ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
03.08.11 Справа № 4/2243-28/322(4/1081-19/1
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого - судді Кордюк Г.Т.
суддів Гриців В.М. Мурська Х.В.
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Зарва»
та Відкритого акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш»від 30.12.2005 року
на рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2005 року
у справі № 4/2243-28/322 (4/1081-19/137)
за позовом: ВАТ «Завод «Львівсільмаш», м. Львів
до відповідача: ПП «Зарва», м. Львів
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Дочірнє підприємство «Ряснесільмаш»ВАТ «Завод «Львівсільмаш», м. Львів
про розірвання договору купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003 року
та за зустрічним позовом: ПП «Зарва», м. Львів
до відповідача: ВАТ «Завод «Львівсільмаш», м. Львів
про стягнення 1 654 414,17 грн. збитків та 500 000,00 грн. моральної шкоди
За участю представників сторін за первісним позовом:
від позивача не зявився
від відповідача не зявився
від третьої особи не зявився
Розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 01.08.2011 року у справі № 4/2243-28/322 (4/1081-19/137) змінено склад колегії, замість судді Давид Л.Л. введено суддю Гриців В.М.
Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2005 року у справі № 4/1081-19/137 скасовано рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2004 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.02.2005 року, а справу передано на новий розгляд господарського суду Львівської області.
Рішенням господарського суду Львівської області від 15.12.2005 року (суддя Морозюк А.Я.) у справ № 4/2243-28/322 (4/1081-19/137) в задоволенні первісного позову ВАТ «Завод «Львівсільмаш»до ПП «Зарва», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: ДП «Ряснесільмаш» ВАТ «Завод «Львівсільмаш»про розірвання договору купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003 року та в задоволенні зустрічного позову ПП «Зарва»до ВАТ «Завод «Львівсільмаш» про стягнення 1 654 414,17 грн. збитків та 500 000,00 грн. моральної шкоди відмовлено повністю. Також, скасовано заходи по забезпеченню позову, прийняті ухвалою суду від 29.04.2004 року про порушення провадження у справі № 4/1081-19/137.

При винесенні рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про розірвання договору купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003 року (який не містить ознак договору підряду) з посилан ням на порушення відповідачем зобовязання щодо збереження майна, яке надано для виконання робіт (ст. 841 ЦК України), не ґрунтується на законі, а відтак підстави для розірвання договору в порядку ст. 651 ЦК України із заявлених позивачем підстав, відсутні. Щодо зустрічного позову, господарський суд у рішення зазначив, що за змістом ст.ст. 22, 23, 611, 623 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України, покладення на особу відповідальності у формі відшкодування збитків та моральної шкоди є наслідком порушення договірного зобовязання. Предметом доказування у даному випадку з боку ПП «Зарва»є доведення факту протиправності дій ВАТ «Завод «Львівсільмаш», факту наявності збитків у ПП «Зарва», наявності причинно-наслідкового звязку між діями ВАТ «Завод «Львівсільмаш»та збитками ПП «Зарва». Однак, з актів, поданих ПП «Зарва»в обґрунтування зустрічного позову, не вбачається можливим встановити факт наявності протиправних дій з боку ВАТ «Завод «Львівсіль маш»по перешкоджанню ПП «Зарва»у доступі до майна, орендованого за договором оренди № 186 відкритого складу металу і майна від 31.12.2003 року та не подано останнім доказів наявності у ВАТ «Завод «Львівсільмаш»обовязку по забезпеченню орендовано го майна електроенергією. Крім цього, не доведено ПП «Зарва»і того факту, що збитки, про наявність яких стверджує останній, стали наслідком дій ВАТ «Завод «Львівсільмаш»по неналежному невиконанню договору оренди № 186 відкритого складу металу і майна від 31.12.2003 року.

ВАТ «Завод «Львівсільмаш»подано апеляційну скаргу від 30.12.2005 року, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та прийняти у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ВАТ «Завод «Львівсільмаш»задоволити, оскільки рішення винесене з неповним зясуванням обставин справи та висновки господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник вважає, що господарським судом неправильно застосовано приписи ст. 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за заявою однієї сторони у разі порушення договору другою стороною, якщо внаслідок завданої цим шкоди потерпіла сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки зі змісту оспорюваного договору вбачається, що виконання робіт по демонтажу придбаного обладнання покладено на відповідача, а майно позивача було знищено відповідачем саме при виконанні робіт по спірному договору. Крім того, апелянт зазначає, що при винесенні рішення щодо позовних вимог по первісному позову місцевим господарським судом було неправильно застосовано приписи статті 224 ЦК Української РСР, а саме, при наданні правової оцінки договору купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003р. залишено поза увагою ту обставину, що в тексті договору не ідентифіковано майно, яке є об'єкт купівлі-продажу, а з матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутня згода щодо того, яке саме майно є об'єктом купівлі продажу, тому даний договір є неукладеним, оскільки сторони не дійшли згоди щодо його істотній умов.

