ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.11 Справа № 5015/3251/11

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Хабіб М.І.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Бараняк Н.Я.

розглянувши апеляційну скаргу апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 б/н від 20.09.2011 року

на рішення господарського суду Львівської області від 23.08.2011 року

у справі № 5015/3251/11

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Лисовичі

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Стрий

про стягнення 18 526, 51 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_2; ОСОБА_5- представник (довіреність в матеріалах справи)

Згідно проведеного 27.09.2011р. автоматичного розподілу справи, апеляційна скарга визначена на розгляд судді-доповідачу ОСОБА_6, у складі колегії суддів Юрченка Я.О. та Якімець Г.Г.

У звязку з перебуванням судді Юрченка Я.О. у щорічній відпустці, розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 29.09.2011р. апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В. та Якімець Г.Г.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області (суддя Синчук М.М.) від 23.08.2011 року у справі № 5015/3251/11 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 18 526, 51 грн. позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 17 200,00 грн. заб?оргованостіз орендної плати, 67,75 грн. 3 % річних, 480,78 грн. інфляційних витрат, 777,98 грн. заборгованості за електроенергію, 185,26 грн. витрат на оплату державног?о мита, 223,18 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями ст.ст.193, 231 ГК України, ст. ст. 258, 509, 526, 549, 625, 629, 631, 762, 1166, 1177 ЦК України, ст. ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач, зокрема, вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги рішення господарського суду Львівської області від 21.10.2009 р. у справі №30/189, відповідно до якого договір оренди нежитлового приміщення б/н від 05.07.2009 р. розірвано та виселено скаржника із займаних приміщень. Крім того, жодних доказів на підтвердження його перебування у вказаному приміщенні матеріали справи не містять. Поряд з тим, зазначає, що позивачем було укладено договори оренди ще з двома підприємцями, які користуються спірними приміщеннями, відтак, використовують електричну енергію, однак, плату за електроенергію суд першої інстанції стягнув з відповідача

(апелянта) .

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№8015 від 14.10.11р.) спростовує доводи скаржника та вказує, що при прийнятті рішення місцевим господарським судом всі обставини справи були дослідженні з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відтак, апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, викладене суперечать матеріалам справи і не відповідає дійсності, у зв'язку з чим скарга підлягає залишенню без задоволення. Також зазначає, що ФОП ОСОБА_2 була виселена примусово тільки 13.04.10р.

В судовому засіданні 07.11.11р. апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем і відповідачем був укладений договір оренди нежитлового приміщення б/н від 05.07.2009 р. (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець (позивач у справі) передає, а наймач (відповідач у справі) приймає у тимчасове користування приміщення магазину за адресою: м. Моршин, вул. І.Франка, що складається з кімнат загальною площею 30 кв.м. для здійснення підприємницької діяльності у сфері надання послуг.

Термін оренди складає 9 місяців з дня підписання договору ( п.1.3 договору).

Пунктом 5.5 договору передбачено розмір орендної плати - 3000 грн. щомісяця.

Умовами договору встановлено, що орендна плата вноситься 10-го числа поточного місяця ( останній абзац п.5.6 розділу 5 договору).

Крім того, згідно із п.5.4 договору орендар сплачує послуги охоронця, вивіз сміття та електроенергії 2/3 з іншим орендарем.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.10.2009 р. у справі №30/189 позов ОСОБА_7 задоволено повністю. Вирішено розірвати договір оренди приміщення від 05.07.2009р., укладений ОСОБА_2, м. Стрий, вул. Підзамче,1/14 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_7, Стрийський район, с. Лисовичі, вул. Миру, 1(ідентифікаційний код НОМЕР_2) .А також вирішено виселити приватного підприємця ОСОБА_2 із нежитлових приміщень загальною площею 30 кв.м. за адресою: м. Моршин, вул. Івана Франка та стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь приватного підприємця ОСОБА_7 7100 грн. заборгованості, 200,00 грн. вартості юридичних послуг, 187,00 грн. держмита, 236,00 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Названим рішенням встановлено, що заборгованість з орендної плати в сумі 7100,00 грн., яка присуджена до стягнення, виникла за період 11.08.2009 по 21.10.2009р.

Відповідач оскаржив назване рішення в апеляційному порядку. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.04.2010 р. рішення господарського суду Львівської області від 21.10.2009 р. у справі №30/189 залишено без змін.

Матеріалами справи ( а.с. 14) підтверджено, що на виконання рішення суду виданий наказ від 15.06.2010р. № 30/189 про виселення ОСОБА_2 із нежитлових приміщень загальною площею 30 кв.м. за адресою: м. Моршин , вул.. Івана Франка.

Однак, з листа ВДВС Стрийського МРУЮ від 20.05.2011р. № 09-20-6/5789 вбачається, що 28.07.2010р. предявлений до виконання наказ від 15.06.2010р. № 30/189 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 7 723грн., по якому боржником сплачено 3 660грн.

