ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.11 Справа№ 27/151

за позовом Прокурора Перемишлянського району в інтересах держави в особі ДК „Укртрансгаз НАК „Нафтогаз України Бібрське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії УМГ „Львівтрансгаз, м.Бібрка

до відповідача Державного комунального підприємства „Ребус, м.Комарно

про стягнення 12515,39 грн.

Суддя Н.Судова-Хомюк

Представники

від прокуратури: не зявився

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 14.12.2010р.)

від відповідача: не зявився

Суть спору:

Розглядається справа за позовом Прокурора Перемишлянського району в інтересах держави в особі ДК „Укртрансгаз НАК „Нафтогаз України Бібрське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії УМГ „Львівтрансгаз, м.Бібрка до Державного комунального підприємства „Ребус, м.Комарно про стягнення 12515,39 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 01.12.2010р. призначив розгляд справи на 16.12.2010 р. В порядку ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 18.01.2011р.

Прокурор в судове засідання не зявився.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, своїм процесуальним правом, що передбачене ст.22 ГПК України не скористався, про причини неявки суду не повідомив, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу при відсутності представника відповідача та відзиву на позовну заяву, за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті.

Представнику позивача розяснено його права та обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

08 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 104/09 про надання послуг з використання гарячої технічної води у відповідності до умов якого позивач (власник) надає дозвіл відповідачу (користувачу) на використання в своїх цілях гарячої технічної води з утилізаторів тепла компресорної станції позивача (власника) в м.Комарно. Після використання відповідач (користувач) повертає воду позивачу (власнику).

Відповідно до п.2.1 договору за використання в своїх цілях технічної води відповідач (користувач) оплачує позивачу (власнику) вартість послуг згідно затвердженого та погодженого кошторису. Обсяг наданих послуг визначається як сума показань лічильників тепла, встановлених в бойлерній позивача і опломбованих обома сторонами. Розрахунковим періодом є календарний місяць, строк оплати до 25 числа наступного за розрахунковим місяця (п.2.5 договору).

Судом встановлено, що відповідачем за період квітня 2010р. було використано 86,2 Гкал. тепла від утилізаторів тепла компресорної станції на загальну суму 11235,65 грн., що підтверджується актом прийому передачі теплоенергії від 27.04.2010р. підписаного та скріпленого печатками представниками обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивача відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані послуги не виконав і станом на 16.08.2010р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 11235,65грн

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до пункту 4.1.1 договору та п.2 ст.231 ГК України за несвоєчасне внесення платежів позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня і згідно поданого розрахунку розмір пені за період з 25.05.2010р. по 16.08.2010 р. становить 465,15 грн.

У разі якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом або договором, у таких розмірах: за прострочення понад тридцять днів, додатково стягується штраф в розмірі семи відсотків вказаної вартості. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 786,50 грн. - 7% штрафу за прострочення оплати за надані послуги понад 30 днів є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 28,09 грн. 3% річних є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи наведене, суд, прийшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 22, 43, 49, 75, 82, 84, 85,115-117 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства „Ребус (81562 м.Комарно, вул.Січових Срідьців,4, ЄДРПОРУ 13801500) на користь ДК „Укртрансгаз НАК „Нафтогаз України в особі Бібрського лінійного виробнчого управління магістральних газопроводів філії УМГ (81220 Перемишлянський район м.Бібрка, вул.Глібовицька, 6, ) 11235,65 грн. основного боргу, 465,15 грн. пені, 786,50 грн. 7% штрафу, 28,09 грн. 3% річних, 125,15 грн. державного мита, 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Суддя Судова-Хомюк Н.М.