ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.11 Справа № 5008/753/2011

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого - судді Кордюк Г.Т.

суддів: Давид Л.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина-Закарпаття»від 07.09.2011 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 23.08.2011 року

у справі № 5008/753/2011

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина-Закарпаття», м. Ужгород

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», м. Київ

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Ойл», м. Київ

про визнання недійсним договорів іпотеки №22.1/357-3.7-08 від 12.03.2009р., № 22.1/357-3.6-08 від 12.03.2009р., №22.1/357-3.5-08 від 12.03.2009р., №22.1/357-3.3-08 від 12.03.2009р.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 представник

від відповідача-1 ОСОБА_4 представник

від відповідача-2 не зявився представник

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід суддів не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходило, тому протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст. 81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.08.2011 року у справі № 5008/753/2011 (суддя Івашкович І.В.) у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Калина-Закарпаття»до ПАТ «Родовід Банк»та ТзОВ «ОСОБА_2 Ойл»про визнання недійсним договорів іпотеки №22.1/357-3.7-08 від 12.03.2009р., № 22.1/357-3.6-08 від 12.03.2009р., №22.1/357-3.5-08 від 12.03.2009р., №22.1/357-3.3-08 від 12.03.2009р. відмовлено повністю.

Місцевий суд мотивував рішення тим, що спірні договори іпотеки містять всі необхідні умови та відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку»; протокол домовленостей від 07.04.2010 року не створює правових наслідків у вигляді зміни правовідношення за кредитним договором, а невідповідність вартості предмету іпотеки сумі основного зобовязання, то чинне законодавство не містить жодного обмеження стосовно можливості застосування різних видів забезпечення виконання одного і того ж зобовязання, в тому числі укладення різних договорів іпотеки з визначенням вартості переданого в іпотеку майна за кожним з договорів.

ТзОВ «Калина-Закарпаття»подано апеляційну скаргу від 07.09.2011 року, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги, оскільки судом першої інстанції порушено і неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права та висновки господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник вважає, що відповідач-1 та відповідач-2 після внесення змін до кредитного договору не повідомили ТзОВ «Калина-Закарпаття»та не запропонували внести і не внесли зміни до договорів іпотеки всупереч вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку», а тому відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку»у разі відсутності в іпотечному договорі однієї із вказаних у ч. 1 цієї статті істотних умов він може бути визнаний недійсним за рішенням суду.

Також, скаржник зазначає, що кредитний договір не містить інформації про дійсний момент виникнення зобов'язання, бо за правовою природою договір позики є реальним і починає діяти з моменту передання грошей, а момент виникнення основного зобов'язання є істотною умовою кредитного договору та укладеного на його забезпечення договору іпотеки. А тому, оскільки ст. 3 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності, тобто іпотекою забезпечуються вимоги, що є в наявності або на підставі діючого договору та грошові кошти на момент укладення іпотечних договорів передано не було, договір кредиту чинності не набрав в силу своєї правової природи, то в момент підписання іпотечного договору у сторін не було юридичного права на його укладення.

Окрім цього, позивач зазначає, що ні в іпотечних договорах, ні в кредитному договорі не визначено розміру вимоги, а зазначений ліміт кредиту в 204 млн. грн. визначає лише межі та є орієнтовними при укладенні кредитного договору між відповідачем-1 та відповідачем-2, та не встановлюють чіткої суми основного зобов'язання в порушення вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»; що вартість предмету іпотеки не відповідає сумі основного зобов'язання та не забезпечує його, а це на думку апелянта є істотним та грубим порушенням загального принципу забезпечення зобов'язань, закріпленого у поняттях «Застава»та «Іпотека»(стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 1 Закону України «Про іпотеку») та суперечить вимогам частини 2 статті 589 Цивільного кодексу України, статті 19 Закону України «Про заставу», частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку». За таких умов, є додаткові підстави для визнання Договорів іпотеки недійсними у зв'язку з порушенням принципу забезпеченості основного зобов'язання, згідно з частиною 1 статті 203 та частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу від 05.10.2011 року, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції у даній справі без змін з підстав необґрунтованості доводів апеляційної скарги. А саме, відповідач-1 зазначає, що:

протокол домовленостей від 07.04.2010 року не містить ознак правочину про продовження строку дії кредитного договору та не є за своєю природою ані попереднім договором, ані договором про внесення змін до кредитного договору, а є правочином, який виражає наміри сторін щодо вчинення відповідних узгоджених дій з метою проведення реструктуризації заборгованості ТОВ «ОСОБА_2 Ойл»;

момент укладення (чинності) кредитного договору жодним чином не пов'язаний з моментом передачі грошових коштів, а визначається, виходячи з положень ст. 638 ЦК України, моментом досягнення згоди з усіх істотних умов про що свідчить його підписання сторонами, тому кредитний договір є укладеним з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов договору та підписання його сторонами. Як вбачається з кредитного договору, сторони досягли згоди з усіх його умов та передбачили належним чином, у відповідності до ст. 1054 ЦК України, порядок та умови надання кредитів, уклавши, при цьому, згідно пунктів 1.1, 1.2, 2.3 кредитного договору, відповідну додаткову угоду. Такий порядок надання кредитів не суперечить чинному законодавству України, так як закон передбачає право сторін визначати умови та порядок кредитування;

