ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
07.11.11 Справа № 5008/688/2011
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого-судді Михалюк О.В.
суддів Новосад Д.Ф.
розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Соло»
на рішення господарського суду Закарпатської області від 30.08.2011р.
у справі № 5008/688/2011
за позовом Мукачівського міжрайонного управління водного господарства, м.Мукачево
до товариства з обмеженою відповідальністю «Соло», с.Клячаново
про стягнення заборгованості в сумі 6306,00 грн. ,
з участю представників :
від скаржника не з»явився
від позивача ОСОБА_2 провідний юрисконсульт
В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені, заперечень щодо складу суду не поступало.
Скаржник належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерував, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.
Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.08.2011р. у справі № 5008/688/2011 (суддя Карпинець В.І.) задоволено частково позов Мукачівського міжрайонного управління водного господарства, м.Мукачево та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Соло», с.Клячаново Мукачівського району Закарпатської області 5200,10 грн. основного боргу, 236,28 грн. пені, 260,00 грн. штрафу, 92,14 грн. державного мита та 213,18 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Соло»подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції було не повно з»ясовано усі обставини, що мають значення для справи та невірно здійснено оцінку акту звірки наявних первинних документів та записів по бухгалтерському обліку за період першого кварталу 2011 року, так як, на думку скаржника, даний акт фіксує лише наявність чи відсутність первинних бухгалтерських документів, а не вказує на наявність чи відсутність правовідносин між сторонами. Крім того, як зазначає скаржник, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення в порушення вимог Господарського процесуального кодексу України взяв до уваги покази свідка.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

02 лютого 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Соло», надалі "Замовник», в особі директора, з однієї сторони, та Мукачівським міжрайонним управлінням водного господарства, надалі "Виконавець", з другої сторони, було укладено договір № 9 про надання послуг, у відповідності до п. 1.1. р. 1 якого Виконавець надає для «Замовника»послуги екскаватора ХІТАЧІ.

Згідно п. 2.1 р. 2 договору вартість робіт визначається договірною ціною з розрахукну 200 грн. за машиногодину.

У відповідності до п.3.1 р. 3 «Замовник»здійснює розрахунок за виконані роботи на протязі 5-ти банківських днів після підписання акту виконаних робіт за реквізитами, вказаними в даному договорі.

Даний договір містить всі істотні умови, встановлені для договору підряду (статті 843,846,853,854 Цивільного кодексу України»та є правочином укладеним з дотриманням вимог, передбачених главою 16 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, Мукачівське міжрайонне управління водного господарства виконало свої зобов'язання за договором № 9 від 02.02.2011 року про надання послуг належним чином: надало транспортні послуги екскаватором ХІТАЧІ в лютому 2011 року, що підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт № 9.

Даний акт підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками ТзОВ «Соло»та позивача (належним чином засвідчена копія акту приймання виконаних робіт знаходиться в матеріалах справи). Всього відповідач отримав послуг на загальну суму 5200,10 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач прийняті на себе зобовязання згідно укладеного договору належним чином не виконав, оплату за надані йому послуги в повному обсязі не здійснив та допустив заборгованість по оплаті в сумі 5200,10 грн., в зв»язку з чим, позивачем було надано відповідачу рахунок № 14 від 15.02.2011р. з метою погашення вказаної заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, через неоплату вказаного рахунку в строк, передбачений умовами договору, позивачем на адресу відповідача 14.03.2011р. була скерована претензія з вимогою погасити заборгованість, яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов»язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності до п.2 ст.837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З вищенаведеного, випливає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 5200,10 грн. є обгрунтованими.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

В пунктах 4.1, 4.2 р.4 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне виконання своїх зобов»язань винна сторона сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, нараховані на суму простроченого платежу за кожен день прострочення, а за необгрунтовану відмову від сплати наданих послуг або за безпідставну відмову від прийняття їх, замовник сплачує штраф в розмірі 5% від суми відмови або від вартості послуг, які він відмовився прийняти.

Відтак з відповідача правомірно стягнуто пеню в розмірі 236,28 грн. та штраф в розмірі 260,00 грн.

Щодо посилання скаржника на те, що суд першої інстанції без достатніх правових підстав при винесенні оскаржуваного рішення взяв до уваги покази свідка слід зазначити наступне:

Чинний Господарський процесуальний кодекс України не передбачає такого джерела доказування, як показання свідків. Однак це не означає неможливості використання як засобів доказування установлення фактичних даних (обставин) у справі письмових та усних пояснень фізичних осіб, яким відомі відповідні дані (обставини).

Так, згідно з частиною другою статті 32 Господарського процесуального кодексу України відповідні дані встановлюються, зокрема, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Якщо пояснення представника сторони чи третьої особи, який з»явився у судове засідання, не є достатніми й вичерпними, господарський суд не позбавлений права зобов»язати шляхом винесення відповідної ухвали таку сторону (третю особу) забезпечити участь у судовому засіданні також й іншого працівника (працівників) даного підприємства чи організації, в тому числі і з зазначенням в такій ухвалі посади та/або прізвища, ім»я, по-батькові працівника, явка якого в судове засідання є обов»язковою, або ж витребувати у підприємства (організації) письмове пояснення відповідного працівника (працівників).

Крім того, стаття 30 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право викликати посадових осіб та інших працівників підприємств, установ, організацій, державних та інших органів для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (в тому числі, на вимогу суду, - в письмовій формі).

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Закарпатської області від 30.08.2011р. у справі № 5008/688/2011 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Новосад Д.Ф.

суддя Мельник Г.І.