ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
12.12.11 Справа № 5010/1656/2011-з-22/66
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого-судді Хабіб М.І.
суддів Якімець Г.Г.
при секретарі судового засідання Бараняк Н.Я.
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Хімтехнопласт" №70/10 від 11.10.11р.
на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2011 року
у справі № 5010/1656/2011-з-22/66
за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма" Хімтехнопласт", м. Івано-Франківськ.
до відповідача-1: Хриплинської сільської ради, с. Хриплин, м. Івано-Франківськ.
до відповідача-2: Управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ
про визнання недійсними п.4 та п.7 договору оренди землі від 23.03.2009р.
за участю представників:
від позивача: не зявився (належно повідомлений);
від відповідача-1: не зявився (належно повідомлений);
від відповідача-2: не зявився (належно повідомлений).
Рішенням господарського суду Івано-Франківської області (суддя Малєєва О.В.) від 20.09.2011 року у справі № 5010/1656/2011-з-22/66 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма" Хімтехнопласт" до відповідача-1: Хриплинської сільської ради, до відповідача-2: Управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання недійсними п.4 та п.7 договору оренди землі від 23.03.2009р.відмовлено в задоволенні позову.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями ст.ст. 203,215, 217, 229, 628,638 ЦК України, ст.13 Закону України «Про оцінку земель», ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Позивач, зокрема, зазначає, що розрахунок розміру орендної плати в договорі оренди землі від 23.03.09р. проведено незаконно, оскільки на час укладення договору та визначення розміру орендної плати не вступила в дію і не могла використовуватися нормативна грошова оцінка земель міста Івано-Франківська, на підставі якої визначено в договорі оренди землі від 23.03.09р. розмір орендної плати. На думку скаржника, розмір орендної плати, зазначений в пунктах 4 та 7 договору, підлягає визнанню недійсним, оскільки. ґрунтується на п.2 рішення XXIX сесії V скликання Івано-Франківської міської ради від 10 липня 2008р., який визнано судом незаконним. Крім того, зазначає, що договір оренди землі укладений 23.03.09р., а розрахунок розміру орендної плати проведений Управлінням земельних відносин 27.03.09р. на підставі витягу від 27.03.09р.№23-29/212/01, що свідчить про те, що на момент укладення договору оренди землі не були та не могли бути визначені істотні умови договору, тому вважає, що п.4 та п.7 даного договору підлягають визнанню недійсними на підставі п.1 ст.215, ст.217, ст.229 ЦК України, ч.1 ст.207 ГК України.

Відповідач-2 у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи апелянта та вказує, що відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» оспорюваний договір оренди містить всі істотні умови, згідно ст.20 даного закону договір пройшов державну реєстрацію і є укладеним з 23.06.2009р. Посилається на дотримання всіх вимог ч.ч.1,3,5,6 ст.203 ЦК України, ст.ст.15,18,20 Закону України «Про оцінку земель». Поряд з тим, зазначає, що п.2 рішення Івано-Франківськ?ої міської ради від 10.07.2008р. втратив чинність після набрання законної сили ухвалою Вищого адм?іністративного суду України від 22.12.2010р. у справі №К-35475/10, якою скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2010р. і залишено в силі постанову Івано-Франківського міського суду від 14.12.2009р. Крім того, звертає увагу суду, що на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України в січні 2011р. було опубліковане рішення Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008р., яке не визнавалось с?удом незаконним і є чинним на даний час.

Відповідач-1 письмового відзиву на апеляційну скаргу, в порядку ст.96 ГПК України, суду не направив.

У судове засідання 12.12.11р. сторони явку повноважних представників не забезпечили, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.03.2009р. Хриплинською сільською радою, як орендодавцем, та ТзОВ «Фірма «Хімтехнопласт», як орендарем, був укладений договір оренди землі, який зареєстрований у Івано-Франківському міському відділі Івано-Франківської регіональної філії центру ДЗК при Держкомземі України 23.06.2009р. за №03.

Згідно з п.1, п.2 договору орендодавець на підставі п.4 рішення ХХІ сесії Хриплинської сільської ради V демократичного скликання від 26.12.2008р. «Про проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок»надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування (оренду) земельну ділянку для реконструкції заправочної станції під будівництво виробництва полістирольного пінопласту на вул.Пресмашівська,1-Б, загальною площею 1,7000га.

