донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

08.06.2011 р. справа №32/43пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді (доповідача): Будко Н.В.

Суддів: Акулової Н.В., Гези Т.Д.

При секретарі: Братченко Т.А.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 по дов.;

від відповідача -1: ОСОБА_2 по дов.;

від відповідача -2: не з'явився;

від третьої особи: ОСОБА_3 по дов., ОСОБА_4 по дов.

Розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пако»м. Умань

на рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2011р. (повний текст від 29.04.2011р.) у справі №32/43пн (суддя Сковородіна О.М.)

за позовом ALKOR Dredging and Marine Construction Ltd.Co., Туреччина

до відповідачів: Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт», м. Маріуполь Донецької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пако»м. Умань Черкаської області

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору з боку позивача - Східної митниці м. Донецьк

про визнання права власності на судна земкаравану

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ALKOR Dredging and Marine Construction Ltd.Co., Туреччина, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідачів, Державного підприємства «Маріупольський морський торгівельний порт», м. Маріуполь Донецької області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пако»м. Умань Черкаської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача - Східної митниці м. Донецьк, про визнання за компанією ALKOR Dredging and Marine Construction Ltd.Co. права власності на судна земкаравану «Алкор», а саме на багаточерпаковий земснаряд «Алкор-1», що зареєстровано у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 1584, на самовідвізну шаланду «Алкор-2», номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1585; на самовідвізну шаланду «Алкор-3», номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1586; на самохідне швартове судно «Алкор-4», що зареєстроване у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 9988, про зобовязання ТОВ «Пако»усунути перешкоди у користуванню власником - ALKOR Dredging and Marine Construction Ltd.Co., зазначеними суднами земкаравану шляхом проведення ТОВ «Пако» необхідних митних процедур, повязаних з вивезенням за межі митної території України вказаних суден, а також про зобовязання ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» не чинити перешкоди у виведенні суден земкаравану на зовнішній рейд Маріупольського морського порту.

Рішенням від 15.04.2011р. господарський суд Донецької області позовні вимоги задовольнив частково, визнавши за Компанією ОСОБА_5 ОСОБА_6 ве ОСОБА_7 Лтд., реєстраційний номер у Комерційному реєстрі Туреччини 417091 (англійською мовою Dredging and Marine Construction Ltd., турецькою Deniz Tarаma ve Deniz Insaat Ltd.Sti.) право власності на судна земкаравану «Алкор», а саме на багаточерпаковий земснаряд «Алкор-1», що зареєстрований у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 1584; на самовідвізну шаланду «Алкор-2», номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1585; на самовідвізну шаланду «Алкор-3»номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1586; на самохідне швартове судно «Алкор-4», що зареєстроване у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 9988, а також зобовязавши Товариство з обмеженою відповідальністю «Пако» усунути перешкоди у користуванні власником - Компанією ОСОБА_5 ОСОБА_6 ве ОСОБА_7 Лтд., суднами земкаравану «Алкор», а саме багаточерпаковим земснарядом «Алкор-1», що зареєстрований у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 1584; самовідвізною шаландою «Алкор-2», номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1585; самовідвізною шаландою «Алкор-3»номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1586; самохідним швартовим судном «Алкор-4», що зареєстроване у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 9988, шляхом проведення Товариством з обмеженою відповідальністю «Пако»необхідних митних процедур, повязаних з вивезенням за межі митної території України вказаних суден. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Свій висновок щодо часткового задоволення позовних вимог місцевий господарський суд обґрунтував, посилаючись на приписи Митного кодексу України, ст. 42 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також ст.ст. 387, 400, 1212 ЦК України, зазначивши, що станом на теперішній час відповідач-2 не має прав на володіння спірним майном, тобто є недобросовісним володільцем, що в свою чергу зобовязує його негайно повернути майно власнику. Крім того, за висновком місцевого господарського суду, оскільки договір фрахту (тайм-чартеру) від 29.04.2010р. було розірвано, підстава, відповідно до якої судна земкаравану «Алкор»були передані відповідачу-2 у користування, відпала, останній повинен передати судна земкаравану власнику (позивачу), проте, як декларант, досі не здійснив митне очищення. Враховуючи доведеність права власності позивача на судна земкаравану «Алкор»та відсутність правових підстав для володіння цим майном відповідачем-2, господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобовязання відповідача -2 усунути перешкоди у користуванні позивачем суднами земкаравану «Алкор»шляхом повернення відповідачем 2 необхідних митних процедур, повязаних з вивезенням за межі митної території України суден про визнання права власності, є обґрунтованими та, як слід, підлягають задоволенню. Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про зобовязання відповідача-1, не чинити перешкоди у виведенні цих суден на зовнішній рейд Маріупольського міського порту, є безпідставними, з огляду на їх недоведеність.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач-2 звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2011р. у справі №32/43пн скасувати.