чинним законодавством встановлено, що іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов'язання та вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі чинних договорів. Так, спірні договори іпотеки було укладено для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. з урахуванням усіх можливих змін та доповнень до нього. Укладеною між сторонами кредитного договору додатковою угодою №1 від 23.12.2008р., а також додатковими угодами №2 від 19.01.2008р., №3 від 30.01.2008р., №4 від 27.02.2009р., №5 від 05.03.2009р., які згідно з п.1.2 кредитного договору є його невід'ємними частинами, визначено конкретну суму кредитування, строк повернення кредиту, процентні ставки за користування кредитом, порядок та строки їх сплати та інші істотні умови. А тому, наведеним спростовуються доводи апелянта про недійсність спірних іпотечних договорів через відсутність визначеного ними конкретного розміру основного зобов'язання, а також інших істотних умов.

наведене позивачем у позові тлумачення поняття забезпеченості виконання зобов'язань, а також відповідні доводи апеляційної скарги, є наслідком неправильного розуміння та тлумачення на власний розсуд норм матеріального права. Так, підстави недійсності правочину встановлюються ст.ст. 215, 203 ЦК України. Виходячи з положень ст. 4-3 ГПК України сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог нормами закону та допустимими засобами доказування. Про те, позивач не довів належним чином та не обґрунтував позов, що свідчить про його безпідставність, зважаючи на те, що оспорювані договори іпотеки повністю відповідають вимогам чинного законодавства України, що регулюють відносини іпотеки

Відповідач-2 вимог ухвали суду від 14.09.2011 року не виконав, відзив на апеляційну скаргу не подав, у судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (долучено до матеріалів справи).

Судом апеляційної інстанції встановлено наступне:

Між ВАТ «Родовід Банк»та ТзОВ «ОСОБА_2 Ойл»укладено кредитний договір №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р., яким визначено загальні умови щодо надання банком (відповідач-1) в майбутньому кредитів позичальнику (відповідач-2) в національній валюті в межах загальної суми 204 000 000,00 грн., погашення позичальником отриманих кредитів, нарахування та оплати процентів за отриманими кредитами, види забезпечення зобовязань позичальника, відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредитів, а також взаємні права та зобовязання сторін, що виникають при наданні кредиту.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору видача банком кредитів в межах загальної суми 204 000 000,00 грн. здійснюється на підставі Додаткових угод про видачу (надання) кредиту (траншу), які є невідємною частиною кредитного договору.

Додаткові угоди за умовами кредитного договору є підставою для надання кредитів та виникнення зобовязання позичальника щодо погашення кредитів, сплати процентів, інших прав і обовязків сторін кредитного договору, визначають строки користування кожним окремим кредитом.

В подальшому між сторонами кредитного договору було укладено Додаткову угоду №1 від 23.12.2008 року, якою передбачено видачу банком позичальнику кредиту (траншу) в сумі 204 000 000,00 грн., встановлено зобовязання позичальника повернути кредит не пізніше 24.06.2009 року, передбачено умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом.

На підставі додаткової угоди № 1 від 23.12.2008 року банком було надано позичальнику кредит в сумі 204 млн. грн., що підтверджено випискою по особовому рахунку №1088 за період з 23.12.2008 року по 09.08.2011 року.

Крім цього, сторонами кредитного договору було укладено додаткові угоди № 2 від 19.01.2009 року, № 3 від 30.01.2009 року, № 4 від 27.02.2009 року, якими обумовлено строки сплати процентів за користування кредитом, а також додаткову угоду № 5 від 05.03.2009 року, якою передбачено, що основним забезпеченням своєчасного погашення кредитів, сплати процентів є застава майнових прав, іпотека АЗС та земельних ділянок.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008 року між ТзОВ «Калина-Закарпаття» (іпотекодавець) та ВАТ «Родовід Банк»(іпотекодержатель) укладено нотаріально посвідчені договори іпотеки № 22.1/357-3.3-08 від 12.03.2009 року, №22.1/357-3.5-08 від 12.03.2009 року, №22.1/357-3.6-08 від 12.03.2009 року, №22.1/357-3.7-08 від 12.03.2009 року.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідача-1, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТзОВ «Калина-Закарпаття» підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Підставою недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Кредитним договором № 22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008 року (п. 1.1), сторони визначили, що цим договором встановлюється мета, порядок та умови видачі банком кредитів в майбутньому в національній валюті в межах загальної суми 204 000 000,00 грн. на основі додаткових угод про видачу кредиту, які є його невідємними частинами.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («позики»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положення ч. 2 ст. 1046 ЦК України є імперативними і не можуть бути змінені за домовленістю сторін. Отже, кредитний договір, як різновид позики, є дійсним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір повинен містити зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання, у якому встановлено основне зобовязання.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

В кредитному договорі від 23 грудня 2008 року № 22.1/357-КЛТ-08, договорах іпотеки, конкретний момент виникнення основного зобовязання та відповідно і момент виникнення зобовязання іпотекодавця не визначений.

