ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
13.10.11 Справа № 5015/1408/11
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді Процика Т.С.
суддів Дубник О.П.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Юрчук О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк»
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2011р.
у справі № 5015/1408/11
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Лізинговий дім»,
м. Львів
до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Альфа-Банк», м. Київ
третя особа 1 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, м. Київ
третя особа 2 Франківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів
про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи від 30.12.2010р., що зареєстровані за № 8090 та № 8091
за участю представників:
від позивача - ОСОБА_4 представник;
від відповідача - не зявився;
від третіх осіб - не зявилися.

Права та обовязки сторін, передбачені ст.22 ГПК України, розяснено, заяви про відвід суддів не поступало, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходило.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.06.2011р., суддя Гоменюк З.П., позов задоволено повністю, визнано такими, що не підлягають виконанню, виконавчі написи від 30.12.2010р., що зареєстровані за №8090 та №8091, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, стягнуто з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Лізинговий дім 85грн. 00коп. витрат по сплаті державного мита та 236грн. 00коп. вартості інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2011 року по справі № 5015/1408/11.
В обгрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що рішення Господарського суду Львівської області винесене з порушенням норм матеріального права, а висновки, зроблені в ньому, не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, скаржник, посилаючись на ст. 546 ЦК України, зазначає, що Позичальник у строки, встановлені п. 1.3 Кредитного договору про надання кредиту, зобовязання щодо своєчасної сплати кредиту не виконував, у звязку з чим Банк був змушений направити Позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту. Апелянт звертає увагу, що у звязку з відсутністю задоволення вимог з боку Позичальника по кредитному договору, 30.12.2010 року за заявою Банка, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, було вчинено виконавчі написи за № 8090 та № 8091 на Договорах застави.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив доводи скаржника, просить рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2011р. у справі № 5015/1408/11 залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Скаржник не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченому ст.ст.22, 28 ГПК України, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав свої вимоги, доводи та заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, а також у поясненнях, наданих у судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, суд встановив наступне.
22 серпня 2007року між Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Лізинговий дім та Закритим акціонерним товариством Альфа-Банк укладено кредитний договір №272/07, відповідно до умов якого позивачу надано кредит в розмірі 1607327грн. 36 коп. строком до 22 липня 2012року.
В межах Кредитного договору між позивачем та відповідачем було укладено:
- угоду від 22.08.2007 року про внесення змін до Кредитного договору №272/07 від 22 серпня 2007 року;
- угоду № 1 від 13.09.2007 року про внесення змін до Кредитного договору №272/07 від 22 серпня 2007 року;
- угоду від 01.10.2007 року про внесення змін до Кредитного договору №272/07 від 22 серпня 2007 року;
- угоду № 2 від 10.10.2007 року про внесення змін до Кредитного договору №272/07 від 22 серпня 2007 року;
- додаткову угоду від 11.12.2007 року до Кредитного договору №272/07 від 22 серпня 2007 року.
В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між сторонами укладено договори застави, № 673/07 від 26.09.2007 року та № 868/07 від 27.11.2007 року, рухомого майна, відповідно до умов яких відповідачу в заставу передано самоскид марки MAN, моделі TGA 41.400 BB WW, номер кузова WMAHW3ZZ37М486717, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіль марки MAN, моделі TGA 41.400 BB WW, тип САМОСКИД-С, номер кузова WMAHW3ZZ47М486659, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.02.2010 року порушено провадження у справі № 21/11 про банкрутство ТзОВ Компанія Лізинговий дім та відкрито процедуру санації. Відповідач звернувся до суду із заявою про визнання кредиторських вимог до позивача на суму 743350 грн. 34 коп., в якій, як на підставу своїх вимог покликається на рішення Господарського суду Донецької області у справі № 29/105. Тобто, відповідачем обрано способом захисту своїх інтересів щодо повернення кредитних коштів шляхом стягнення грошей.
Також ухвалою суду від 27.02.2010р. у справі № 21/11 відповідно до ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Відповідно до ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника), а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах.
26.01.2011 року Галицьким відділом державної виконавчої служби відкрито два виконавчі провадження ВП № 23952680 та ВП № 23950982 про звернення стягнення боргу в розмірі 837149грн. 67коп. на автомобіль марки MAN, моделі TGA 41.400 BB WW, тип САМОСКИД-С, номер кузова WMAHW3ZZ47М486659, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, та відповідно про звернення стягнення боргу в сумі 837149грн. 67 коп. на автомобіль марки MAN, моделі TGA 41.400 BB WW, номер кузова WMAHW3ZZ37М486717, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі виконавчих написів, зареєстрованих за № 8090 та № 8091, вчинених 30.12.2010р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3
14.02.2011 року позивачем подано скаргу до Галицького ВДВС в порядку ст. 85 Закону України Про виконавче провадження. Відповідно до матеріалів справи, дана скарга задоволена частково, в частині зупинення виконавчого провадження вимоги позивача відхилено. В частині відхилених Галицьким ДВС вимог позивачем 14.03.2011 року подано позов до Львівського окружного адміністративного суду щодо зупинення дії постанов про відкриття виконавчих проваджень від 26.01.2011 року Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП № 23952680 та ВП № 23950982 про звернення стягнення відповідно 837149грн. 67коп. та 837149грн. 67коп. на автомобіль марки MAN за реєстраційним номером ВС0936ВЕ та автомобіль марки MAN за реєстраційним номером ВС0941ВС.
Частиною 3 ст.15 ГПК України передбачено, що справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача.
Відповідно до ч.7 ст.50 Закону України "Про нотаріат" спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:
1. передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;
2. продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;
3. відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;
4. переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери;
5. реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.
Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 03.03.2004р. за №283/8882, зокрема, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до частин 1, 2 п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем .
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.
Відповідно до п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів (п. 286 Інструкції).
Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а ) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.
Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не подано копій первинних документів на підставі яких було вчинено оскаржувані виконавчі написи. Тому, суд був позбавлений можливості належно перевірити, які саме первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо) було подано відповідачем нотаріусу, на підтвердження розміру заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначені у виконавчому написі.
Крім того, враховуючи наведені норми та встановивши, що боргові зобов'язання, зазначені у виконавчих написах нотаріуса №8090 та №8091 про звернення стягнення боргу в розмірі 837149грн. 67коп., не співпадають із зобов'язаннями, зазначеними у заяві про майнові вимоги до боржника від 21.04.2010р. в розмірі 743350грн. 34коп., суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що сума боргу не є безспірною, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з рішенням місцевого господарського суду, оскільки позивач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В :

1. Залишити без змін рішення Господарського суду Львівської області від 01.06.2011р. у справі № 5015/1408/11, а апеляційну скаргу без задоволення.
2. Витрати по сплаті державного мита за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.
Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку.
Головуючий суддя Процик Т.С.
Суддя Дубник О.П.
Суддя Скрипчук О.С.