В обґрунтування вимог про скасування судового рішення скаржник зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було досліджено всіх обставин справи, а також було порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, за твердженням скаржника, протокол передачі суден днопоглиблювального флоту від 21.07.2010р., яким судна були передані позивачем відповідачу-2, були передані в справному та готовому для транспортування та мобілізації стані, а не в готовому для роботи стані, як зазначено в судовому рішенні. При чому, позивачем до матеріалів справи не було надано жодного доказу в підтвердження факту готовності суден для виконання днопоглиблювальних робіт.

Крім того, скаржник вважає необґрунтованим твердження суду першої інстанції про недоведеність факту звільнення відповідача-2 від орендної плати за час перебування суден у звязку з відсутністю можливості їх використання, оскільки останній неодноразово у відзиву на позовну заяву, а також у судових засіданнях, наводив докази в підтвердження цього.

Як зазначає заявник апеляційної скарги, у звязку з численними порушеннями позивачем умов договору тайм-чартеру, які підтверджують необхідність перерахування належним чином орендної ставки, суд першої інстанції хибно встановив факт розірвання даного договору, який і став підставою для прийняття саме такого судового рішення, оскільки згоди між позивачем та відповідачем-2 стосовно дострокового розірвання вказаного договору досягнуто не було і він фактично продовжує діяти. Станом на сьогоднішній день в Арбітражному суді Лондону розпочате судове провадження стосовно розірвання договору тайм-чартеру та відшкодування збитків, завданих відповідачу-2 позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, у звязку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Поясненнями щодо апеляційної скарги третя особа, Східна митниця, зазначила, що нею продовжено термін тимчасового ввезення вказаних суден земкаравану до 19.08.2011р. у звязку з накладенням арешту на дане майно ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області. Проте, у відповідності з умовами ст. 210 Митного кодексу України, до закінчення вказаного строку тимчасового ввезення суден земкаравану, вони повинні бути вивезені за межі митної території України або оформлені в іншому митному режимі згідно вимог чинного митного законодавства (за умови зняття арешту з цього майна).

У судовому засіданні 08.06.2011р. відповідач-1, Маріупольський морський торгівельний порт, зазначив, що вважає рішення місцевого господарського суду по відношенню до нього законним та обґрунтованим.

Представник відповідача-2 (скаржник) у судове засідання не зявився, про причини неявки до суду не повідомив, хоча про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що ухвалою про порушення апеляційного провадження від 10.05.2011р. явка представника відповідача-2 не визнавалась обовязковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2010р. між резидентом Туреччини Компанією ОСОБА_5 ОСОБА_6 ве ОСОБА_7 Лтд. (англійською Dredging and Marine Construction Ltd. Co., судновласником) та резидентом України ТОВ «Пако»(фрахтувальником) було укладено договір фрахту (тайм-чартер) з додатками.

28.06.2010р. між сторонами було укладено доповнення №1 до договору строкового фрахту від 29.04.2010р.

Відповідно до умов договору (в редакції доповнення № 1 від 28.06.2010р.), позивач зобовязався надати фрахтувальнику на певний час судна земкаравану «Алкор», а саме: багаточерпаковий земснаряд «Алкор-1», що зареєстрований у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 1584; самовідвізну шаланду «Алкор-2», номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1585; самовідвізну шаланду «Алкор-3», номер у Турецькому міжнародному реєстрі TUGS 1586; самохідне швартове судно «Алкор-4», що зареєстроване у Турецькому міжнародному реєстрі за номером 9988.

За матеріалами справи, визначені судна належать позивачу на праві власності, що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Згідно контракту про мобілізацію (додаток В до договору), буксировка земкаравану здійснюється на зовнішній рейд Маріупольського морського торгівельного порту м. Маріуполь.

Згідно п.3 доповнення №1 від 28.06.2010р. до договору, норми плати за оренду суден були скориговані наступним чином: Алкор-1 3 250 євро на день; Алкор2 2 275 євро на день; Алкор-3 2275 євро на день; Алкор4 250 євро на день, тобто загальна сума оренди земкаравану складає 8050 євро на день.

