ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" грудня 2011 р. Справа № Б-39/97-09

вх. № 3454/2-39

Суддя господарського суду Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання Лук`янчук О.І

за участю сторін:

скаржник - не з'явився,

ліквідатор - ОСОБА_1 (ліц. АВ № 470226 від 27.02.10 р.)

Розглянувши скаргу ПАТ "Альфа-банк" на дії ліквідатора

по справі за заявою ФОП ОСОБА_2, м. Харків

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 08.12.11 р. було відкладено розгляд справи, зобов'язавши ліквідатора надати суду відзив на скаргу ПАТ "Альфа-банк" та надати письмові пояснення щодо правових підстав продажу нежитлових приміщень № 31-1-31-6 заг.пл. 72,2 кв.м. за адресою м. Харків, вул. Сумська, буд. 73, враховуючи те, що згідно договору іпотеки № SMERS00817/1 від 04.04.08 р. в іпотеці ПАТ "Альфа-банк" знаходиться 3-х кімнатна квартира № 31, заг. пл. 72,2 кв.м., яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 73.

В своїй скарзі ПАТ "Альфа-банк" зазначає, що при продажу майна порушені інтереси кредитора-скаржника, письмово не погоджено оцінка при здійснені продажу майна банкрута, отже ліквідатором не було дотримано вимог Закону про банкрутство процедуру продажу майна, його оцінку та вартість, в зв'язку з чим просить суд усунути ліквідатора ОСОБА_1 від виконання обов'язків ліквідатора по справі.

На виконання вимог ухвали суду, ліквідатором надано суду відзив на скаргу, в якому зазначає, що ним виконані всі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тому ліквідатор вважає, що скарга банка є необгрунтованою. Крім того ліквідатор вважає, що відповідно до вимог Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом законодавець не визначив обовязок ліквідатора погоджувати реалізацію заставного майна банкрута з заставним кредитором.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, поважні причини неявки суду не надав, хоча про час та місце розгляду скарги був повідомлений судом у встановленому законодавством порядку. Враховуючи, що сторонами надані необхідні документи, які є достатні для розгляду скарги, неявка скаржника не перешкоджає розгляду скарги, суд вважає можливим розглянути скаргу при відсутності скаржника у судовому засіданні за наявними документами, враховуючи приписи ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ліквідатора, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги банку, виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.04.2009 р. порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 на підставі ст. 47-49 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Постановою господарського суду Харківської області від 26.01.2010р. ФОП ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

З дня прийняття постанови підприємницьку діяльність банкрута припинено, строк виконання всіх грошових зобов'язань, та зобов'язань щодо сплати податків і обов'язкових платежів постановлено вважати таким, що настав, припинено нарахування неустойки, відсотків та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості, вимоги за зобов'язаннями банкрута, що виникли під час проведення процедур банкрутства, пред'являються в межах ліквідаційної процедури.

Припинено стягнення з банкрута за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян.

Встановлено строк у 60 днів для пред'явлення вимог кредиторів до банкрута.

Скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника у тому числі податкові застави. Накладання нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1, якого зобовязано відповідно до ст.ст. 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконати ліквідаційну процедуру банкрута, у тому числі подати оголошення до офіційних друкованих органів у десятиденний строк, відкрити депозитний рахунок в нотаріальній конторі для проведення розрахунків з кредиторами, зобов'язано ліквідатора здійснити продаж всього майна банкруту та по закінченні надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури, у тому числі, акти інвентаризації майна, акти оцінки майна, звіт про виплачені кредиторам кошти, договори купівлі-продажу майна банкрута, копії повідомлень органу державної податкової служби, пенсійного фонду, центру зайнятості про закінчення ліквідаційної процедури, докази, що свідчать про стягнення дебіторської заборгованості, або докази що свідчать про неможливість стягнення дебіторської заборгованості, відшкодування витрат ліквідатора, інші документи, що свідчать про виконану ліквідатором роботу з ліквідації банкрута, надавати суду щомісячно звіти про хід ліквідаційної процедури, дані про фінансове становище і майно боржника, використання коштів, отриманих від реалізації майна банкрута.

Згідно зі ст. 4-1 ГПК України визначено, що господарські суду розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Зазначене вище говорить про те, що форма здійснення (проведення) судового процесу у справі про банкрутство суттєво відрізняється від судового процесу, яке відбувається у позовному провадженні. Основна мета провадження у справі про банкрутство є відновлення платоспроможності боржника та задоволення сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обовязків, що визначені та передбачені положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі ОСОБА_3 про банкрутство). А крім того, порядок провадження у справі про банкрутство, що визначений нормами Закону про банкрутство, передбачає, що наявність прав у кредиторів повинно узгоджуватися з положеннями тієї чи іншої процедури банкрутства та враховуючи особливості провадження у справі про банкрутство окремих субєктів підприємницької діяльності.

Вищевказане говорить про те, що після винесення постанови про визнання боржника фізичної особипідприємця банкрутом, призначений судом ліквідатор здійснює ліквідаційну процедури у порядку ст.ст. 22-32 Закону про банкрутство з урахуванням особливостей проведення ліквідаційної процедури відносно ФОП, що передбачено ст.ст. 47-49 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 ст. 26 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом встановлено, що майно банкрута, яке є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до п.8 ст. 47 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі ОСОБА_3 про банкрутство) господарський суд має право, за мотивованим клопотанням громадянина-підприємця та інших учасників провадження у справі про банкрутство, виключити зі складу ліквідаційної маси майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України може бути звернено стягнення, якщо майно є неліквідним чи доход від реалізації якого істотно не вплине на задоволення вимог кредиторів. Загальна вартість майна громадянина-підприємця, яка виключається із складу ліквідаційної маси відповідно до положень цієї частини, не може перевищувати дві тисячі гривень. ОСОБА_3, з урахуванням вищевказаного, підстав для виключення нерухомого майна (банкрута ) з ліквідаційної маси у ліквідатора не було.

