ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
18.10.11 Справа № 5010/1472/2011-19/79
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Бойко С. М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання М. Мельник
за участю представників сторін:
від позивача не зявився
від відповідача 1 не зявився
від відповідача 2 (апелянта) не зявився
розглянув апеляційну скаргу державного підприємства «Авангард-Агро»ПАТ «Авангард», с. Загвіздя, Тисменицький район, Івано-Франківська область
на рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2011 р.
у справі № 5015/1472/2011-19/79
за позовом приватного підприємства «Безпека бізнесу. Барєр», м. Київ
до відповідача ДП «Авангард-Агро»ПАТ «Авангард», », с. Загвіздя, Тисменицький район, Івано-Франківська область
про стягнення 73 462, 44 грн.
рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2011 р. у справі № 5015/1472/2011-19/79 повністю задоволено позов ПП «Безпека бізнесу. Барєр», м. Київ, з державного підприємства «Авангард-Агро»ПАТ «Авангард», с. Загвіздя, Тисменицький район, Івано-Франківська область стягнуто на користь позивача 72 000 грн. основного боргу, 376, 77 грн. 3 % річних, 1085, 67 грн. інфляційних втрат, а також 734, 62 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат по сплаті послуг інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, отримавши зазначені договором послуги, від позивача, в порушення договірних зобовязань, здійснив лише часткову оплату послуг, а отже не виконав своїх зобовязань згідно договору, в результаті чого у нього перед позивачем виникла заборгованість, на суму якої нараховані 3 % річних та інфляційні втрати.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати, а апеляційну скаргу задоволити, посилаючись на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі уповноваженого представника відповідача за наявними в ній матеріалами, а відповідно йому не було забезпечено можливості реалізувати свої процесуальні права. Апелянт вважає, що в даному випадку судом було порушено засади змагальності.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2009 р. між ДП «Авангард Агро»ЗАТ «Авангард»(замовник) та ПП «Безпека бізнесу. Барєр»(виконавець) укладено договір № 59 про надання охоронних послуг, згідно якого замовник передає, а виконавець приймає під охорону обєкт, вказаний у «Дислокації постів», що є невідємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2 договору, оплата вартості охоронних послуг здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця щомісячно шляхом передоплати до 10-го числа поточного місяця в якому надаються послуги, податкова накладна надається після надходження коштів на рахунок виконавця.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший субєкт ( управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач в період з квітня по червень 2011 року надавав відповідачу охоронні послуги на загальну суму 363 600 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними обома сторонами та скріплені їхніми печатками, копії долучені до матеріалів справи (а. с. 34 36).

Проте, відповідач належним чином не виконував свої зобовязання за договором, здійснивши лише часткову оплату отриманих послуг, в сумі 291 600 грн., в результаті чого його заборгованість перед позивачем становить 72 000 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

П. 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Судом першої інстанції встановлено факт порушення відповідачем свого зобовязання, щодо оплати наданих охоронних послуг, відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність або погашення боргу, а тому апеляційний господарський суд вважає вимоги позивача про стягнення 72 000 грн. боргу обґрунтованими та такими, що правомріно задоволені господарським судом Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі вказаної норми закону позивачем нараховано 1 085, 67 грн. інфляційних втрат за період з квітня по червень 2011 року та 376, 77 грн. 3 % річних за період з 11.04 по 14.07.2011 р. (а. с. 8 9).

Нарахування 3 % річних як і суд першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає вірними та обґрунтованими, а щодо інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Позивачем нараховано відповідачу 1 085, 67 грн. інфляційних втрат, коли за розрахунками суду апеляційної інстанції, ця сума є вищою.

Однак, відповідно до п. 2 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. В даному випадку клопотання будь-якої із сторін було відсутнє як під час розгляду спору у суді першої, так і апеляційної інстанцій. А тому суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тобто господарським судом Івано-Франківської області правомірно стягнуто заявлену позивачем суму інфляційних збитків.

Крім цього, апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта (відповідача) про те, що судом розглянуто справу без участі його уповноваженого представника, за наявними в ній матеріалами та, відповідно, йому не було забезпечено можливості реалізувати свої процесуальні права, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ухвалами суду розгляд справи відкладався в звязку з неявкою представника відповідача та поданням клопотання про відкладення, а тому колегія суддів вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про час і місце судових засідань, а також мав час та можливість подати додаткові докази чи пояснення по справі, але цього ним зроблено не було.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.10.2011 р. у справі № 5015/1472/2011-19/79 залишити без змін, апеляційну скаргу державного підприємства «Авангард-Агро»ПАТ «Авангард», с. Загвіздя, Тисменицький район, Івано-Франківська область без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С. М.

Суддя Желік М. Б.

Повний текст постанови виготовлений 20.10.2011 р.