Статтею 6 договору фрахтування сторони узгодили, що орендна плата, зазначена у пункті 19 частини 1 договору, сплачується як за робочі дні судна, повязані з днопоглибленням, так і за час простою не з вини судна. Даним пунктом визначений час простою не з вини судна, яким вважається очікування пропозицій роботи від фрахтувальника, очікування проходження інших судів за вказівкою властей порту, очікування знищення залишків сміття з каналу, очікування видалення вибухонебезпечних речовин, час виконання контрольних замірів. Крім того, орендна плата не сплачується за ремонті роботи, які проводяться з метою досягнення суднами вимог класифікаційного товариства.

Пунктом С статті 6 договору передбачено, що фрахтувальник повинен сплатити оренду судновласнику, починаючи з моменту доставки судна фрахтувальнику та до моменту повернення судна судновласнику, що повинно бути підтверджено актами прийому-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобовязання за договором виконав, що підтверджується підписанням сторонами 21.07.2010р. Протоколу передачі днопоглиблюваного флоту за договором від 29.04.2010р., згідно якого судна днопоглиблювального флоту ОСОБА_5, а саме - «Алкор-1», «Алкор-2», «Алкор-3»та «Алкор-4»були передані ТОВ «Пако»в справному та готовому до роботи стані. Земкараван був призначений для проведення днопоглиблюваних робіт в акваторії ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», який є замовником цих робіт.

Судова колегія не приймає до уваги твердження заявника в апеляційній скарзі стосовно того, що згідно вказаного протоколу судна були передані в справному та готовому стані саме для транспортування та мобілізації, а не для роботи, оскільки відомості щодо технічного стану суден чітко зазначені у вказаному протоколі як російською, так і англійською мовами. При цьому, зазначений документ не повязує стан суден з мобілізацією, а відображає загальний технічний стан днопоглиблювального флоту.

Пунктом G статті 6 договору сторони передбачили право судновласника розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання фрахтувальником зобовязань з оплати орендної ставки за користування суднами земкаравану АЛКОР.

Так, у звязку з невиконанням відповідачем-2 взятих на себе за договором зобовязань, тобто несплатою 623419,00 євро орендної плати, позивач листом від 24.11.2010р. №ALK-472, направленим відповідачу-2, розірвав договір фрахту (тайм-чартеру).

ТОВ «Пако»не визнає вказаної заборгованості, посилаючись на те, що протягом вересня 2010р. на шаландах Алкор2 та Алкор3 проводились ремонтні роботи, що відповідно до п. А ст. 6 договору звільняє його від обовязків оплати орендної плати.

Листами від 17.01.2011р. та 20.01.2011р. позивач звертався до ТОВ «Пако»з вимогою здійснити митне очищення та передати судна земкаравану АЛКОР власнику, однак відповідач-2 відповідних дій не вчинив, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судова колегія вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що відповідають матеріалам та обставинам справи, з огляду на таке.

За змістом підпункту 7 пункту G статті 6 договору, орендна плата за перший місяць у розмірі 395 000 євро повинна бути сплачена фрахтувальником не пізніше ніж за 1 день до виходу земкаравану з територіальних вод Туреччини. При цьому, підпункт 1 пункту G статті 6 договору визначає обовязок фрахтувальника сплатити орендну плату не пізніше 25 числа поточного місяця авансом за наступний місяць.

Тобто, авансовий платіж за оренду суден в сумі 395 000 евро та щомісячні платежі мали бути сплачені в будьякому випадку не пізніше 25 числа поточного місяця, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем-2 взятих на себе обовязків з оплати орендних платежів. Крім того, місцевий господарський суд обґрунтовано не визнав доведеним факт звільнення відповідача-2 від обовязку сплати орендної плати за наступний час перебування суден з посиланнями на відсутність можливості їх використання відповідно до ст. 11 договору, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність обставин, що звільняють ТОВ «Пако» від оплати орендної плати за весь час перебування суден в його володінні, а також не прийняв до уваги посилання відповідача-2 на звільнення його від оплати внаслідок непредявлення позивачем рахунків на оплату. Так, умовами договору фрахту передбачені авансові платежі з орендної плати, предявлення рахунків на сплату яких умовами даного договору не встановлено, що не звільняє відповідача - 2 від авансових платежів без предявлення рахунку.

За таких обставин, позивач правомірно скористувався наданим йому п. G 4 ст. 6 договору правом та канцелировав (розірвав) договір, а отже договір між сторонами є розірваним.

Посилання відповідача-2 на численні порушення з боку позивача щодо стану переданих суден, у звязку з чим у нього не виникло обовязку зі сплати орендної плати, не є предметом доказування в даній судові справі, адже предметом судового розгляду є не стягнення сум орендної плати, а визнання права власності та права на вільне користування власником своїм майном. З метою встановлення вказаних обставин, відповідач-2 звернувся до Арбітражного суду Лондону, а дослідження можливих порушень при виконання договору не впливає на розгляд даної справи.