У відповідності до вимог Закону про банкрутство ліквідатором здійснено інвентаризацію активів банкрута, про що свідчать інвентаризаційні описи від 07.02.10 р., за результатами якої до складу ліквідаційної маси увійшло майно: п'ятикімнатна квартира № 1 заг.пл. 98,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_1; нежитлові приміщення 2-го поверху, заг. пл. 72,2 кв.м. за адресою м. Харків, вул. Сумська, 73.

Ліквідатором встановлено, що ФОП ОСОБА_2 створені нежитлові приміщення в результаті здійснення реконструкції під офіс належної йому на праві власності трьохкімнатної квартири № 31, що знаходиться в будинку № 73 по вул. Сумській у м. Харкові, яка була предметом іпотеки ПАТ "Альфа-Банк" на підставі договору іпотеки № SMERS00817/1 від 04.04.08 р. В подальшому рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.07.08 р. по справі № 2-5876/2008 рік за гр. ОСОБА_2 буловизнано право власності на нежитлові приміщення другого поверху №№ 31-1, 31-2, 31-3, 31-4, 31-5, 31-6, заг. площею 72,2 кв.м. в літ. "А-5", по вул. Сумській 73 у м. Харкові.

Згідно загальних положень ст. 29 Закону про банкрутство передбачено, що майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні, вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю. Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий має право залучати на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.

Ліквідатором відповідно до положень цієї норми була проведена оцінка нерухомого майна банкрута, що знаходилося в іпотеці ПАТ «Альфа-Банк», а саме: п'ятикімнатної квартири № 1, заг.площею 98,3 кв.м., адреса: м. Харків, вул. Гіршмана, буд 17; трьохкімнатної квартири № 31 заг.пл. 72,2 кв.м., адреса: м. Харків, вул. Сумська, буд. 73 (нежитлові приміщення № 31-1-31-6, заг.пл. 72,2 в літ. "А-5", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 73 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.07.08 р.) за допомогою субєкта оціночної діяльності, що має сертифікат субєкта оціночної діяльності, про що були укладені договори на проведення оцінки майна від 12.03.2010р., від 27.03.2010 р. (том 4, арк. справи 38-148).

Статтею 30 Закону про банкрутство встановлено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах та забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Продаж майна банкрута оформлюється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем.

Як свідчать матеріали справи, (том. 4, арк. справи 48) за допомогою Українсько-Російської товарної біржі був проведений аукціон (протокол аукціону від 12.05.2010р.) з продажу п'ятикімнатної квартири № 1, заг. лощею 98,3 кв.м., адреса: м. Харків, вул. Гіршмана, буд 17, та нежитлових приміщень № 31-1-31-6, заг.пл. 72,2 в літ. "А-5", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 73. З переможцем аукціону ліквідатором були укладені договори купівліпродажу цієї нерухомості (том. 5, арк.справи 3-4). Загальна ціна продажу двох об'єктів банкрута склала 616605,00 грн.

ОСОБА_3, ліквідатором, як вважає суд, було дотримано у повному обсязі вимоги Закону про банкрутство при здійснені ліквідаційної процедури по ФОП, як в частині проведення оцінки так і в частині продажу майна банкрута з прилюдних торгів, в звязку з чим суд не знаходить правових підстав неналежного виконання обовязків ліквідатором ОСОБА_1 при здійсненні ліквідаційної процедури по ФОП ОСОБА_2, оскільки продаж майна банкрута ліквідатором відповідає положенням ст.ст. 22-32, 47-49 Закону про банкрутство.

Щодо посилань скаржника на те, що ліквідатором не дотримано інтереси скаржника згідно з Законом України «Про іпотеку» та положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», які на думку скаржника є спеціальними нормами по відношенню до положень Закону про банкрутство, суд вважає їх необґрунтованими на підставі наступного.

По-перше, сфера регулювання суспільних відносин Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону про банкрутство різна.

По-друге, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» регулює окрему сферу суспільних відносин та визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Ст. 3 цього Закону визначає, що обтяження є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

ОСОБА_3 України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснює захист прав обтяжувача та задоволення його індивідуальних вимог за рахунок рухомого майна боржника за межами відносин неплатоспроможності. Проте згідно з положеннями ст.ст. 1, 22-32 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» задоволення вимог кредиторів, у тому числі вимог заставного кредитора, не може здійснюватись окремо від провадження у справі про банкрутство, оскільки встановлення у Законі про банкрутство особливого порядку задоволення майнових вимог до банкрута не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку (мораторій на задоволення вимог кредиторів передбачає припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання зобовязань окремих кредиторів). В звязку з чим, на думку суду, порядок задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою в процедурі судової ліквідації має бути визначено за правилами, встановленими Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Дане питання було предметом розгляду та відображено в п.8.5. Рекомендацій Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом №04-5/1193 від 04.06.2004р.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що дії ліквідатора ОСОБА_1 в частині оцінки та продажу майна банкрута відповідають вимогам ст.ст. 22-32, 47-49 Закону про банкрутство і підстав для припинення його повноважень суд не вбачає.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 22-32, 47-49 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ПАТ «Альфа-Банк» у задоволенні скарги на дії ліквідатора.

Суддя Міньковський С.В.