ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________

12.10.11 Справа № 5010/1229/2011-3/50
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Галушко Н.А.

суддів Краєвської М.В.

ОСОБА_1

розглянув апеляційні скарги приватного підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ б/н від 11.08.2011р. та Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області, м.Івано-Франківськ №14-06/3926 від 15.08.2011р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.2011р.

у справі №5010/1229/2011-3/50

за позовом: Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківської області, м.Івано-Франківськ

до відповідача: приватного підприємця ОСОБА_2, м. Івано-Франківськ

про стягнення 11 517,12грн неустойки та 315,00грн. комунальних платежів.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3-представник

від відповідача: ОСОБА_4-представник

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 81 1ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.2011р. у справі №5010/1229/2011-3/50 (суддя Фрич М.М.) позов Головного управління Державного казначейства в Івано-Франківській області задоволено частково: стягнено з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь позивача 7 503,00грн. неустойки та 315,00грн. комунальних платежів; стягнено в доход державного бюджету судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи положення ч.6 ст.785 ЦК України та ч.6 ст.232 ГК України позов підлягає задоволенню в частині стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за шість місяців з дня закінчення дії договору оренди, з огляду на фактичні обставини за період лютий-березень 2011 року; враховуючи умови договору на відшкодування комунальних послуг від 26.11.2004р., стягненню підлягає 315,00грн. оплати за комунальні платежі.

Головне управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу №14-06/3926 від 15.08.2011р., в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в позові та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю. Свої вимоги скаржник обґрунтовує неправильним застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ч.6 ст.232 ГК України.

Приватним підприємцем ОСОБА_2 також подано апеляційну скаргу б/н від 11.08.2011р., в якій просить рішення суду скасувати в частині нарахування неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у відповідності до ч.2 ст.785 ЦК України; прийняти нове рішення, яким при розрахунку штрафних санкцій (пені) застосувати подвійну облікову ставку Національного банку України у відповідності до ч.6 ст.231 ГК України та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань»за період лютий-березень 2011р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір оренди, укладений між позивачем та відповідачем, є грошовим зобов»язанням і предметом спору, який виник між сторонами є виконання грошового зобов»язання по договору оренди, а не відповідальність за несвоєчасне повернення приміщення з оренди.

Головне управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області у відзиві просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПП ОСОБА_2

Представники сторін в судовому засіданні виклали своїх доводи та заперечення щодо вимог апеляційних скарг .

Вивчивши матеріали справи, апеляційних скарг, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, судовою колегією встановлено наступне.

01.10.2004р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди частини підвальних приміщень пл.. 66,21 кв.м., що розташовані в адмінкорпусі за адресою м. Ів.-Франківськ, вул. Дністровська, 14. Термін дії договору, враховуючи додаткову угоду від 26.09.2008р. по 30.09.2010р.

Рішенням господарського суду Ів.-Франківської області від 07.12.2010р. у справі №13/89 встановлено, що договір припинив свою дію і відповідача зобов»язано звільнити спірне приміщення.

Рішенням цього ж суду від 24.03.2011р. у справі № 5010/287/2011-3/11 стягнуто з відповідача 8 613,08 грн. неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення та 1 452, 80грн. комунальних платежів за період по лютий 2011 року.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України в розмірі подвійної орендної плати за період лютий-квітень 2011 року та вартість комунальних платежів в сумі 315,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту приймання-передачі державного майна, підписаного позивачем та відповідачем, спірне орендоване майно повернено орендодавцю 29.04.2011р.

Відповідно до п.2.4 та п.5.9 договору оренди від 01.10.2004р. у разі припинення договору оренди орендар повертає майно орендодавцеві у належному стані аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором.

Пунктом 10.1 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов»язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»за невиконання зобов»язань за договором оренди, в тому числі за зміну та розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов»язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зношення, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов»язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто положення ч.6 ст.232 ГК України щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання в межах шести місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин в разі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Оскільки законодавством, що регулює орендні правовідносини (ч.2 ст.785 ЦК України) встановлено можливість стягнення неустойки за час прострочення виконання зобов»язання щодо повернення об»єкта оренди після закінчення строку дії договору, тому висновок суду першої інстанції про зменшення строку нарахування неустойки за прострочення виконання зобов»язання до шести місяців є безпідставним.

Доводи ПП ОСОБА_2, наведені в апеляційній скарзі судовою колегією до уваги не приймаються як безпідставні та необґрунтовані, з огляду на таке.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань»регулює правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань. Приписами ч.6 ст.231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов»язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. В даному випадку предметом спору є відповідальність за несвоєчасне повернення приміщення з оренди, а не виконання грошових зобов»язань, як вказано в нормах права, на які посилається скаржник.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ПП ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Висновки суду щодо задоволення позову в частині стягнення 315,00грн. комунальних платежів відповідають фактичним обставинам справи, умовам договору від 26.11.2004р. на відшкодування комунальних послуг, нормам цивільного законодавства.

Згідно із ст.. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, наявні матеріали справи, судова колегія прийшла до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області підлягає до задоволення, а рішення суду в частині відмови в позові скасуванню, як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суди ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу ПП ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області задоволити.

3. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 02.08.2011р. у справі №5010/1229/2011-3/50 скасувати в частині відмови в позові. Позов задоволити повністю.

4. Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_5, м.Івано-Франківськ на користь Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області 11 517,12грн. неустойки та 315,00грн. комунальних платежів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Місцевому господарському суду видати накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи повернути до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Краєвська М.В.

Суддя Орищин Г.В.