ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" серпня 2011 р. Справа № 5019/1279/11

За позовом: фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до відповідача: публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»в особі Рівненської філії ПАТ КБ «ПриватБанк», м.Рівне

про відшкодування збитків, завданих невчасним поверненням грошових коштів

Суддя Мамченко Ю.А.

Представники:

від позивача: адвокат ОСОБА_2 (свідоцтво № 779 від 25.03.2011року);

від відповідача: представник ОСОБА_3 (довіреність №5468 від 03.11.2009р. ).

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду Рівненської області із позовом про стягнення з відповідача 242579,64 грн. пені за порушення вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» за період з 30.10.2007 року по 10.05.2011 року (включно), 101074,82 грн. упущеної вигоди, 20197,06 грн. відсотків річних, 61449,53 грн. інфляційних нарахувань, витрат на правову допомогу.

У позовних вимогах підставою для про стягнення пені позивач вважає незаконне списання грошових коштів з банківського рахунку позивача у сумі 217633,00 грн.. Право на стягнення пені позивач мотивує ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»та ст.1073 ЦК України, неправомірність дій відповідача доводить рішенням господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року по справі №14/2, яким стягнуто з відповідача збитки в сумі 217633,00 грн. на користь позивача у вигляді безпідставно списаних відповідачем коштів з рахунку позивача протягом 2007-2008 років. Окрім цього, позивач вважає, що з фактом встановлення у законному порядку вини тієї особи, яка спричинила збитки (або порушила зобов'язання) в нього виникло право на стягнення збитків спричинених несвоєчасним поверненням коштів у вигляді упущеної вигоди.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив з підстав пропуску строку позивачем позовної давності для стягнення неустойки, втрат від інфляції та річних та з підстав порушення позивачем правил ст.232 ГК України, згідно з якою неустойка має бути розрахована тільки за шість місяців. Окрім цього, відповідач заперечує проти позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди за їх недоведеністю позивачем.

04.08.2011 року позивачем надано клопотання про уточнення позовних вимог, яке за своєю суттю є заявою про збільшення розміру позовних вимог, згідно з яким позивач просить стягнути з відповідача 160145,62 грн. пені за порушення вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»за період з 30.10.2007 року по 29.04.05.2011 року (включно), 165150,15 грн. упущеної вигоди, 20197,06 грн. відсотків річних, 61449,53 грн. інфляційних нарахувань, 10000,00 грн. витрат на правову допомогу. Заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з врахуванням збільшення позовних вимог та заявив клопотання про відновлення строку для стягнення неустойки у вигляді пені. Відповідач заперечив проти відновлення строків позовної давності позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1073 Цивільного кодексу України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено ч.2. п.32.3.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" у разі переказу з рахунку платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Приписами пунктів 2.36, 2.38 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, передбачено, що банк, який помилково переказав кошти, зобов'язаний негайно надіслати повідомлення неналежному отримувачу (безпосередньо або через банк, що обслуговує цього отримувача) про здійснення йому помилкового переказу та про потребу повернути зазначену суму протягом трьох робочих днів з дати надходження такого повідомлення, повернення платнику коштів, що списані банком з рахунку платника без законних підстав або з ініціативи неналежного стягувача, або в разі порушення банком умов договору банківського рахунку чи іншого договору про надання банківських послуг в частині здійснення договірного списання, або внаслідок інших помилок банку, здійснюється в судовому порядку.

Неправомірність дій відповідача по списанню відповідачем коштів з рахунку позивача протягом 2007-2008 років позивача, починаючи 30.10.2007 року, встановлена рішенням господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року по справі №14/2, яким було задоволено повністю позовні вимоги підприємця ОСОБА_4 до відповідача - Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»в особі Рівненської філії ЗАТ КБ «ПриватБанк», стягнуто з відповідача 217633,00 грн. збитків, що становить суму безпідставно списаних відповідачем коштів з рахунку позивача протягом 2007-2008 років, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн., 10881,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та виданий відповідний наказ.

Зазначене рішення було залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.10.2010 року в частині стягнення з відповідача 217633 грн. збитків безпідставно списаних відповідачем коштів з рахунку позивача протягом 2007-2008 років. В частині стягнення 10881,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката рішення господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року в справі №14/2 скасовано, зменшено до стягнення розмір витрат на послуги адвоката з 10881 грн. до 5000 грн..

