донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.11.2011 р. справа №40/252пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від прокуратури:ОСОБА_4 за посвідченням №3284
від позивача:ОСОБА_5 за довіреністю б/н від 14.09.2011р.
від відповідача1:ОСОБА_6 за довіреністю №7 від 10.01.2011р.
від відповідача2:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Донецьк та Прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Донецьк
на рішення господарського суду Донецької області
від25.10.2011р.
у справі№ 40/252пд(суддя Попков Д.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал м.Костянтинівка
до 1.Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Донецьк 2.Державного агентства України з управління корпоративними правами та майном, м.Київ
за участюПрокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Донецькій області, м.Донецьк
про зміну договору оренди №665 від 10.10.2000р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал м.Костянтинівка, шляхом викладення п.10.1 у наступній редакції: „Чинний договір діє з 10.10.2000р. по 10.10.2012р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.10.2011р. у справі № 40/252пд позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал м.Костянтинівка були задоволені частково та змінено договір оренди №665 від 10.10.2000р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал, шляхом викладення п. 10.1. у наступній редакції: „Чинний договір діє з 10.10.2000р. по 10.10.2012р.. У задоволені позовних вимог відносно Державного агентства України з управління корпоративними правами та майном відмовлено.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області подана апеляційна скарга, в якій йдеться про скасування судового рішення у зв'язку з тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, скаржник вважає, що позивачем не доведено існування у останнього переважного права на продовження строку дії договору оренди.

Прокуратурою Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Донецьк подана апеляційна скарга, в якій йдеться про скасування судового рішення у зв'язку з тим, що рішення винесене з порушенням норм матеріального права. Зокрема, скаржник вважає, що позивач систематично порушував умови договору оренди щодо плати за користування орендованим майном.

Прокурор та відповідач 1 наполягають на задоволенні апеляційних скарг та просять рішення суду скасувати.

Позивач проти апеляційних скарг заперечує, просить рішення залишити без змін, а скарги без задоволення, про що зазначив у відзиві на апеляційні скарги.

Відповідач 2 наданим йому правом не скористався, у судове засідання не зявився, поважних причин незявлення суду не повідомив. Про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду про порушення провадження у даній справі сторони були попереджені про те, що у разі незявлення в судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів, та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал, м. Костянтинівка звернулось з позовною заявою до господарського суду з вимогами до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк про спонукання укласти додаткову угоду до договору оренди цілісного майнового комплексу „Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників №665 від 10.10.2000р. на умовах проекту, наданого позивачем.

Позовні вимоги до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області обґрунтовані тим, що 10.10.2000р. між позивачем та відповідачем укладений договір оренди № 665 зі строком дії (з урахуванням внесених договором №1/94 від 02.08.2004р. змін) до 10.10.2010р. Позивач зазначає про існуванням у останнього переважного права орендаря на продовження договору, виходячи з чого позивач направив відповідачу в межах строку дії договору пропозицію про укладання додаткової угоди із продовженням строку дії договору на 2 роки, від укладання якої відповідач ухиляється.

Ухвалою від 04.10.2011р. господарський суд залучив до участі у справі у якості відповідача 2 Державне агентство України з управління корпоративними правами та майном, м.Київ.

В процесі розгляду справи, позивачем надана заява про зміну предмету позовних вимог від 07.10.2011р., якою останній остаточно вимагав змінити договір оренди №665 від 10.10.2000р. шляхом викладення п. 10.1. у наступній редакції: „Чинний договір діє з 10.10.2000р. по 10.10.2012р..

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з неможливості обмеження реалізації переважного права орендаря на продовження договору, визначене ч.5 ст. 72 Закону України „Про Державний бюджет України на 2010 рік.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, перевіривши повноту встановлених фактів, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Так, 10.10.2000р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Донецьк (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал (орендар) укладений договір оренди № 665, згідно п.п. 1.1., 10.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та використання державне майно цілісний майновий комплекс, що знаходиться на балансі ОП „Костянтинівський завод скловиробів (балансоутримувач) і розташоване за адресою: 85114, м. Костянтинівна, Донецької області, вул. Шмідта, 3, на період з 10.10.2000р. по 10.10.2005р.