Також, ПП «Зарва»подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги по зустрічному позову ПП «Зарва»до ВАТ «Завод «Львівсільмаш»задоволити повністю, оскільки рішення винесене з неповним зясуванням обставин справи та висновки господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Зокрема, скаржник вважає, що висновок господарського суду щодо не доведення наявності у відповідача зобов'язання по забезпеченню орендованого майна електроенергією, спростовується рахунками по оплаті за електроенергію, які виставлялись ВАТ «Завод «Львівсільмаш»і оплачувались ПП «Зарва», оскільки орендоване майно надано скаржнику для проведення Статутної діяльності і сторонами не було обумовлено можливість (чи обов'язок) орендаря (ПП «Зарва») укласти з енергопостачальною організацією договір на надання електричної енергії безпосередньо для ПП «Зарва», тим більше, що без згоди орендодавця (ВАТ «Завод «Львівсільмаш») укладення такого договору (на подачу електроенергії) неможливе; факт наявності понесених збитків ПП «Зарва»підтверджується поданими останнім документами, а саме: договором оренди №186 від 26.12.2003 р. з додатками №1, №2; актом приймання-передачі майна в оренду від 31.12.2003р.; актом від 27.05.2004р.; актом від 29.05.2004р.; доповідною запискою від 28.05.2004р.; претензією №65 від 27.05.2004р.; претензією від 29.05.2004р.; договором про надання траншу №ЛГ-0969/05.04-ДТ-1; договором купівлі-продажу від 23.06.2004р.; договором купівлі-продажу №79-М від 25.05.2004р.; рахунками на оплату втрат електроенергії; платіжними дорученнями; фотографіями завалу під'їзної колії; листами директора ДП «Ряснесільмаш»ОСОБА_1; листами керуючому санацією ВАТ «Завод «Львівсільмаш»; квитанціями про відправлення листів керуючому санацією ВАТ «Завод «Львівсільмаш»; наказом №094 від 21 червня 2004р.; бухгалтерськими виписками про нарахування зарплати працівникам ПП «Зарва», які господарським судом не досліджено та не надано їм оцінки.

Крім цього, скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не взято до уваги той факт, що частина збитків, а саме втрачена вигода на загальну суму 444 400,00 грн., завдані діями відповідача за зустрічним позовом по невиконанню останнім зобов'язання перед ПП «Зарва»за договором купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003 року, розірвання якого є предметом первісного позову по даній справі і факт невиконання якого встановлено.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 22.02.2006 року провадження у справі було зупинено, а матеріали справи передано в слідчі органи для проведення відповідного розслідування та встановлення осіб, винних у заподіянні матеріальних збитків.

04.07.2011 року апеляційний господарський суд ухвалою поновив провадження у даній справі, оскільки відповідно до листа Шевченківського РВ ГУ МВСУ у Львівській області, кримінальна справа № 1446234, порушена за фактом заволодіння посадовими особами ВАТ «Завод «Львівсільмаш» майном ПП «Зарва»за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України зупинена на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (не встановлено особу, яка вчинила злочин).

Сторони та третя особа у справі участь уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, вимоги ухвали суду від 04.07.2011 року не виконали, відзивів не подали, про день та час слухання справи були належним чином повідомлені, про свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

03 серпня 2011 року позивачем за первісним позовом через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечення участі уповноваженого представника в судове засідання.

Колегія суддів, порадившись на місці вирішила у задоволенні даного клопотання відмовити, оскільки вважає, що учасники судового процесу не позбавлені права і можливості за необхідності забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч. 1-4 ст.28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і з числа осіб, не повязаних з ним трудовими відносинами. Крім того, обовязкову участь представників сторін суд ухвалою суду не визнавав, відзив на апеляційну скаргу та довідку про включення до ЄДРПОУ позивач міг підготувати та подати до судового засідання разом з клопотанням або через канцелярію суду 29.07.2011 року, коли представник знайомився з матеріалами справи, про що свідчить його заява (том ІІІ, а.с. 92). Неподання відзиву сторонами у справі не позбавляє права апеляційної інстанції, щоб розглянути справу без участі представників останніх за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, апеляційних скарг, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ «Завод «Львівсільмаш»(продавець) та ПП «Зарва»(покупець) було укла дено договір купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003 року, згідно якого покупець придбав у продавця дві системи підвісних конвеєрів ПТЦ -160 загальною вартістю 325 000,00 грн., які на момент укладення договору були змонтовані на підприємстві позивача, входили до майнового комплексу, який забезпечував здійснення на підприємстві виробничого циклу (том І, а.с. 7).

