ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"14" березня 2011 р. Справа № 5019/55/11

за позовом ВАТ "Сарненський завод мостових технологічних конструкцій"

до відповідача ОСОБА_1 комерційного промислово-інвестиційного банку

про розірвання договору іпотеки

Суддя Марач В.В.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : не з'явився

Від відповідача : представник по довіреності ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне товариство "Сарненський завод мостових технологічних конструкцій" (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 комерційний промислово-інвестиційний банк" від імені якого діє Філія "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Рівне" (надалі - Відповідач) в якому просить розірвати договір іпотеки №236/08 від 25.02.2008 року укладений між ВАТ "Сарненський завод мостових технологічних конструкцій" та ПАТ "ОСОБА_1 комерційний промислово-інвестиційний банк" у забезпечення кредитного договору №235/08 від 22.02.2008 року.

Свої вимоги Позивач обгрунтовує тим, що на виконання Кредитного договору №235/08 від 22.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій», з однієї сторони, та ОСОБА_1 комерційним промислово-інвестиційним банком був укладений договір іпотеки №236/08 від 25.02.2008 року.

П. 1.2. Іпотечного договору встановлено, що предметом іпотеки є Адміністративно-побутовий корпус (чотирьохповерхова залізобетонна будівля з підвалом-протирадіаційне укриття та цокольним поверхом з перехідною галереєю), літера «А-4»за планом земельної ділянки, загальною площею 6 184,7 кв.м., що розташована на земельній ділянці площею 12,56 га, що знаходиться за адресою: м. Сарни, вул. 17 Вересня, 21, який належить Позивачу на праві власності.

Позивач вважає, що зазначений вище Договір іпотеки № 236/08 із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя необхідно розірвати, дану необхідність мотивує наступним чином:

Згідно положень Цивільного кодексу України, зокрема, глави 49, способами забезпечення виконання зобов'язання є - неустойка, порука, гарантія, застава, при тримання, завдаток.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правове регулювання цивільних відносин, які виникають, змінюються або припиняються на підставі договору іпотеки здійснюється згідно вимог Закону України «Про іпотеку».

Згідно п.п. 6 та 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку»іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, к передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Одночасно, відповідно до положень ст. 627 та ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір іпотеки № 169Д-1 від 24.05.207 р. містить у собі елементи різних договорів, тобто вважаться змішаним, поєднуючи в собі як елементи договору поруки так елементи договору іпотеки.

Таким чином, в зв'язку з тим, що ВАТ «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій» виступає майновим поручителем (згідно п.п. 6 та 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку»), то на правовідносини, що виникли між ним та АК Промінвестбанк поширюються також і норми цивільного законодавства щодо врегулювання такого способу забезпечення виконання основного зобов'язання як порука.

У ч. 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Одночасно ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що будь-яке збільшення основного зобов'язання або процентів за основним зобов'язанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачено іпотечним договором може бути здійснене після державної реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Зазначені вище положення Цивільного кодексу України та ЗУ «Про іпотеку» щодо внесення змін до основного зобов'язання покладають на сторін Іпотечного договору обов'язок отримання згоди (погодження) майнового поручителя на внесення змін до Кредитного договору.

Із розрахунку заборгованості, що наданий Позивачу ОСОБА_3, випливає, що останнім 21 вересня 2009 року було збільшено розмір відсоткової ставки за користування кредитом із 15% до 20 % річних, внаслідок чого відповідно збільшився і обсяг подекадних платежів та обсяг відповідальності майнового поручителя по Кредитному договору № 235/08 від 22.02.2008 р.

Однак, згоди ВАТ «СЗМТК» на зміну основного зобов'язання надано не було. В такому випадку, зазначені зміни до Кредитного договору збільшують обсяг відповідальності Іпотекодавця, який проявляється в тому, що збільшення подекадного платежу кредиту, неоплата якого у визначені Кредитним договором строки може бути підставою для нарахування відповідно більших штрафних санкцій або ж підставою для дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того зазначає, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України договір іпотеки, згідно якого ВАТ «СЗМТК» являється майновим поручителем по Кредитному договору, припинив свою дію так як ОСОБА_3 не було своєчасно пред'явлено вимогу про необхідність виконання умов Кредитного договору, оскільки за час користування кредитними коштами ВАТ «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій» жодного разу не здійснював оплати нарахованих відсотків (оплата повинна була проводитися щомісячно), тобто порушення зобов'язання та право вимоги у Відповідача виникло у липні 2008 року.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №832. Однак подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв"язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, так як явка представника позивача в судове засідання не визнавалася обов"язковою, Позивач надав всі витребувані судом матеріали за наявності яких можливо вирішити спір. Крім того, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

За наведених обставин суд вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Відповідач проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві, вважає вимоги Позивача безпідставними, необгрунтованими належними та допустимими доказами та спрямованими на уникнення відповідальності перед Відповідачем за зобов'язаннями.

Відповідно до п.1.1. вищевказаного Договору іпотеки : " Договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №235/08 від "22" лютого 2008 року (а також усіх наступних договорів про внесення змін до нього), укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем.

Відповідно до п. 2.1.9 Договору іпотеки: "В разі, коли в момент настання терміну виконання Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, вказане зобов'язання Іпотекодавцем виконане не буде, а також у разі виникнення інших підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель отримує право звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.5 Договору."

Відповідно до п. 7.3 Договору іпотеки: "Цей Договір діє до повного виконання зобов'язань Позичальником за Кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень) або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством".