Відповідно до умов розділу 3 зазначеного договору на відповідача покладені грошові зобовязання із перерахування до Державного бюджету щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним періодом, орендної плати, визначеної на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Положеннями розділу 5 договору оренди встановлені обовязки орендаря, серед яких, окрім сплати орендних платежів, проведення капітального і поточного ремонтів за згодою орендодавця, страхування орендованого майна за рахунок власних коштів тощо.

Згідно умов розділу 10 договору, сторони дійшли згоди, що:

- умови договору зберігають силу на протязі всього строку його дії і в випадках, якщо після його укладання законодавством встановлюються правила, що погіршують стан орендаря (п.10.2);

- зміни або розірвання договору можуть мати місце за згодою сторін. Вносювані зміни і доповнення в договір розглядаються сторонами на протязі 20 днів. Одностороння відмова від виконання договору і внесення змін не дозволяється (п.10.3);

- по закінченню строку дії договору орендар має переважне право на його продовження. При відсутності однієї з сторін про зупинення чи зміну договору по закінченні його строку протягом місяця, договір вважається пролонгованим на той же строк і за тих же самих угод, які були передбачені договором. При продовжені строку дії договору його умови можуть бути змінені за згодою сторін (п.10.6).

Додатковою угодою №1 від 25.05.2001р. змінені умови п. 3.1. щодо розміру орендної плати, п. 5.8. відносно обовязку орендаря застрахувати орендоване майно та його права на викуп обєкту оренди.

Також, додатковою угодою від 18.12.2002р. сторони доповнили договір оренди умовами наступного змісту:

Орендар є власником невідємної частки майна цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 3, яке складається з скловарних печей №1, 2, 3, а також обладнання для скловарних печей №1, 2, 3, придбаного орендарем на загальну суму 9 810 509,65грн. (п. 2.1. договору);

При цьому, орендар має право на компенсацію вартості здійсненого поліпшення цілісного майнового комплексу орендарем за рахунок власних коштів, вказаного в п. 2.1. договору, в сумі 9 810 509,65грн. при умові розірвання договору оренди з ініціативи орендодавця, або приватизації в порядку, передбаченому діючим законодавством України.

Договором №2/04 від 20.10.2004р. сторони доповнили договір оренди положеннями щодо здійснення орендарем своїми силами та за свій рахунок реконструкції орендованого майна згідно проектно-кошторисної документації, після якої стає власником невідємної частки майна та обладнання цілісного майнового комплексу на суму, зазначену в актах виконаних робіт та погодженій проектно-кошторисній документації.

Згідно договору №1/04 від 02.08.2004р. сторони виклали п. 10.1. договору оренди в новій редакції, продовживши строк його дії до 10.10.2010р.

31.12.2009р. позивачем (страхувальник) був укладений з Публічним акціонерним товариством „Страхова компанія „Універсальна договір добровільного страхування майна №2011/250/0233467 відносно обєкту оренди на користь вигодонабувача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, строком до 31.12.2010р.

В межах справи про банкрутство №27/81б Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгова компанія „Кристал, яка порушена 15.06.2006р., 03.03.2010р. між комітетом кредиторів та боржником була укладена мирова угода, положення якого передбачали відстрочення, розстрочення та часткове прощення конкурсних вимог кредиторів позивача, визначених ухвалою за результатами попереднього засідання від 16.11.2006р.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.09.2010р. була затверджена означена мирова угода та припинено провадження у справі про банкрутство №27/81б.

Посилаючись на затвердження мирової угоди, страхування обєкту оренди, наданням графіку погашення поточних вимог відносно здійснення орендних платежів, вжиті заходи з відновлення виробництва на обєкті оренди тощо, орендар звернувся до орендодавця з пропозицією, викладеною в листі від 16.09.2010р., укласти додаткову угоду до договору оренди №665 від 10.10.2000р., проект якої передбачав викладення п. 10.1 договору оренди в наступній редакції: „Чинний договір дії з 10.10.2000р. по 10.10.2012р..

Листом №11-06-02-11485 від 06.10.2010р., отриманим орендарем 09.10.2010р., відповідач відмовився від пропозиції позивача продовжити договір оренди, вказуючи на невиконання рішення господарського суду Донецької області від 30.06.2010р. у справі №37/203, яке залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.09.2010р., відносно погашення заборгованості з орендної плати в розмірі 4 045 574,10грн.

