ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.11 Справа № 5015/3568/11

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий-суддя Давид Л.Л.

Суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Ляпінському В.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, за вих. №04/08 від 30.08.2011 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.08.2011 р.

у справі № 5015/3568/11 (суддя Кітаєва С.Б.)

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Трускавець, Львівська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал», м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення 314 763,71 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3- представник (довіреність б/н від 08.08.2011 р.);

від відповідача: не з»явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.08.2011 р. у справі №5015/3568/11 відмовлено в задоволенні позовних вимог Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Трускавець, Львівська область (надалі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал», м. Дрогобич, Львівська область (надалі Відповідач) про стягнення 314 763,71 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. 34 ГПК України наявності заборгованості в сумі 233 407,83 грн. саме по договору поставки товару від 01.01.2009 р., а відтак в задоволенні позовних вимог відмовлено. Враховуючи те, що не доведено наявність основної суми заборгованості, відмовлено також в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, річних та інфляційних.

Позивач Фізична особа підприємець ОСОБА_2, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу за вих. №04/08 від 30.08.2011 р., в якій посилається на те, що останнє прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме: судом, на думку Скаржника, не взято до уваги того, що термін дії Договору від 01.01.2009 р. обмежений чіткими та визначеними строками з 01.01.2009 р. до 31.12.2009 р. і саме в цей період були надані видаткові накладні, на підставі яких здійснено розрахунок заборгованості, адже господарські відносини котрі стосувались поставок будівельних матеріалів регулювались виключно договором поставки від 01.01.2009 р. Також, як вказує Скаржник, судом невірно протрактовано п.2.2. Договору, в якому зазначається умова здійснення та підтвердження факту поставок товару. Заявки на будівельні матеріали зі сторони Відповідача поступали переважно в усній формі, по мірі необхідності матеріалів. Відповідно сам факт поставки, її розмір та ціну врегульовано в спосіб, котрий зазначено в даному пункті шляхом надання та завірення товаросупроводжувальної документації, а саме: видаткових накладних, в яких всі суттєві параметри операції фіксувались та узгоджувались сторонами шляхом підписання.

Дані обставини, на думку Скаржника, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Представник Відповідача у відзиві, б/н від 03.11.2011 р. вказує, що визнає позовні вимоги в сумі основного боргу 233 407,83 грн., оскільки такий утворився внаслідок довготривалих господарських відносин між Позивачем щодо поставки будівельних матеріалів та комплектуючих протягом 2009 р. При цьому, заперечує проти нарахування пені в сумі 18 039,56 грн., відповідно до положень ст. 611 Цивільного кодексу України , ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань»інфляційних втрат в сумі 49 649,20 грн. та втрат від 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 626 Цивільного кодексу України в сумі 13 667,12 грн. також вказує на те, що Позивачем зроблено похибки при розрахунку штрафних санкцій, а саме пеня складає 17 990,26 грн., а три відсотки річних 13 248,41 грн.

Розгляд справи ухвалами суду від 20.10.2011 р. та 03.11.2011 р. відкладався, з метою повного та всестороннього дослідження всіх обставин справи та зобов»язано сторін провести звірку взаєморозрахунків. Крім цього, пунктом 1 резолютивної частини ухвали від 03.11.2011 р. продовжено строк розгляду справи в порядку ч. 3 ст.69 ГПК України.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання 24.11.2011 р. не забезпечив, причин неявки не повідомив, однак його пояснення були заслухані в попередньому судовому засіданні, в якому він підтримав відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 24.11.2011 р. представник Скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та клопотання про уточнення розрахунку з мотивів, наведених в останніх.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника Відповідача в попередньому судовому засіданні та представника Скаржника в даному судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про не відповідність рішення Господарського суду Львівської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

01.01.2009 р. Підприємцем ОСОБА_2 («Постачальник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал»(«Покупець») укладено договір поставки товару (а.с.6), згідно п.1.1. якого Постачальник зобов»язується постачати Покупцю товар, а Покупець зобов»язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору. Предметом поставки є будівельні матеріали (п.1.2.).

Умовами п.п. 2.1. та 2.2. Договору визначено, що товар на загальну суму 2 500 000 грн. поставляється Покупцю до 31.12.2009 р. Постачальник, на основі заявок Покупця, поставляє товар згідно специфікацій, рахунків-фактур або інших товаро-супроводжуючих документів, які є невід»ємною частиною даного Договору.

Згідно п.5.1. Договору Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за попередньо погодженими цінами, згідно специфікації, рахунку-фактури або інших товаро-супроводжуючих документів.

