ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.11 Справа № 1/71/5022-1048/2011

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі Томкевич Н.,

з участю представників:

від скаржника (відповідача-1) зявився,

позивача з»явився,

відповідача-2 зявився,

розглянув апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства Тернопільський електромеханічний завод, м. Тернопіль

на рішення господарського суду Тернопільської області від 23.09.2011 року, суддя Чопко Ю.О. у справі № 1/71/5022-1048/2011

за позовом: публічного акціонерного товариства Універсал Банк, м.Київ

до відповідача-1 відкритого акціонерного товариства Тернопільський електромеханічний завод, м. Тернопіль

до відповідача-2 кооперативу СОЮЗ, м.Тернопіль

про визнання договору передачі нерухомого майна недійсним,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.09.2011 року задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства Універсал Банк про визнання недійсним договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09.11.06, укладеного між відкритим акціонерним товариством Тернопільський електромеханічний завод та кооперативом СОЮЗ.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджується відсутність у сторін на час укладення спірного договору наміру створювати обумовлені ним правові наслідки, що свідчить про фіктивність оскаржуваного договору та є підставою відповідно до ст.234 ЦК України для визнання його недійсним.

В апеляційній скарзі відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, в звязку з неповним з»ясуванням місцевим судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що позивачем не доведено, а судом не встановлено наявність підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним, оскільки не доведено незаконність укладення та фіктивність спірного договору, що було підставою для визнання його недійсним згідно вимог позовної заяви в даній справі.

Скаржник покликається на те, що факт законного укладення договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09.11.06 встановлено рішенням господарського суду Тернопільської області від 21.05.2010 року по справі №2/20-269, яке має преюдиційне значення для даної справи, а тому не може повторно оцінюватися судом в даній справі.

Скаржник не погоджується з висновком суду щодо фіктивності оскаржуваного договору, оскільки ознаками фіктивного правочину є наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін, вчиненого без наміру створення правових наслідків, що в спірному випадку відсутнє, оскільки доказами створення правових наслідків цим правочином є акт приймання-передачі будматеріалів та наявність боргу однієї сторони перед другою.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством "Тернопільський електромеханічний завод" (ВАТ "Темза") та кооперативом "Союз" укладено договір передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09 листопада 2006р., предметом п.1.11 якого визначено майно, квартири, що знаходяться в 124-ох квартирному житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземною автостоянкою легкового транспорту в місті Тернополі, по вул.Нечая,25. Предмет договору обумовлено сторонами в таблиці, в якій перелічено 14 квартир з вказівкою на їх номер, під"їзд, поверх, кількість кімнат, житлову площу в метрах квадратних і загальну площу в метрах квадратних. У підсумковому рядку таблиці виведено суми житлової і загальної площ квартир (а.с.27-28).

На його виконання сторонами підписано акт від 14 листопада 2006р. №14/11-2006 приймання-передачі у власність майна за договором №09/11-2006 від 09 листопада 2006 р., в якому також міститься опис переданого за договором майна (а.с.30).

Підставою для визнання недійсним вказаного договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09 листопада 2006 р. позивач вважає відсутність у сторін на час укладення спірного договору наміру створювати обумовлені ним правові наслідки, що свідчить про фіктивність оскаржуваного договору та є підставою відповідно до ст.234 ЦК України для визнання його недійсним.

Частиною 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом про визнання недійсним договору про передачу нерухомого майна, не будучи стороною за цим договором, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Зокрема, позивач в підтвердження позиції про порушене право покликається на те, що належне до передачі майно згідно оскаржуваного договору перебуває у володінні та власності ВАТ «Темза», що підтверджується договором іпотеки від 17 серпня 2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (іпотекодержатель), кооперативом "Союз" (позичальник) і відкритим акціонерним товариством "Темза" (іпотекодавець-майновий поручитель), предметом якого визначено майнові права на те ж майно, а саме, на 13 квартир із 124-х квартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземною стоянкою легкового транспорту житлового кварталу по вулиці Нечая, 25 в місті Тернополі, а п.1.7 вказаного договору передбачено, що іпотекодавець засвідчує та гарантує дійсність майнових прав, що є предметом іпотеки, а також, що предмет іпотеки нікому не проданий, не подарований, не обтяжений, не підлягає вилученню і вільний від зобов»язань.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Покликання скаржника на те, що факт перебування у володінні та власності ВАТ «Темза» належного до передачі згідно оскаржуваного договору майна підтверджується умовами укладеного між відкритим акціонерним товариством "Банк Універсальний", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (іпотекодержатель), кооперативом "Союз" (позичальник) і відкритим акціонерним товариством "Темза" (іпотекодавець-майновий поручитель) договору іпотеки від 17 серпня 2007 року, а звідси право позивача, що підлягає захисту порушено, є безпідставним.

Як встановлено апеляційним судом, оспорюваний договір №09/11-2006 від 09.11.06 був укладеним до договору іпотеки від 17 серпня 2007 року. Крім цього, рішенням господарського суду Тернопільської області від 21.05.2010 року по справі №2/20-269 визнано недійсним вказаний договір іпотеки і рішення суду набуло законної сили.