Як встановлено місцевим судом, заявою про припинення дії договору оренди №11-06-02-11906 від 18.10.2010р., яка була отримана позивачем 22.10.2010р., відповідач, посилаючись на ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, повідомив позивача про закінчення строку дії договору оренди №665 від 10.10.2000р. 10.10.2010р. та його припинення і необхідність вжиття визначених заходів на виконання приписів ст. 785 Цивільного кодексу України відносно повернення орендованого цілісного майнового комплексу, у разі невиконання якого буде нараховуватися неустойка в розмірі подвійної орендної плати.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2010р. у справі №37/300пн були залишені без змін судові акти попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал про визнання недійсним зарахування зустрічних однорідним вимог за заявою, викладеною в листі №133/8 від 20.10.2008р.

У відповідності до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 18.10.2010р. у справі №27/81б, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2011р., скасовано ухвалу Господарського суду Донецької області від 10.09.2010р. про затвердження мирової угоди, а у затвердженні такої угоди відмовлено. Однак, 24.03.2011р. комітетом кредиторів та боржником в межах справи про банкрутство №27/81б була знову укладена мирова угода.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.04.2011р. у справі №44/40 задоволені позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал про стягнення на користь державного бюджету заборгованість з орендної плати в сумі 707 856,44грн., нарахованої за період з квітня 2010р. по 10.10.2010р. Як вбачається з матеріалів справи наведене рішення набуло законної сили 18.04.2011р.

Ухвалами Господарського суду Донецької області від 22.09.2011р. у справах №44/40 та №37/203 були задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал про визнання наказів Господарського суду Донецької області, виданих в межах зазначених справ, такими, що не підлягають виконанню у звязку з проведеним за заявою №21/8-11 від 13.09.2011р. зарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому, оскаржуючи зазначені ухвали в апеляційному порядку Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області в апеляційних скаргах наголошувало, що на момент розгляду заяв про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, договір оренди не припинено та не розірвано.

Виходячи з чого, позивач наполягає на задоволені остаточних вимог, викладених в заяві про зміну позовних вимог від 07.10.2011р.

Як вірно визначено господарським судом, сутність даного позову полягає у зміні істотної умови договору оренди відносно строку його дії, а саме продовження на два роки відносно визначеної до таких змін тривалості орендних правовідносин.

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного субєктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), та відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позову.

Виходячи з положень ч.1 ст.2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України факт укладання між сторонами договору оренди та його чинність зумовлює виникнення, існування у орендаря субєктивного зобовязального права на володіння і користування обєктом оренди до завершення строку таких правовідносин.

Таким чином, законні сподівання та майновий інтерес орендаря становлять субєктивне право, яке захищається шляхом подання даного позову. В свою чергу, невизнання відповідачем означеного права у вигляді відмови від продовження орендних правовідносин зумовлює виникнення у орендаря права на судовий захисту у відповідний спосіб у розумінні ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Законодавство, що діяло на момент укладання спірного договору оренди, та сам договір передбачали право орендаря по закінченню строку дії договору саме на його продовження, а не на укладання нового, як вказує відповідач, посилаючись на чинну редакцію ч. 3 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна та ч. 1 ст. 777 Цивільного кодексу України. В свою чергу, п. 10.2 договору оренди та ч. 3 (діючої на момент укладання договору) та ч.4 (діючої на даний час) ст. 10 Закону встановлюють гарантію збереження сили умов договору на протязі всього строку його дії і в випадках, якщо після його укладання законодавством встановлюються правила, що погіршують стан орендаря.

В свою чергу, орендодавець безпідставно, як зазначено вище, намагається застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, повязуючи це із своєю заявою про припинення договору від 18.10.2010р., якої не було на момент подання позову та з вчиненням якої не може повязуватися порушення прав, які підлягають захисту, оскільки за змістом ст.15 Цивільного кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України порушення має передувати зверненню до суду. В даному випадку, порушення полягає у недоведені до відома орендаря протягом 20 днів у відповідності до вимог п. 10.3 спірного договору відповіді на пропозицію, викладену у листі від 16.09.2010р., про внесення змін до спірного договору, строк якого на той момент ще не закінчився, адже відповідь про відмову від пропозиції №11-06-02-11485 від 06.10.2010р. була отримана орендарем вже після закінчення 20-ти денного строку і навіть після подання позову. Посилання відповідача 1 щодо направлення позивачу наведеної відповіді у двадцятиденний строк колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки ч.3 ст.188 Господарського кодексу України передбачений факт повідомлення позивача, тобто ознайомлення останнього з прийнятим рішенням.