Як вбачається з матеріалів даної справи № 5015/3251/11, судом першої інстанції задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 17 200грн. за період з 21.10.2009р. по 13.04. 2010р., інфляційних втрат в сумі 480, 78 грн. за період з листопада 2009р. по березень 2010р. та 3% річних в сумі 67.75грн. за період з листопада 2009р. по 13.04.2010р., а також 777,98 грн. заборгованості за електроенергію, 185,26 грн. відшкодування витрат на оплату державного мита, 223,18 грн. відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Встановивши обставини справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно із частинами 3,4 ст. 286 ГК України орендна плата встановлюється в грошовій формі. Строки внесення орендної визначаються в договорі.

Нормами ст.188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором (частина 1 названої статті)

Якщо судовим рішенням договір розірвано, договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (частина 5 ст.188 ГК).

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням господарського суду Львівської області від 21.10.2009 р. у справі №30/189 розірвано договір оренди приміщення від 05.07.2009р., та вирішено виселити відповідача з орендованих приміщень.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що після прийняття судом рішення від 21.10.2009р. у справі №30/189 відповідач звільнив у добровільному порядку орендовані приміщення чи його було примусово виселено з цих приміщень. Відповідач оскаржив рішення від 21.10.2009р. у справі №30/189 в апеляційному порядку, і це рішення набрало законної сили 06.04.2010р.

Отже, договір оренди від 05.07.2009р. припинив свою дію з 06.04.2010р.

Названі обставини дають підстави для висновку, що після прийняття судом рішення від 21.10.2009р. у справі №30/189 відповідач перебував в орендованих приміщеннях. Однак, правові підстави для стягнення орендної плати за період з 06.04.2010р. по 13.04.2010р. на підставі названого договору оренди відсутні, оскільки, як зазначено вище, договір оренди припинив свою дію 06.04.2010р.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача 17 200грн. заборгованості з орендної плати за період з 21.10.2009 р. по 13.04.2010 р., та вважає, що до стягнення підлягає оренда плата за період з 22.10.2009р.. по 06.04. 2010р. в сумі 16 500 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що він не перебував в орендованих приміщеннях після прийняття судом рішенням від 21.10.2009 р. у справі №30/189, то вказані доводи не беруться до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що основний борг відповідача з орендної плати за період з 22.09.09р.по 06.04.10р. складає 16 500 грн., колегія суддів вважає обґрунтованими 3% річних в сумі 52 грн.35 коп. та 480,78 грн. інфляційних витрат.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 777,98 грн. заборгованості за електричну енергію, то, на думку апеляційного суду, дана вимога безпідставно задоволена судом першої інстанції з огляду на наступне. Матеріали справи не містять обґрунтованого розрахунку даної заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження даної вимоги позивач надав суду першої інстанції не засвідчені у встановленому порядку ксерокопії квитанцій за грудень 2009р., січень березень 2010р. про оплату електроенергії. Проте, квитанції не містять відомостей щодо яких саме приміщень ( адреса приміщень), чи відповідно до якого договору проводиться оплата за електроенергію. В квитанціях вказані номери рахунків, які суду не подані, та адреса платника ОСОБА_7Й.( с. Лисовичі, вул. Миру,1; с. Баня Лисовицька). Більш того, на названих ксерокопіях квитанцій за грудень 2009р.,січень і лютий 2010 р. відсутні будь-які відмітки( штамп, печатка) кредитної установи, які б свідчили про здійснення такої оплати. На вимогу апеляційного суду подати обґрунтований розрахунок заборгованості за електроенергію в сумі 777,98грн. та докази на його підтвердження, позивач не надав ні розрахунку, ні будь-яких інших доказів, ніж ті ксерокопії квитанцій, що є у матеріалах справи.

Отже, названі ксерокопії квитанцій не можна вважати належними та допустимими доказами заборгованості відповідача за електроенергію в сумі 777,98грн.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими ті обставини, які є недоведеними, що привело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 17 200,00 грн. заборгованості, 67,75 грн. 3 % річних, 777,98 грн. заборгованості за електроенергію, 185,26 грн. відшкодування витрат на оплату державного мита, 223,18 грн. відшкод?ування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Колегія суддів, вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 16 500 грн. основної заборгованості, 52 грн.35 коп. 3% річних, 480,78 грн. інфляційних витрат, 170, 33 грн. державного мита та 205, 32 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення заборгованості за електричну енергію належить відмовити, а в решті - рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 23.08.2011 року у справі № 5015/3251/11 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 17 200,00 грн. заборгованості, 67,75 грн. 3 % річних, 480,78 грн.інфляційних витрат, 777,98 грн. заборгованості за електроенергію, 185,26 грн. відшкодування витрат на оплату державного мита, 223,18 грн. відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу скасувати. В цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ідент. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ідент. номер НОМЕР_2, Стрийський район, с. Лисовичі, вул.Миру,1- 16 500 грн. основної заборгованості, 52 грн.35 коп. 3% річних, 480,78 грн. інфляційних витрат, 170, 33 грн. державного мита та 205, 32 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення заборгованості за електричну енергію відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

ОСОБА_8 ОСОБА_6

суддя О.В. Зварич

суддя Г.Г. Якімець

постанова підписана 14.11.2011р.