Відсутність у спірних договорах даних про чинність основного зобовязання є порушенням ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається із кредитного договору, сума 204 000 000,00 грн. не є сумою кредиту, а лише визначеним загальним лімітом кредитування, що є орієнтованим для укладення між банком і позичальником майбутніх додаткових договорів.

Не визначеність в кредитному договорі основного зобовязання та відсутність у спірних договорах даних про чинність основного зобовязання є наслідком нечинності зобовязань іпотекодавця щодо предмету іпотеки.

Із змісту кредитного договору вбачається, що безпосередньо умови договору не визначають виникнення у сторін зобовязань з надання і повернення кредиту, не визначено конкретні умови грошових зобовязань позичальника, які мають виникнути в майбутньому, а можливість надання та повернення кредитних коштів обумовлено укладенням між банком і позичальником додаткових угод, в яких сторони погоджують порядок та умови погашення кредитів, нарахування та сплату процентів, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін. Крім того, сторони кредитного договору визначили, що строк користування коштами окремим кредитом визначається додатковими угодами.

Оскільки спірні іпотечні договори не містять даних про розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання, а містять посилання на правочин, в якому основне зобовязання не визначено, конкретне посилання на додаткові угоди, у спірних договорах іпотеки відсутнє, а отже дані договори іпотеки укладені з порушенням ст.ст. 1, 3, 7, 18 Закону України «Про іпотеку»та підлягають визнанню недійсними.

Крім того, апеляційна інстанція погоджується із доводами позивача, що протоколом домовленостей між ТзОВ « ОСОБА_2 Ойл»та ВАТ «Родовід Банк»від 07.04.2010 року, яким збільшено строк повернення позичальником кредиту, збільшено обсяг відповідальності майнового поручителя.

Іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

У відносинах сторін спору, ТзОВ «Калина-Закарпаття»є іпотекодавцем та майновим поручителем.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Зміна строків повернення кредиту це зміна умов виконання основного зобовязання за кредитним договором № 22.1/357-КЛТ-08 від 23 грудня 2008 року та додатковими угодами до нього.

Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України, строк повернення кредиту істотна умова кредитного договору, як різновиду позики. Зміна основного зобовязання без згоди поручителя щодо строку і порядку виконання основного зобовязання як істотної умови договорів іпотеки є порушенням ст. 18 Закону України «Про іпотеку»та відповідно до ст. 559 ЦК України підставою для припинення поруки.

Щодо невідповідності співвідношення розміру забезпеченого іпотекою основного зобовязання та вартості предмету іпотеки, як однієї із підстав визнання недійсними договорів іпотеки, апеляційна інстанція погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що Закон України «Про іпотеку»не містить вимоги щодо поновного покриття вартістю предмета іпотеки суми основного зобовязання, а вартість предмета іпотеки згідно з ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмету іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Враховуючи підставність вимог позивача до ПАТ «Родовід Банк», позов підлягає до задоволення до відповідача-1, судові витрати, які належить відповідно до ст. 49 ГПК України, покласти на нього.

Щодо відповідача-2 (ТзОВ «ОСОБА_2 Ойл») вимоги до нього задоволенню не підлягають, оскільки останній не знаходиться з позивачем у матеріальних правовідносинах у спірних договорах іпотеки.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ТзОВ «Калина-Закарпаття» від 07.09.2011 року задоволити.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 23.08.2011 року скасувати.

Прийняти нове рішення.

3. Позов ТзОВ «Калина-Закарпаття»до ПАТ «Родовід Банк»зазоволити.

Визнати недійсними:

договір іпотеки № 22.1/357-3.7-08 від 12.03.2009 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк»та ТзОВ «Калина-Закарпаття»;

договір іпотеки № 22.1/357-3.6-08 від 12.03.2009 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк»та ТзОВ «Калина-Закарпаття»;

договір іпотеки № 22.1/357-3.5-08 від 12.03.2009 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк»та ТзОВ «Калина-Закарпаття»;

договір іпотеки № 22.1/357-3.3-08 від 12.03.2009 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк»та ТзОВ «Калина-Закарпаття».

В позові до ТзОВ «ОСОБА_2 Ойл»- відмовити.

4. Стягнути з ПАТ «Родовід Банк»(04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3, к/р 1 в ГУ НБУ по м. Києву і Київській області, МФО 321712, ) на користь ТзОВ «Калина-Закарпаття»(88000, м. Ужгород, вул. Боженка, 3, п/р 0332 у АТ «Родовід Банк»МФО 321712, ) 85,00 грн. державного мита, 236,00 грн. інформаційно-технічних витрат за позовом, 42,50 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т..

суддя Давид Л.Л.

суддя Мурська Х.В.