Уявлення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки відповідно до приписів ст.1 ГПК України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вказувалося вище, предметом даного спору є вимога позивача визнати недійсним договір передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09 листопада 2006 р., укладений між відповідачами по справі. Тобто, позивач оскаржує договір передачі нерухомого майна, за яким він (позивач) не є стороною, покликаючись на невідповідність договору вимогам чинного законодавства та його фіктивність.

Згідно зі ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. При цьому, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним. Також, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання сторонами правочину не означає, що укладено фіктивний правочин. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Матеріалами справи, а саме актом від 14 листопада 2006р. №14/11-2006 приймання-передачі у власність майна за договором №09/11-2006 від 09 листопада 2006 р.(а.с.30) підтверджується факт виконання договору.

З другого боку про відсутність фіктивності спірного договору підтверджується даними викладеними в довідці вих. №01/844 від 01.04.2010 року ВАТ «Темза», якою підтверджено закінчення вказаного будівництва та здачу його в експлуатацію, а також відсутністю в бухгалтерському обліку ВАТ «Темза»даних по відображенню списання з балансу підприємства незавершеного будівництва та по зменшенню заборгованості.

Покликання позивача на те, що фіктивність договору доводиться відсутністю в бухгалтерському обліку ВАТ «Темза»даних по відображенню списання з балансу підприємства незавершеного будівництва є безпідставним, оскільки жодних витрат по будівництву ВАТ «Темза»не несе. У ВАТ «Темза»є лише майнові права на будівельні матеріали, оскільки всі витрати зобов»язався здійснювати відповідач-2 згідно укладеного між відповідачами договору комісії від 01.03.2005 року, згідно п.1.3 якого комісіонер самостійно укладає договори купівлі-продажу, про пайові частки в будівництві з третіми особами, а також договори підряду з будівельними організаціями. Щодо відображення даних по зменшенню заборгованості, то такі твердження позивача спростовуються змістом балансу ВАТ «Темза»на кінець звітного періоду (2006 року), в якому заборгованість відповідача-1 перед відповідачем-2 відображено за мінусом вартості договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09 листопада 2006 р.

Крім цього, невиконання або неналежне виконання правочину не є підставою для визнання його недійсним і зазначені позивачем обставини не свідчать, що договір був фіктивним, укладався без наміру створити правові наслідки. За матеріальним законом визнання недійсним фіктивного договору пов'язане з наміром сторін створити правові наслідки правочину, а не його належним виконанням. Неналежне виконання або невиконання умов договору може бути лише підставою для розірвання правочину, при цьому, за вимогою сторони договору.

За приписами ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочинів, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав передбачених законом.

Висновок суду першої інстанції про недійсність оскаржуваного договору при відсутності нотаріального посвідчення не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки в силу статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Окрім того, позивач в позовній заяві не зазначав цієї підстави позову, тому суд і не вправі з власної ініціативи обговорювати цю підставу, при цьому, порушив диспозитивне право позивача.

Щодо всіх підстав, зазначених позивачем в позовній заяві для визнання недійсним договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09 листопада 2006 р., в тому числі і про його невідповідність вимогам діючого законодавства, оскільки відсутні докази обов»язкової державної реєстрації договору, передбаченої ст.210 ЦК України, апеляційний суд не аналізує, оскільки позивачем не доведено, що укладеним договором порушено його право.

Оскільки позивачем не доведено, а апеляційним судом не встановлено порушення його прав та законних інтересів вчиненим правочином, а тому слід відмовити в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Універсал Банк про визнання недійсним договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09.11.06 укладеного між відкритим акціонерним товариством Тернопільський електромеханічний завод та кооперативом СОЮЗ, скасувавши рішення місцевого суду.

Щодо покликання скаржника на те, що факт законного укладення договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09.11.06 встановлено рішенням господарського суду Тернопільської області від 21.05.2010 року по справі №2/20-269, яке має преюдиційне значення для даної справи, то таке твердження скаржника є помилковим, оскільки преюдиційне значення в розумінні ст.35 ГПК України має факт, встановлений в резолютивній частині рішення, що в спірному випадку відсутнє.

Оскільки судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи та прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача-1 задоволенню.

При скасуванні рішення суду проводиться новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України, а тому з позивача на користь відповідача-1 належить стягнути понесені скаржником витрати в розмірі 42,5 грн. державного мита за апеляційне провадження.

Керуючись ст.ст.99,103-105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення господарського суду Тернопільської області від 23.09.2011 року в справі за номером 1/71/5022-1048/2011 скасувати, а апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства Тернопільський електромеханічний завод задоволити.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Універсал Банк про визнання недійсним укладеного між відкритим акціонерним товариством Тернопільський електромеханічний завод та кооперативом СОЮЗ договору передачі нерухомого майна №09/11-2006 від 09.11.06 - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Універсал Банк (04114, м.Київ, вул.Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код 21133352) на користь відкритого акціонерного товариства Тернопільський електромеханічний завод (46000, м.Тернопіль, вул.Полковника Нечая,25, ідентифікаційний код 01267917) 42,5 грн. державного мита.

Наказ видати суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий -суддя: С.М.Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

ОСОБА_1