Отже, у відповідності до положень ч.4 ст.85, ч.3 ст.105 Господарського процесуального кодексу України Рішення господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року в справі № 14/2 набрало законної сили з 13.10.2010 року.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, які встановлені рішенням суду при розгляді однієї справи, не доводяться знову при вирішенні спору між тими ж сторонами.

У наданих суду 04.08.2011 року через канцелярію суду додаткових запереченнях до позову відповідач вказує на те, що п.5.1. розділу 5 Відповідальність сторін договору банківського рахунку №RO2МС8 від 30.11.2006 року передбачено, що банк сплачує клієнту пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 0,1% від суми переказу. Виходячи з норми цього пункту відповідач вважає, що пеня повинна нараховуватися за ставкою вказаною в цьому договорі.

Відповідно до положень ч.2. п.32.3.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Відповідно до п.5.3. Договору банківського рахунку № №RO2МС8 від 30.11.2006 року сторони погодили , що у разі безпідставного або помилкового переказу грошей з рахунку ОСОБА_5 зобовязується переказати (повернути) ОСОБА_5 списану суму коштів і сплатити пеню у розмірі 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу.

Пунктом 5.3. Договору банківського рахунку №RO2МС8 від 30.11.2006 року встановлено іншу, ніж зазначена в Законі України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідальність у разі безпідставного або помилкового переказу грошей з рахунку ОСОБА_5.

Правова природа неустойки (ст.ст.230-232 ГК України, а також ст.ст.549-551 ЦК України) характеризується, перш за все, фактом спричинення збитків (порушення зобов'язання) та періодом, протягом якого це порушення тривало.

Статтею 232 Господарського кодексу України встановлено, що позивач має право нарахувати неустойку за перші шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»безпосередньо встановлено право позивача на стягнення неустойки (штрафу, пені) - за кожний день, починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором,

Як вбачається з матеріалів справи, безпідставність списання коштів з рахунків позивача була встановлена Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.08.2010 року в справі №14/2, відтак і строк позовної давності необхідно відраховувати з моменту набрання рішенням законної сили, тобто з 13.10.2010 року. Оскільки позивач звернувся до суду в червні 2011 року, то річний строк позовної давності ним не пропущено.

Згідно виписки по поточному рахунку №3068 на виконання наказу господарського суду Рівненської області від 28.10.2010 року у справі №14/2 відповідач 29.04.2011 року перерахував позивачу суму 222869,00 грн.. Згідно наявної в матеріалах справи виписки по поточному рахунку №3068 ОСОБА_4 та платіжного доручення №9 від 05.05.2011 року (JBKLBO505L07V) позивач перерахував суму 222786,50 грн. з поточного рахунку на належний йому картковий рахунок.

Тобто датою фактичної повної оплати боргу відповідачем позивачу є 29.04.2011 року.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем правил частини 6 ст.232 ГК України при здійсненні розрахунку неустойки, пропущення терміну давності.

Згідно частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідачем не доведено, що умовами Договору банківського рахунку №RO2МС8 від 30.11.2006 року встановлений інший, ніж передбачено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»термін протягом якого нараховується пеня за переказ з рахунка платника суми без законних підстав. Тому, період, за який має бути нарахована неустойка, слід визначати у відповідності до вимог закону - пункт 32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», як спеціальної норми права, що регулює правовідносини клієнта (позивача) і банка (відповідача) у разі порушення банком (відповідачем) правил здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта.

Згідно ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем заявлено стягнення пені в сумі 160145,62 грн. за період з 30.10.2007 року (дати списання відповідачем коштів з рахунка позивача без законних підстав) по 29.04.2011 (включно).

Розрахунок пені здійснений виходячи з подвійної ставки за короткостроковим кредитом, проте, як встановлено судом, вказаний розрахунок слід здійснювати виходячи з розміру пені - 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу (п.5.3.Договору).

Згідно зі здійсненим судом розрахунком за період з 30.10.2007 року по 29.04.2011 року пеня в розмірі 0,01% від суми переказу за кожен день, починаючи від дня помилкового переказу на суму помилкового переказу становить 24370,83 грн..

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 165150,15 грн. судом встановлено наступне:

Відповідно до приписів ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

Згідно ч.1 ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи приписи ч.4 ст.623 ЦК України, на кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Таким чином, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) дійсно були би ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання, зроблені з цією метою приготування.

