ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" липня 2011 р. Справа № 5019/1378/11

за позовом Приватне підприємство "Агроспецпроект"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мартекс"

про стягнення заборгованості, інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних в сумі 134239 грн. 23 коп.

Суддя Бережнюк В.В.

Представники:

Від позивача : ОСОБА_2

Від відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство «Агроспецпроект» звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мартекс» про стягнення в сумі 134 239 грн. 23 коп., з яких 107 312 грн. 80 коп. основний борг, 20 856 грн. 36 коп. інфляційні втрати, 6 070 грн. 08 коп. 3% річних. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідачем порушено умови Дистрибюторського договору №3-Д від 04.01.2005 року щодо плати за отриманий товар.

Представник позивача в судовому засіданні 26.07.2011 р. підтримав позовні вимоги повністю. Просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не подав, вимог не заперечив. Про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції адресату (арк.с.108-120). Суд зазначає, що відповідачу було надано достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав та обов'язків.

Статтею 22 ГПК України встановлено права та обов"язки сторін в судовому процесі. Зокрема вказаною статтею передбачено, що сторони мають право брати участь в господарських засіданнях. Відповідно до норм вказаної статті сторони зобов"язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Не забезпечивши явку свого представника в судове засідання відповідач не виявив бажання скористатися наданими йому вищевказаними нормами ГПК правами.

Крім того, ухвалами суду від 01.07.2011 р. та від 12.07.2011 р. участь уповноважених представників сторін в судовому засіданні 26.07.2011 р. обов'язковою не визнавалася.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення спору за наявними у справі матеріалами (ст. 75 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2005 року між Приватним підприємством «Агроспецпроект» (Фірма) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мартекс» (Дистрибютор) укладено Дистрибюторський договір №3-Д, згідно предмету якого Фірма на умовах, визначених даним Договором, постачає товар Дистрибютору, а Дистрибютор здійснює його пряму дистриб'юцію в межах цін та націнок, вказаних у прайс-листах Фірми, а також здійснює своєчасну оплату отриманого від Фірми товару (арк.с. 94-98).

За умовами розділу 4 Договору «Сума договору, ціна та оплата товару» ціни на товар, що продається за даним Договором, встановлюються в українських гривнях. Ціни на кожну партію товару зазначаються в видаткових накладних, згідно чинного на дату відвантаження прас-листа. Оплата за кожну отриману партію товару здійснюється Дистрибютором у безготівковій формі протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару. Сума за даним Договором встановлюється у розмірі суми усіх накладних за даним Договором, але не менше, ніж 360 000 гривень (в тому числі ПДВ 60 000 гривень).

Відповідно до п.12.4. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє на протязі одного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії Договору жодна зі сторін не виявила ініціативи щодо припинення Договору, Договір вважається пролонгованим на тих же умовах та на той же строк (п.12.5.).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками печаток сторін.

29.10.2009 р. сторони уклали Додаткову угоду №1 до Дистрибюторського договору №3-Д від 04.01.2005 року, якою доповнили Договір пунктами 5.10. та 8.8., та внесли зміни до п.8.1. (арк..с.106).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 705 050 грн. 52 коп. Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи накладними та довіреностями (арк.с.72-92).

Однак відповідачем здійснено часткову оплату вартості товару в загальній сумі 597 737 грн. 72 коп. Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками (арк..с. 23-71) та накладними на повернення товару (арк..с. 13-18).

Згідно наданих позивачем матеріалів несплаченими залишились 107 312 грн. 80 коп.

Покликаючись на ст..625 Цивільного кодексу України, з огляду на прострочення виконання зобовязання відповідачем, позивач нарахував 20 856 грн. 36 коп. інфляційних втрат та 6 070 грн. 08 коп. 3% річних.

Таким чином, загальна сума боргу відповідача згідно наданих позивачем розрахунків складає 134 239 грн. 24 коп. (107312,80+20856,36+6070,08=134239,24). Суд перевірив надані розрахунки заборгованості та визнав їх вірними (арк..с.11-12). Отже вбачається, що позивач у тексті позовної заяви припустився помилки, вказавши, що загальна сума заборгованості відповідача складає 134 239 грн. 23 коп., тоді як вірним є 134 239 грн. 24 коп.

Доказів сплати суми боргу відповідач суду не надав.

За умовами ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, враховуючи все вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 134 239 грн. 24 коп., з яких 107 312 грн. 80 коп. основний борг, 20 856 грн. 36 коп. інфляційні втрати, 6 070 грн. 08 коп. 3% річних, обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача покладаються судові витрати внаслідок його неправильних дій - доведення спору до господарського суду.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мартекс» (33000, м.Рівне, вул..Старицького, 32, ) на користь Приватного підприємства «Агроспецпроект» (03022, м.Київ, пров.Жуковського, 17/25, ) - 107 312 грн. 80 коп. основного боргу, 20 856 грн. 36 коп. інфляційних втрат, 6 070 грн. 08 коп. 3% річних, 1 342 грн. 40 коп. витрат по сплаті державного мита, 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Бережнюк В.В.

повне рішення підписано 29 липня 2011 року