Відповідно до п. 2.1 договору, з метою забезпечення повного та належного виконання сторонами зобовязань за даним договором покупець протягом 4 днів з дня підписання цього договору відповідно до ст. 195 ЦК України вносить на розрахунковий рахунок продавця завдаток в грошовій сумі 120000,00 грн. Наступні оплати повинні здійснюватися не рідше одного разу в місяць сумами не менше сорока тисяч (п. 2.2 договору)

ПП «Зарва»на виконання умов договору платіжними дорученнями № 3903 від 29.12.2003 року, № 40 від 28.01.2004 року, № 61 від 31.01.2004 року, № 132 від 20.02.2004 року, № 136 від 26.02.2004 року та № 148 від 01.03.2004 року перерахував 325 000,00 грн. за дві системи підвісних конвеєрів ПТЦ 160 (том І, а.с. 18-23).

Відповідно до п. 3.2 договору, покупець зобовязується демонтувати обладнання на оплачену суму та вивезти його власним транспортом протягом 40 днів після перерахування коштів.

Як зазначає позивач за первісним позовом, на виконання умов договору по демонтажу придбаного майна, окрім визначеного у договорі майна відповідач за первісним позовом демонтував майно ВАТ «Завод «Львівсільмаш», а саме конвеєр ланцюговий вертикально замкнутий (модель 54220002 та модель 5422000) в кількості 4 штук. Даний факт зафіксований та підтверджується актом від 19.03.2001 року та актом від 20.04.2004 року (том І, а.с. 8, 9).

В звязку з наведеним позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про розірвання даного договору купівлі продажу № 185 від 26.12.2003 року, оскільки вважає, що такими діями ПП «Зарва»порушено законодавчо встановлений у ст. 841 ЦК України обовязок по збереженню майна, яке передано для виконання робіт, що є істотним порушенням умов зазначеного договору. Таким чином, відповідно до ст. 651 ЦК України укладений між сторонами договір купівлі продажу № 185 від 26.12.2003 року підлягає розірванню. Крім цього, позивач вважає, що вказаний договір містить елементи різних договорів, а саме: договору купівлі продажу та договору підряду.

Як визначив законодавець, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме спірного договору, у розділі 1 «Предмет договору та ціна», пунктом 1.1 передбачено, що продавець зобовязується продати, а покупець прийняти та оплатити на умовах і в строки визначені в даному договорі обладнання, яке було у використанні (предмет продажу), наведене в п. 1.3 цього договору. Отже, договір № 185 від 26.12.2003 року містить ознаки характерні для договору купівлі продажу, інших зобовязань за договором та ознаки, які б вказували на характерні ознаки договору підряду, відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що договір купівлі продажу № 185 від 26.12.2003 року не містить ознак, які відповідно до вимог чинного законодавства України характерні для договору підряду, оскільки він не містить положень щодо оплати продавцем (позивачем за первісним позовом) проведення демонтажу покупцем (відповідачем за первісним позовом), докази проведення позивачем оплати демонтажу обладнання, здійсненого відповідачем, в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, до аналогічного висновку прийшов Вищий господарський суд України в постанові від 20.07.2005 року, якою було скасовано судові рішення по резуль татах первинного розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, на яку позивач посилається при обґрунтування своїх вимог, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Однак, як вірно зазначив місцевий господарський суд, вчинення неправомірних дій відповідачем щодо майна пози вача, яке не є предметом договору купівлі-продажу, не може бути підставою для розірвання цього договору купівлі продажу.

Отже, з огляду на вищенаведене, господарський суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вимога позивача про розірвання договору купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003 року (який не містить ознак договору підряду) з посилан ням на порушення відповідачем зобовязання щодо збереження майна, яке надано для виконання робіт (ст. 841 ЦК України), не ґрунтується на законі, а відтак відсутні підстави для розірвання договору в порядку ст. 651 ЦК України із заявлених позивачем підстав.