Відповідно до п.4 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 449 700грн.

За умовами п.7 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 87 013грн. на рік на основі розрахунку, поданого орендарем упродовж місяця з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи (розрахунку орендної плати та витягу з рішення Івано-Франківської міської ради ХХІХ сесії п'ятого демократичного скликання від 10.07.2008р. про нормативну грошову оцінку земельної ділянки) вбачається, що розмір орендної плати вказаний в договорі, визначений Управлінням земельних відносин виконавчого комітету Івано - Франківської міської ради на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, затвердженої рішенням Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008р. «Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель міста Івано-Франківська».

Постановою Івано-Франківського міського суду від 14.12.2009 р. у справі № 2а-1965/2009 р. визнано незаконним пункт 2 рішення ХХІХ сесії Івано-Франківської міської ради п'ятого демократичного скликання від 10.07.2008р. "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська", яким нормативну грошову оцінку земель міста введено в дію з дати прийняття цього рішення .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2010 р. у справі №14285/10/9 апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради задоволено, постанову Івано-Франківського міського суду від 14.12.2009р. у справі №2а-1965 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.12.2010р. у справі К-35155/10, к-35475/10 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2010р., постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.12.2009р. залишено в силі.

Встановивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та доводи скаржника, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 2 ЗУ "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

В силу ст.6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим законом і договором оренди землі.

Зазначеним законом передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України (ст.ст. 124,125,126), або за результатами аукціону (ст.16).

Стаття 13 Закону України "Про оренду землі" встановлює, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. ( ст. 627 ЦК України).

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" ( ч.1 та ч. 2) , в редакцій, чинній на момент укладення договору оренди, встановлено, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Частиною другою ст. 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

З аналізу названих норм випливає, що орендна плата є однією з істотних умов договору оренди землі, її розмір встановлюється в договорі оренди за згодою сторін, відсутність в договорі оренди землі умов щодо орендної плати є підставою для визнання такого договору недійсним.

Матеріалами справи підтверджено, що 23.03.2009р.позивачем і відповідачем укладено договір оренди землі, при укладенні якого позивач не заперечував проти його умов, зокрема, умов щодо орендної плати, визначеної на підставі нормативної грошової оцінки землі, затвердженої рішенням міської ради від 10.07.2008р. "Про затвердження матеріалів нормативної грошової оцінки земель м. Івано-Франківська", протокол розбіжностей сторонами не складався та не підписувався. Отже, на момент укладення договору сторонами було досягнуто згоди з усіх умов вказаного договору, в тому числі і оспорюваних, які погоджені сторонами та є істотними відповідно до актів цивільного законодавства. Договір зареєстрований у встановленому порядку.

22.12.2010р.набрало законної сили судове рішення, яким визнано незаконним пункт 2 названого рішення міської ради від 10.07.2008р. про введення нормативної грошової оцінки земель міста з дати прийняття цього рішення.

Згідно із ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У вказаній нормі законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини. В протилежному випадку, визнання недійсною будь-якої з істотних умов договору

спричиняє його недійсність в цілому.

Позивач не заявляє вимоги про визнання недійсним договору оренди в цілому, а оспорює лише пункти 4 і 7 договору, які містять істотні умови договору.

Однак, в силу закону без істотних умов договору оренди землі, оспорюваних позивачем, такий договір не міг би бути укладеним. За таких обставин, визнання недійсною будь-якої з істотних умов договору оренди землі, спричинить його недійсність в цілому.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в позові та вважає доводи скаржника необґрунтованими.

Разом з тим, місцевим господарським судом вірно зазначено, що відповідач-2 - Управління земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є стороною оскаржуваного договору і не знаходиться в матеріально-правових відносинах з позивачем.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що господарським судом Івано-Франківської області належним чином досліджені обставини справи та оцінені докази, що мають значення для справи, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, отже, немає підстав для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.11р. у справі № 5010/1656/2011-з-22/66 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

ОСОБА_2 Хабіб

суддя О.В. Зварич

суддя Г.Г. Якімець

Постанова підписана 15.12.2011р.