ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2011 р. Справа №18/194/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36000

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2, 36037

про стягнення грошових коштів

Суддя С.М. Білоусов

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 08.09.2010 року

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 31.03.2011 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 14 746, 35 грн. заборгованості за договором суборенди нежилих приміщень б/н від 15.05.2008 року.

Позивач на задоволенні позову наполягає.

Відповідач наданими йому процесуальними правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, не скористався, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (ухвала суду від 15.03.2011 року, направлена на його адресу: АДРЕСА_2 повернулась на адресу суду з відміткою пошти "закінчився термін зберігання"), відзив на позовну заяву, та інші документи, витребувані господарським судом не подав.

Відповідно до ч. 4 п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (із змінами і доповненнями), у разі нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено протягом двох місяців з дня надходження позовної заяви. В даному випадку цей строк закінчився, а тому суд не може більше відкладати розгляд справи.

У зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних в матеріалах справи достатньо, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

15 травня 2008 року сторонами був укладений договір суборенди нежилих приміщень (далі Договір). На виконання цього Договору та згідно підписаного сторонами акту прийому-передачі майна від 15.05.2008 року позивач (Орендодавець) передав відповідачу (Орендарю) у платне користування частину нежитлового приміщення (далі-Майно) загальною площею 160 кв.м., що перебуває у користуванні позивача відповідно до договору оренди майна від 14.08.2003 року та акту прийому-передачі майна від 23.01.2006 року.

Згідно п.3.1 Договору, Орендар зобов'язаний своєчасно проводити розрахунок по орендній платі.

Відповідно до п.1.2 Договору, строк оренди починається з 15.05.2008 року, а згідно з п.5.1, розрахунок проводиться до 5-го числа поточного місяця. Вартість орендованого майна складає 1600, 00 грн. за місяць.

Відповідач, в порушення умов Договору, свої зобов'язання з оплати орендованого майна належним чином не виконав, оплативши заборгованість лише частково. Як вказує позивач, заборгованість відповідача з орендної плати, з урахуванням зменшення позовних вимог до прийняття рішення по даній справі, становить 11 400, 00 грн. Саме цю суму основного боргу позивач просить стягнути з відповідача.

Крім того, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 2634, 55 грн. суми інфляції за період з травня 2008 року по грудень 2010 року та 311, 80 грн.- 3% річних у період з 15.05.2008 по 01.08.2009 року. Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 14 346, 35 грн.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої позивачем заборгованості з орендної плати в розмірі 11 400, 00 грн. є правомірними та обґрунтованими матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Судом перевірено правильність нарахування суми інфляції та 3% річних, і встановлено, що позивачем невірно застосовані періоди нарахувань, а розміри сум стягнення збільшені. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми інфляції та три проценти річних, підлягають частковому задоволенню, а саме: 261 грн. 17 коп. - 3% річних, 1888 грн. 86 коп. - суми інфляції.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (36037, АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, інші відомості не відомі) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (36000, АДРЕСА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, р/р 3951 в ПОД АТ "Райффайзен банк Аваль", МФО 331605) 11 400 грн. 00 коп. основного боргу; 261 грн. 17 коп. -3 % річних; 1888 грн. 86 коп. -суми інфляції; 135 грн. 50 коп. державного мита; 222 грн. 90 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В задоволенні 50 грн. 63 коп. 3% річних, 745 грн. 69 коп. суми інфляції - відмовити.

Видати наказ при набранні рішенням законної сили.

Суддя Білоусов С. М.

Повне рішення складено: 05. 04. 2011 року