Посилання ВАТ «Завод «Львівсільмаш»в апеляційні скарзі на те, що майно позивача було знищено відповідачем саме при виконанні робіт по спірному договору, на думку колегії суддів є безпідставним та необґрунтоване належними та допустимими доказами по справі. Крім цього, у листі від 02.01.2004 року експерта-оцінювача майна (том І, а.с. 94) зазначено, що конвеєри ланцюгові вертикально замкнуті модель 54220002 (2 шт.) та конвеєри ланцюгові вертикально замкнуті модель 5422000 (2 шт.) є комплектуючими системи конвеєрів ПТЦ-160, що були предметом договору купівлі продажу № 185 від 26.12.2003 року.

Щодо посилання ВАТ «Завод «Львівсільмаш»в апеляційні скарзі на те, що договір купівлі продажу № 185 від 26.12.2003 року є неукладений, оскільки сторони не дійшли згоди щодо його істотних умов, а саме в тексті договору не ідентифіковано майно, яке є об'єкт купівлі-продажу, колегія суддів зазначає, що в п. 1.3 договору сторонами чітко визначено найменування обладнання, що продається, його модель, вказано інвентарний номер та ціну товару.

Щодо зустрічного позову, про стягнення збитків та моральної шкоди, місцевим господарським судом встановлено, що зустрічні позовні вимоги, заявлені відповідачем, не ґрунтуються на спірному до говорі купівлі-продажу № 185 від 26.12.2003 року, розірвання якого є предметом спору за первісним позовом, оскільки зустрічні позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в по рушення умов договору оренди № 186 відкритого складу металу і майна від 31.12.2003 ро ку (том 1, а.с. 31) ВАТ «Завод «Львівсільмаш»чинить ПП «Зарва»пе решкоди у користуванні орендованим майном, наслідком чого, на думку останнього, йому заподіяно збитки та моральну шкоду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що були відсутні правові підстави для прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним позовом у даній спра ві, оскільки всупереч вимогам ст. 60 ГПК України зустрічний позов не був взаємно повязаний з первісним. Зазначений висновок відповідає висновку, який зробив Вищий господарський суд України в постанові від 20.07.2005 року, яким було скасовано судові рішення по резуль татах первинного розгляду даної справи.

Однак, як зазначає місцевий суд, що прийняття зустрічного позову для спільного розгляду з первісним було здійснено судом першої інстанції при попередньому розгляді спра ви. Постановою касаційної інстанції від 20.07.2005 року справу передано на новий розгляд господар ському суду Львівської області в цілому. ОСОБА_2 процесуального кодексу України не передбачають процесуальної можливості господарського суду першої ін станції при новому розгляді справи розєднати первісний та зустрічний позов в окремі провадження. Відтак, при новому розгляді справи господарський суд позбавлений про цесуальної можливості діяти в спосіб інший, аніж продовжити розгляд зустрічного по зову у тому ж провадженні, з метою вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно з частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Цивільний кодекс України регулює питання відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що виникають з договору (ст.ст. 611, 623 ЦК України) та позадоговірної шкоди, тобто зобовязання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Для настання деліктної відповідальності так і відповідальності у звязку з порушенням умов договору, необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправність дій особи, збитки (майнова шкода, якої зазнала потерпіла сторона), причинно-наслідковий зв'язок між діями та наслідками (а саме, збитками), вина особи, яка вчинила правопорушення.

Аналогічні підстави для відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду, що з поданих доказів ПП «Зарва»в обґрунтування зустрічного позову, не вбачається можливим встановити факт наявності протиправних дій з боку ВАТ «Завод «Львівсіль маш»по перешкоджанню ПП «Зарва»у доступі до майна, орендованого за договором оренди № 186 відкритого складу металу і майна від 31.12.2003 року, не подано і доказів наявності у ВАТ «Завод «Львівсільмаш»обовязку по забезпеченню орендовано го майна електроенергією. Крім цього, не доведено ПП «Зарва»і того факту, що збитки, про наявність яких стверджує останній, стали наслідком дій ВАТ «Завод «Львівсільмаш»по неналежному невиконанню договору оренди № 186 відкритого складу металу і майна від 31.12.2003 року.

Не доведено ПП «Зарва»і завдання моральної (немайнової) шкоди, а саме зниження престижу, приниження ділової репутації, втрату потенційних клієнтів, звільнення працівників, оскільки дані твердження останнього, не підтвердженні належними та допустимими доказами по справі, так як не подано доказів розірвання укладених з клієнтами угод, доказів офіційного звільнення найманих працівників тощо.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2005 року прийняте із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2005 року залишити без змін, апеляційні скарги ПП «Зарва»та ВАТ «Завод «Львівсільмаш»без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в порядку та строки, встановлені ст.ст. 109, 110 ГПК України.

Головуючий - суддя Кордюк Г.Т..

суддя Гриців В.М.

суддя Мурська Х.В.