Таким чином, захист прав позивача здійснюється шляхом пред'явлення віндикаційного позову, а вимога про усунення перешкод у користуванні земкаравану обґрунтована припиненням дії договору фрахту (тайм-чартеру) від 29.04.2010р., тобто, судом досліджуються правовідносини, що виникли поза межами вказаного договору.

Статтею 42 Закону України «Про міжнародне приватне право»визначено, що захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду. Захист права власності та інших речових прав на нерухоме майно здійснюється відповідно до права держави, у якій це майно знаходиться.

Як вбачається з матеріалів справи та про що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок, станом на теперішній час ТОВ «Пако»не має прав на володіння спірним майном, тобто є недобросовісним володільцем, що в свою чергу зобовязує останнього відповідно приписів Цивільного кодексу України негайно повернути майно власнику.

Так, статтею 400 ЦК України передбачений обовязок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Крім того, за статтею 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вбачається з матеріалів справи, митне оформлення суден земкаравану «Алкор»було здійснено ТОВ «Пако»на умовах режиму «Імпорт-31», тобто на умовах «Тимчасове ввезення»із зобовязанням про зворотне вивезення товару до 01.05.2011р., а отже майно належне позивачу, підпало під дію митного контролю, та без проведення відповідних митних процедур декларантом, ТОВ «Пако», призводить до порушення прав власника через унеможливлення вивозу належного йому майна.

Так, за приписами ст. 205 Митного кодексу України, переміщення товарів у режимі тимчасового ввезення (вивезення) передбачає: подання митному органу документів на такі товари з обґрунтуванням підстав їх тимчасового ввезення на митну територію України (вивезення за межі митної території України); надання митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, які тимчасово ввозяться (вивозяться), зобовязання про їх зворотне вивезення (ввезення) у строки, що обумовлені метою тимчасового ввезення (вивезення), але не перевищують строків, встановлених цим Кодексом; подання митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, які тимчасово ввозяться (вивозяться), дозволу відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення (вивезення) товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законом.

Проте, на даний час підстава, відповідно до якої майно позивача (судна земкаравану «Алкор») знаходились на території України у користуванні ТОВ «Пако»відпала, оскільки договір фрахту (таймчартеру) від 29.04.2011р. було розірвано, а отже відповідач-2 повинен передати судна земкаравану власнику (позивачу).

Згідно ст. 210 Митного кодексу України, до закінчення строків тимчасового ввезення (вивезення) особа, яка надала зобовязання про зворотне вивезення (ввезення) товарів, що перебувають у режимі тимчасового ввезення (вивезення), повинна: вивезти (ввезти) ці товари згідно із зобовязанням, наданим митному органу; або заявити про зміну митного режиму, що допускається щодо таких товарів з додержанням вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів України.

Крім того, стаття 88 Митного кодексу України встановлює, що декларант виконує всі обовязки і несе у повному обсязі відповідальність, передбачену цим кодексом, незалежно від того, чи він є власником товарів і транспортних засобів, які переміщуються через митний кордон України, митним брокером чи іншою уповноваженою особою.

Таким чином, оскільки ТОВ «Пако» є декларантом, у нього існує зобовязання перед митним органом щодо проведення необхідних митних процедур для вивезення суден земкаравану «Алкор», про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

В силу ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а згідно ст.391 ЦК України - має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на доведеність права власності позивача на судна земкаравану «Алкор»та відсутність правових підстав для володіння цим майном відповідачем-2, господарський суд дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний господарський суд, що позовні вимоги до ТОВ «Пако»є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, за відсутності в матеріалах справи доказів в підтвердження того, що відповідачем-1, Маріупольським морським торгівельним портом, позивачу чиняться перешкоди у виведенні суден на зовнішній рейд, судова колегія вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2011р. у справі №32/43пн ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги згідно ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на скаржника.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. 99, ст.101, ст.102, ст.103, ст.105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2011р. (повний текст від 29.04.2011р.) у справі №32/43пн залишити без зміни.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пако»м. Умань на рішення господарського суду Донецької області від 15.04.2011р. (повний текст від 29.04.2011р.) у справі №32/43пн залишити без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач): Н.В. Будко

Судді: Н.В. Акулова

ОСОБА_6

Надруковано примірників-7

1-у справу

1-позивачу

2-відповідачам

1-третій особі

1-господарському суду

1-ДАГС