для їх задоволення, оскільки рішенням Конституційного суду України від 14.07.2009р. №v3157500-09 по справі №1-22/2009 вказаний закон був визнаний неконституційним. Більш того, господарський суд зазначив, що позивач не довів своїх доводів стосовно того, що товар, який є предметом спірного договору, виробляється в Україні, та в чому саме спірний договір суперечить Положенню про закупівлю товарів, затвердженою Постановою КМУ №666 від 28.07.2010р.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки не прийнято до уваги лист Міністерства промислової політики України №13/5-1-563 від 30.03.2009р. як доказ того, що товар за спірним договором виробляється в Україні. Крім того, скаржник зазначає, що необґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо неконституційності Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо мінімізації впливу фінансової кризи на розвиток вітчизняної промисловості, оскільки за рішенням Конституційного суду України від 14.07.2009р. він втрачає чинність з моменту ухвалення вказаного рішення. Тобто, до спірних правовідносин, які виникли до 14.07.2009р., повинен був бути застосований зазначений закон.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, причину неявки до суду не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №05996550.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

23.03.2009р. в інформаційному бюлетені Вісник державних закупівель № 12(348) було опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів на закупівлю вузлів до машин та устаткування для добувної промисловості та будівництва (обладнання типу ОБ10В4 на трактор Т-170Б в кількості 2-х одиниць, та ОБ10Е на трактор т-170 в кількості 2-х одиниць).

Згідно з протоколом про розкриття тендерних (цінових) пропозицій № 17 від 23.04.2009р. на закупівлю обладнання було надано дві тендерних пропозиції: ТОВ ПКК Будшляхмаш з ціновою пропозицією 468 416,00грн. та відповідача - Приватного малого виробничо комерційного підприємства „Ассоль з ціновою пропозицією 437 600,00грн.

Кожен з учасників подав всі документи, передбачені тендерною документацією, про що було зазначено в підписаному членами тендерного комітету протоколі.

До процедури оцінки були допущені вищевказані учасники, які відповідали кваліфікаційним вимогам, що підтверджується протоколом оцінки тендерних (цінових) пропозицій № 24 від 02.06.2009р. За результатом оцінки тендерним комітетом прийняте рішення акцептувати цінову пропозицію відповідача, в результаті чого 12.06.2009р. між 195 Центральною базою Державної спеціальної служби транспорту Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Приватним малим виробничо-комерційним підприємством Ассоль (постачальник) було укладено договір №59/2110. За умовами даного договору, постачальник зобов`язався поставити (відпустити) вузли до машин та устаткування для видобувної промисловості (обладнання типу ОБ10В4 та трактор Т-170Б в кількості 2-х одиниць, та ОБ10Е на трактор Т-170 в кількості 2-х одиниць) згідно з рознарядкою для потреб Державної спеціальної служби транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до додатку 2 тендерної документації на закупівлю продукції, серед документів, які повинен подати учасник юридична особа для підтвердження того, що він здійснює господарську діяльність відповідно до положень Статуту, є документ, що підтверджує (на вимогу п.2 прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо мінімізації впливу фінансової кризи на розвиток вітчизняної промисловості), що учасник являється вітчизняним виробником товарів (або його офіційним представником п. 3.7 додатку № 2), крім товарів, які не виробляються на Україні.

В подальшому позивач, посилаючись на те, що відповідачем не було надано відповідного документу, звернувся до господарського суду із позовом про визнання вказаного договору недійсним. В підтвердження своїх вимог позивач посилається на лист Міністерства промислової політики України № 13/5-1-563 від 30.03.2009р., відповідно до якого АТ Атек м. Київ спеціалізується з виробництва бульдозерів та екскаваторів. За твердженням позивача, цей лист є доказом того, що обладнання типу ОБ10В4 та ОБ10Е виробляється в Україні, проте підтверджень того, що саме обладнання, яке є предметом спірного договору, виробляється в Україні, текст листа не містить в собі.

При цьому, за висновком №ОЦ-260 Запорізької торгово-промислової палати (а.с. 102, т.1), обладнання (вузол) типу ОБ10В4 до трактора Т-170Б та ОБ10Е до трактора Т-170Б та аналогічна по технічним характеристикам продукція в період з 01.01.2009р. по 13.10.2010р. на території України не вироблялись.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист Товариства з обмеженою відповідальністю Челябінський тракторний завод Уралтрак №ВТФ/1-563о від 05.03.09р., в якому вказане підприємство зазначає, що відповідач був уповноважений в 2009р. здійснювати продаж, гарантійне та сервісне обслуговування, ремонт тракторної техніки, вузлів та агрегатів виробництва ТОВ ЧТЗ-Уралтрак у якості дилера даного підприємства.

Відповідно до п.2 розд.2 Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо мінімізації впливу фінансової кризи на розвиток вітчизняної промисловості, з метою захисту вітчизняної економіки від наслідків світової фінансової кризи тимчасово, до 01.01.2011р., встановлено, що закупівля товарів, робіт і послуг за державні кошти здійснюється у вітчизняних виробників цих товарів, робіт і послуг (юридичних та фізичних осіб), крім товарів, які не виробляються в Україні.

Тобто, вказаний Закон дозволяв здійснювати закупівлю товарів у підприємств-неризидентів у випадку, якщо такі товари не виробляються на території України.

Крім того, у судовому засіданні 13.04.2011р. відповідач надав клопотання, в якому, обґрунтовуючи неможливість подання доказу до суду 1-ї інстанції, просив долучити до матеріалів справи копію виписки за особовим рахунком, яка підтверджує те, що позивачем 05.04.2011р. було здійснено оплату частини грошової заборгованості за оспорюваним договором, тобто вже після винесення рішення господарського суду. Судова колегія в порядку ст. 101 ГПК України вказане клопотання задовольнила та долучила даний доказ до матеріалів справи.

Тобто на теперішній час позивачем на виконання умов спірного договору здійснюється оплата отриманої продукції, що свідчить про схвалення ним даного договору.

За статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до Роз`яснення Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням угод недійсними від 12.03.1999р. №02-5/111 (зі змінами та доповненнями) угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом; у кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною. Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами статті 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

За матеріалами справи, позивачем не надано належних доказів того, що товар, який є предметом спірного договору, виробляється на території України, крім того, позивач частково виконує умови договору, у зв`язку з чим, незважаючи на визнання Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо мінімізації впливу фінансової кризи на розвиток вітчизняної промисловості неконституційним за рішенням Конституційного суду України від 14.07.2009р. №v3157500-09 по справі №1-22/2009, судова колегія вважає позовні вимоги недоведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. у справі №13/260д/10-6/5009/273/11 відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати по оплаті держмита за подання апеляційної скарги згідно ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Приймаючи до уваги вищевикладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. по справі №13/260д/10-6/5009/273/11 залишити без зміни.

Апеляційну скаргу 195 Центральної бази Державної спеціальної служби транспорту Військової частини НОМЕР_1 м. Київ на рішення господарського суду Запорізької області від 24.02.2011р. у справі №13/260д/10-6/5009/273/11 залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: Н.В. Акулова

Т.Д. Геза

Надруковано примірників-5
1-у справу
1-позивачу
1-відповідачу
1-господарському суду
1-ДАГС