При цьому, положення п.10.6 договору оренди, ч. 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, із якими кореспондуються приписи ст. 764 Цивільного кодексу України, визначають підстави для автоматичного продовження договору оренди після закінчення його строку на такий же строк і на тих же умовах, а саме: продовження використання майна після закінчення строку дії договору та відсутність заперечень проти продовження протягом 1 місяця після закінчення строку. Між тим, в даному випадку мова йде про продовження договору на інший, ніж було визначено до цього строк 2 роки замість 5. Отже, власна пропозиція орендаря змінити істотну умову у розумінні ч. 1 ст. 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна - строк спірного договору - за будь-яких обставин згідно ч.4 ст. 284 Господарського кодексу України вже унеможливила автоматичне продовження договору на той же строк в порядку ч.2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна незалежно від подання або неподання у подальшому орендодавцем повідомлення про припинення договору.

З огляду на наведене та оскільки даний спір, який виник в перебігу чинності строку договору оренди, стосується продовження дії наведеного договору із внесенням змін до його істотної умови, то подальше закінчення строку дії договору та висування орендодавцем після порушення провадження у справі заперечень проти продовження дії договору на нові 5 років, жодною мірою не впливає на факт існування спору та необхідність судового захисту прав орендаря, можливість надання якого не може перебувати у залежності від тривалості розгляду справи, в межах чи поза межами визначеної поточною редакцією строку договору оренди.

З пункту 10.3 спірного договору оренди вбачається заборона на односторонню відмову від внесення змін до договору, однак наведеним пунктом договору не визначається критеріїв правомірності або неправомірності відмови від запропонованих змін до договору, зважаючи на що місцевий суд обґрунтовано встановив, що єдиним випадком, з яким законодавець повязує можливість правомірної відмови у реалізації переважного права, що захищається, є факт письмового доведення до орендаря за 3 місяці до дати закінчення договору існування потреби власника у використанні орендованого майна для власних потреб.

Наразі, позивача не було повідомлено за 3 місяці до 10.10.2010р. про існування потреби в використанні орендованого цілісного майнового комплексу його власником, доказів зворотного не представлено.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині зміни договору оренди №665 від 10.10.2000р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал, шляхом викладення п. 10.1. у наступній редакції: „Чинний договір діє з 10.10.2000р. по 10.10.2012р., судом першої інстанції задоволені обґрунтовано.

Одночасно, оскільки обраний Позивачем спосіб судового захисту, який цілком відповідає приписам ст.16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 188 Господарського кодексу України, повязаний виключно із правовідносинами за договором оренди, стороною якого не є відповідач 2, та процедура реалізації орендарем переважного права на продовження означеного договору не передбачає будь-якого залучення Державного агентства України з управління корпоративними правами та майном, колегія судів погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови у задоволені позовних вимог відносно Державного агентства України з управління корпоративними правами та майном.

Крім того, апеляційний суд підтримує позицію місцевого суду щодо скасування запроваджених ухвалою від 28.10.2010р. забезпечувальних заходів у вигляді встановленої Регіональному відділенню Фонду державного майна України заборони здійснювати будь-які заходи з повернення орендованого майна цілісного майнового комплексу „Костянтинівський завод скловиробів імені 13 розстріляних робітників, переданого Товариству з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал за договором оренди №665 від 10.10.2000р.

Рішення господарського суду Донецької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду першої інстанції. Зокрема, посилання скаржників на те, що позивач систематично порушував умови договору оренди щодо плати за користування орендованим майном, а відтак у останнього не виникло переважного права на продовження строку дії договору оренди, колегія судів вважає необґрунтованими, оскільки п.10.6 договору не покладає можливість продовження строку дії договору у залежність від наявності або відсутності належного виконання орендарем зобовязань за договором оренди. При цьому, з матеріалів справи вбачається припинення всіх встановлених у судовому порядку грошових зобовязань позивача перед відповідачем 1 зарахуванням зустрічних однорідних вимог та страхування орендованого майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 25.10.2011р. у справі № 40/252пд ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Донецьк залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 25.10.2011р. у справі № 40/252пд залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 28.11.2011р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: І.А. Бойко

ОСОБА_3

Повний текст постанови підписано 01.12.2011р.

Надруковано: 7 прим.

1позивачу;

2 відповідачам;

1 прокуратурі;

1 до справи;

1 гос. суду Донецької області;

1 ДАГС.