На сьогоднішній день зобов'язання Позивача перед відповідачем за Кредитним договором залишаються невиконаними (в зв'язку з чим банком було подано позов до позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки, який було задоволено рішенням господарського суду Рівненської області від 12.01.2011 року у справі №5/177, а отже правових підстав для припинення зобов'язань позивача перед Відповідачем за Договором іпотеки , в т.ч. шляхом розірвання - немає.

Безпідставними є припущення позивача про його правовий статус в якості майнового поручителя відносно самого себе за зобов'язаннями, що випливають з Кредитного договору. А, отже, безпідставними і є припущення про регулювання відносин іпотеки правовими нормами, які регулюють відносини поруки.

Твердження позивача щодо відсутності його згоди на зміну відсотків за користування кредитом - не відповідає дійсності, оскільки така згода була надана позивачем шляхом підписання Договору про внесення змін №906/08 від 30.09.2008 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 572-577, 583-585, 589-593 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 20 Закону України „Про заставу" та ст.ст. 1, 3, 7, 12, 17, 33 Закону України „Про іпотеку" просить в позові відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу та зібрані судом, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких грунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд керувався наступним.

22 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій» (надалі - Позивач), з однієї сторони, та ОСОБА_1 комерційним промислово-інвестиційним банком (надалі - Банк), з іншої сторони, було укладено Кредитний договір № 235/08.

Згідно пунктів 2.1. та 2.3. Кредитного договору Банк зобов'язувався надати та надав Позивачу, кредит на поточну діяльність у сумі 2 500 000 (два мільйони п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок ВАТ «СЗМТК». Пунктом 2.2. зазначеного Кредитного договору встановлено кінцевий термін повернення кредиту та відсотків в строк не пізніше 13 квітня 2009 року. Кредит видавався для здійснення поточної діяльності під 15% річних.

На виконання п. 3.10. Кредитного договору № 235/08 від 22.02.2008 р. між ВАТ «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій» (Іпотекодавець) та ОСОБА_1 комерційним промислово-інвестиційним банком (Іпотекодержатель) 25.02.2008 р. було укладено договір іпотеки № 236/08 із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя від 25.02.2008 року, укладеним між Позивачем та Відповідачем та нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області, ОСОБА_4, 25 лютого 2008року за реєстровим №935.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки його було укладено для забезпечення вимог ОСОБА_3, що витікають із Кредитного договору № 235/08 від 22.02.2008 р. укладеного сторонами, за умовами якого Позивач зобов'язувався повернути Іпотекодержателю отриманий кредит в розмірі 2 500 000,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 13 квітня 2009 р., сплачувати нараховані проценти за його користування і можливі пеню та штрафні санкції у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором.

П. 1.2. Іпотечного договору встановлено, що предметом іпотеки є Адміністративно-побутовий корпус (чотирьохповерхова залізобетонна будівля з підвалом-протирадіаційне укриття та цокольним поверхом з перехідною галереєю), літера «А-4» за планом земельної ділянки, загальною площею 6 184,7 кв.м., що розташована на земельній ділянці площею 12,56 га, що знаходиться за адресою: м. Сарни, вул. 17 Вересня, 21, який належить позивачу на праві власності.

Обтяження нерухомого майна іпотекою (за зобов'язаннями, що випливають з Кредитного договору) та заборону його відчудження зареєстровано, відповідно у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, що стверджується витягами з реєстрів наявних в матеріалах справи.

Відповідно до п. 7.3.Договору іпотеки: "Договір діє до повного виконання зобов'язань Позичальником за Кредитним договором (з урахуванням усіх змін та доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством".

30.09.2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін №9006/08 до Кредитного договору №235/08 від 22 лютого 2008 року. Серед змін Кредитного договору була зміна в п.3.2, якою сторони збільшили відсоткову ставку за користування кредитом, зокрема 20% річних. Договір про внесення змін підписано керуючим філією "Відділення Промінвестбанку" та головою правління ВАТ «Сарненський завод мостових технологічних конструкцій» та скріплено відбитками печаток сторін.

Таким чином твердження Позивача про те, що без його згоди збільшили відсоткову ставку не відповідає дійсності та не підтверджується матеріалами справи.

Правовідносини іпотеки регулюються Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 1 Закону "іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язаної іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель".

Позивач, відносно відповідача, виступає в якості іпотекодавця (за Договором іпотеки) та боржника (за Кредитним договором), а отже самостійно несе відповідальність за власними зобов'язаннями.

Таким чином, безпідставними є припущення Позивача про його правовий статус в якості майнового поручителя відносно самого себе за зобов'язаннями, що випливають з Кредитного договору. А, отже, безпідставними є і припущення про регулювання відносин іпотеки правовими нормами, які регулюють відносини поруки.

Стосовно періоду чи моменту у часі протягом якого Відповідач мав би пред'явити до Позивача вимоги "про необхідність виконання умов Кредитного договору", та вирішення даного питання належить до компетенції Відповідача та врегульовано, відповідно, п.п. 7.3, 7,8 Договору іпотеки.

Згідно статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави відповідно до статті 576 Цивільного кодексу України може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Правова природа іпотеки визначена статтею 1 Закону про іпотеку, як вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону про іпотеку передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно статті 5 Закону про іпотеку предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов:

-нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація;

-нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення;

-нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України, на яку посилається Позивач, як на правову підставу для розірвання Договору іпотеки, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обставини, на які посилається Позивач в обґрунтування вимоги про розірвання договору, не є підставою для розірвання у судовому порядку договору іпотеки між сторонами даної справи.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про безпідставність та необгрунтованість вимог Відкритого акціонерного товариства "Сарненський завод мостових технологічних конструкцій", а відтак вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Суддя Марач В.В.

Повний текст рішення підписано "21" березня 2011 р.