Приписами ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань негайного зарахування відповідних сум на рахунок клієнта позивачем нараховано збитки у вигляді неодержаного прибутку у сумі 165150,15 грн., при цьому позивач зазначає, що він мав намір отримати дохід від свої власності, розмістивши кошти на депозитному рахунку.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем надано Договір №SAMDN3251 від 02.12.2008 року «Про вклад «Підприємницький» (далі - Договір вкладу), який був укладений між позивачем (за договором ОСОБА_5) та відповідачем (за договором ОСОБА_5).

Предметом Договору вкладу є внесення ОСОБА_5 та прийняття Банком тимчасово вільних коштів у сумі і на строк, що зазначені у пункті 1.3 Договору, із зобовязанням виплачувати ОСОБА_5 суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, встановлених цим Договором, а також відкриття Банком карткового рахунку.

Згідно до пункту 1.3. Договору вкладу ОСОБА_5 передає Банку грошові кошти у сумі 110000 грн. у вклад, на строк 3 місяці по 02.03.2009 року. Процентна ставка по вкладу становить 24,75% річних. Згідно до п.4.11 Договору вкладу виплата частини вкладу та прийом додаткових внесків до вкладу не проводиться. Отже у позивача не було можливості збільшувати розмір вкладу.

З огляду на вищевказане позивачем не доведено, що він мав намір і реальну можливість розмістити за вказаним договором грошові кошти, які своєчасно не були повернуті відповідачем, а також не доведений той факт, що неможливість здійснення такого розміщення відбулося саме через невиконання відповідачем своїх зобовязань.

Враховуючи зазначені приписи процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що процес доказування не може ґрунтуватися на припущеннях наявності чи відсутності певних обставин, за яких можливе отримання доходу у сумі 165150,15 грн..

Отже, у задоволенні вимог про стягнення 165150,15 грн. в якості компенсації завданих збитків у вигляді упущеної вигоди слід відмовити за недоведеністю цих вимог.

Позивач просить, на підставі положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача індекс інфляції у розмірі 61449,53 грн. та три відсотки річних у розмірі 20000,29 грн..

Згідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено ч.2. п.32.3.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку.

Відтак строк виконання грошового зобовязання щодо повернення платнику списаних без законних підстав грошових коштів наступив з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Рівненської області №14/2, тобто з 13.10.2010 року.

Позивачем на суму прострочення виконання грошового зобовязання за період з 30.10.2007 року по 29.04.2011 року нараховано індекс інфляції у розмірі 61449,53 грн. та три відсотки річних у розмірі 20000,29 грн..

Проте такий розрахунок у відповідності до вимог чинного законодавства слід здійснювати з 13.10.2010 року по 29.04.2011 року. Згідно зі здійсненим судом розрахунком на суму простроченого грошового зобовязання за період з 13.10.2010 року по 29.04.2011 року індекс інфляції становить 13928,51 грн. та трьох відсотків річних становить 3559,64 грн..

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

25.03.2011 року між позивачем та представником позивача адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю свідоцтво №779 від 25.03.2011 року, була укладена угода про надання адвокатських послуг. Відповідно п.1 угоди Адвокат представляє інтереси позивача у справі за позовом позивача до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про відшкодування збитків, завданих невчасним поверненням грошових внесків. Позивач сплатив адвокату гонорар у сумі 10000,00 гривень, що підтверджується розрахунковою квитанцією АРАГ РК-1 013602 від 16.06.2011року.

З огляду на вищевказане позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі стягнення з відповідача 24370,83 грн. пені, 13928,51 грн. інфляційних втрат, 3559,64 грн. трьох відсотків річних з покладенням на відповідача витрат на оплату державного мита, витрат на оплату послуг адвоката та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

1. Стягнути з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі Рівненської філії (33023, м.Рівне, вул.Відінська, 8, ) на користь Приватного підприємця ОСОБА_4 (03022, Київ 22, вул.Ломоносова 51/г.5, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 24370,83 грн. пені, 13928,51 грн. інфляційних втрат, 3559,64 грн. трьох відсотків річних, 0,23 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 10,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі Рівненської філії (33023, м.Рівне, вул.Відінська, 8, ) в доход Державного бюджету України 418,58 грн. витрат на оплату державного мита.

Суддя Мамченко Ю.А.

Повний текст рішення суддею підписаний «12»серпня 2011 року.