З видаткових накладних, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги №РН-0000085 від 27.02.2009 р. на суму 4 299,24 грн. (а.с.7), №РН-0000187 від 28.05.2009 р. на суму 66 873,40 грн. (а.с.8), №РН-0000219 від 30.06.2009 р. на суму 4 916,35 грн. (а.с.9), №РН-0000277 від 30.06.2009 р. на суму 22 155,84 грн. (а.с.10), №РН-0000296 від 28.07.2009 р. на суму 42 777,72 грн. (а.с.11), №РН-0000283 від 31.07.2009 р. на суму 92 385,28 грн. (а.с.12) вбачається, що ним поставлено Відповідачу товар на загальну суму 233 407,83 грн. Дані видаткові накладні підписані представниками сторін. Повноваження представника Відповідача на отримання товару підтверджується довіреностями №0006 від 18.02.2009 р. (а.с.13), №0040 від 20.05.2009 р. (а.с.14), №0049 від 19.06.2009 р. (а.с.15), №0055 від 30.06.2009 р. (а.с.16), №0063 від 28.07.2009 р. (а.с.17) та №0069 від 31.07.2009 р. (а.с.18).

Згідно п. 6.1. Договору оплата товару здійснюється в порядку 100% від суми попередньо виставленого рахунку авансом протягом 3-х днів від дати отримання рахунку.

З наявних матеріалів справи вбачається, що авансових платежів за товар Відповідач не здійснював. З наявного акту звірки взаємних розрахунків від 28.07.2011 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 739 633,57 грн. (а.с.21).

За загальними положеннями цивільного законодавства зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, тощо, а також підтвердженням прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач як і в позовній заяві (а.с.3-5) так і в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до умов Договору поставки товару від 01.01.2009 р. Позивач передав Відповідачу товар на загальну суму 233 407,83 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000085 від 27.02.2009 р. на суму 4 299,24 грн., №РН-0000187 від 28.05.2009 р. на суму 66 873,40 грн., №РН-0000219 від 30.06.2009 р. на суму 4 916,35 грн., №РН-0000277 від 30.06.2009 р. на суму 22 155,84 грн., №РН-0000296 від 28.07.2009 р. на суму 42 777,72 грн., №РН-0000283 від 31.07.2009 р. на суму 92 385,28 грн.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

За змістом ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов»язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ , назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність їх оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що між сторонами існує інший договір, ніж той, на який посилається Позивач, і який міститься в матеріалах справи (а.с.6).

Крім того, Відповідач визнає як існування між сторонами договірних відносин, так і позов в частині існування основної суми боргу в розмірі 233 407,83 грн., 179901,26 грн. пені (передбаченої п.8.1. Договору) та 13 248,41 грн. 3% річних (а.с.94).

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин , на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін , а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Вказані поставки товару відбувались в період з лютого по липень 2009 р., тобто в межах дії та суми Договору від 01.01.2009 р. (п.2.1.Договору : товар на загальну суму 2 500 000 грн. поставляється покупцю до 31.12.2009 р.).

Відтак, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду погоджується з тим, що Позивачем доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.34 ГПК України підтвердження факту поставки товару на умовах Договору від 01.01.2009 р.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов»язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію , яка неминуче має настати , підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку невстановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач згідно позовної заяви просить стягнути 3% річних в сумі 13 667,12 грн. та інфляційні в сумі 46 649,20 грн. за період з 03.03.2009 р. по 22.06.2011 р.

Однак, Відповідач заперечує у відзиві розміри таких, враховуючи допущенні Позивачем помилки при нарахуванні трьох процентів річних.

Ні існування заборгованості, ні розмір такої сторонами не заперечується, а відсутність в накладних покликання на договір не спростовує обов»язку Відповідача оплатити одержаний ним товар на підставі ст. 526 ЦК України.

Крім цього, Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не заперечує проти нарахування пені, однак зазначає, що така розрахована невірно і повинна становити 17 990,26 грн. а не 18 039,56 грн.

Враховуючи наведені вище обставини, судова колегія вважає, що позов підлягає частковому задоволенню: в частинні стягнення з Відповідача визнаних останнім 233 407,83 грн. основного боргу та 17 990 грн. пені., а також 21 092,29 грн. інфляційних та 7 788,79 грн. - 3% річних згідно уточненого Позивачем розрахунку (а.с.92-93).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про підставність доводів апеляційної скарги та невідповідність рішення Господарського суду Львівської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, за вих. №04/08 від 30.08.2011 р. задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 09.08.2011 р. у справі №5015/3568/11 скасувати та прийняти нове.

3. Стягнути з ТзОВ «Універсал», м. Дрогобич, Львівська область на користь Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Трускавець, Львівська область 223 407,83 грн. основного боргу, 17 990,26 грн. пені, 21 092,29 грн. втрат від інфляції та 7 788,79 грн. 3% річних.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Відповідача на користь Приватного підприємця ОСОБА_2 2 819,34 грн. державного мита за подання позовної заяви та 210,04 грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

6. Стягнути з Відповідача на користь Приватного підприємця ОСОБА_2- 1 409,67 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

7. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

10. Справу № 5015/3568/11 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий-суддя Давид Л.Л.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Кордюк Г.Т.

повний текст постанови підписано 02.12.2011 р.