ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
13.10.11 Справа № 17/40/5022-810/2011
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді Процика Т.С.
суддів Дубник О.П.
ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ТеДБуд»б/н від 07.09.2011р.
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.08.11
у справі № 17/40/5022-810/2011
за позовом Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України, в особі Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», м. Івано-Франківськ, в особі Тернопільського управління виробничо-технічної комплектації, м. Тернопіль
до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ТеДБуд», Тернопільська область, Тернопільський район, смт. Велика Березовиця
представники сторін та прокурор не зявилися (належним чином повідомлені про час та місце судового засідання).
Повна постанова складена 11.11.2011р.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.08.11 у справі № 17/40/5022-810/2011, суддя Андрусик Н.О., позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ТеДБуд» на користь ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»50189,33 грн. орендної плати з урахуванням індексу інфляції, а в доход Державного бюджету України 501,89 грн. державного мита та суму 196,61 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ТеДБуд», відповідач у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.08.11 у справі № 17/40/5022-810/2011 скасувати, позовну заяву Військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України про стягнення 60243,28 грн. заборгованості по орендній платі у справі № 17/40/5022-810/2011 залишити без розгляду та відмовити ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат»в особі Тернопільського управління виробничо-технічної комплектації в задоволенні позовних вимог.

Скаржник посилається зокрема на те, що оскаржене рішення місцевого господарського суду прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, посилаючись при цьому на безпідставність звернення прокурора до господарського суду з позовом в інтересах окремого господарюючого субєкта ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат», та на відсутність обґрунтування, які саме загальнодержавні інтереси підлягають захисту.

Крім того, скаржник зазначає про те, що судом не взято до уваги та не надано правової оцінки поданому ним розрахунку орендної плати, оскільки суд неправильно відхилив доводи щодо пропуску строку позовної давності щодо вимог про стягнення орендної плати за період з 01.04.08 по 31.06.09, оскільки позовна заява була подана лише в червні 2011 року.

Прокурором та позивачем було подано суду заперечення на апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, в яких вони просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав правомірності та обґрунтованості рішення суду, а також розглянути справу без участі їх представників.

12 жовтня 2011 року на адресу суду надійшло клопотання (у формі телеграми) від відповідача про відкладення розгляду справи на інший термін у звязку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника у судовому засіданні у звязку з його зайнятістю в іншому суді.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 19.09.11 участь представників сторін у судовому засіданні обовязковою не визнавалась, додаткові докази у справі сторонами не подавалися, у матеріалах справи достатньо відомостей та документів для вирішення спору по суті, подане клопотання є документально необґрунтованим, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання та можливість закінчення розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив та заперечення на апеляційну скаргу, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2004 року між ДП «Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат», як орендодавцем, та ТОВ «ТеДБуд», як орендарем, укладено договір оренди обладнання № 298 (далі договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне володіння та користування обладнання, зазначене у додатку № 1 до договору, що знаходиться на балансі орендодавця та розміщене по вул. Лозовецька, 34 у м. Тернополі, загальною вартістю згідно звіту про експертну оцінку - 280 110 гривень.

Відповідно до пункту 7.1 договір оренди укладено строком на пять років - до 30.06.09.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.12.10 у справі № 17/215-3977 за позовом ДП Міністерства оборони України «Івано-Франківський ліспромкомбінат», в особі Тернопільського управління виробничо-технічної комплектації до відповідача ТОВ «ТеДБуд»про стягнення 180 683,71 грн. заборгованості, прийнятого за результатами перегляду рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.01.10 за нововиявленими обставинами, позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «ТеДБуд» на користь ДП «Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат» 139 333,36 грн. боргу по орендній платі з урахуванням індексу інфляції за період з 01.07.04 по 31.03.08 та здійснено розподіл судових витрат у даній справі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.11, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.05.11, рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.10 скасовано в частині стягнення з ТОВ «ТеДБуд»23 217,03 грн. податку на додану вартість, які позивачем включено до складу основного боргу всупереч умов договору та вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; в решті рішення суду залишено без змін.

В силу вимог ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до розділу 3 договору оренди орендна плата встановлена сторонами в розмірі 2334,25 грн. за базовий місяць і визначається шляхом коригування за базовий місяць на індекс інфляції.

Як зазначає прокурор в позовній заяві та сторонами не заперечується факт невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором оренди № 298 від 01.07.04 в частині сплати орендних платежів в період з 01.04.08 і до моменту припинення дії договору оренди, тобто до 30.06.09.

Відповідно до розрахунку, поданого прокурором, заборгованість відповідача по орендній платі, за період з 01.04.08 по 30.06.09 становить 60 243,28 грн. (з урахуванням ПДВ), а розмір орендної плати станом на 01.04.2008 року (проіндексований за попередні місяці оренди) складає 3014,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, що кореспондується з приписами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається(ст. 193 ГК України, ст. 525 ЦК України).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»та пунктом 4.2. договору оренди передбачено обовязок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

У відповідності до пункту 3.2 договору орендна плата сплачується на розрахунковий рахунок Орендодавця щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця.

Під час розгляду господарським судом справи № 17/215-3977 було встановлено, що згідно укладеного та підписаного сторонами 01.08.06 додатку до угоди було припинено дію оренди частини обладнання, котре зазначене в переліку, загальною оціночною вартістю 16 748 грн. та відповідно, проведено перерахунок розміру орендної плати, розмір якої з 01.08.06 склав 2 191,68 грн. за перший місяць оренди без ПДВ.

Таким чином, умовами договору та положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не передбачено обовязку орендаря сплачувати орендну плату з урахуванням ПДВ. А відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості з орендної плати з врахуванням ПДВ не відповідає умовам договору, Методиці розрахунку плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 та Закону України «Про оренду державного і комунального майна».

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, внаслідок проведеного ним розрахунку, виходячи з преюдиційності фактів, що встановлені судами під час розгляду справи № 17/215-3977, позовні вимоги про стягнення орендної плати за період з 01.04.08 по 30.06.09 є обґрунтованими - відповідають положенням статей 526, 527 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовам укладеного договору оренди № 298 від 01.07.04 (з урахуванням додатку від 01.08.06) та такими, що підлягають до задоволення в розмірі 50 189,33 грн. з урахуванням індексу інфляції та без врахування податку на додану вартість.

В силу вимог ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, посилання скаржника щодо пропуску строку позовної давності є безпідставним, оскільки позовна давність по вимогах про стягнення орендної плати за період з квітня 2008 року по червень 2009 року за договором оренди № 298 від 01.07.04 була перервана у зв'язку з поданням позивачем позову про стягнення заборгованості по оренді за цим договором за період з 01.07.04 по 01.04.08.

Доводи скаржника про безпідставність звернення прокуратури до господарського суду з позовом в інтересах самостійного господарюючого субєкта та не з підстав захисту інтересів держави спростовуються наступним.

Згідно з ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру»при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатися до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формами представництва у судах є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб; участь у розгляді судами справ; подання апеляційних, касаційних скарг на судові рішення або заяви про їх перегляд за нововиявленими обставинами.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом .

Статтею 29 ГПК України передбачено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб.

Таким чином, у цьому випадку Військовий прокурор Івано-Франківського гарнізону правомірно, в межах повноважень, визначених ст. 29 ГПК України, звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості по орендній платі на користь Державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат».

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.08.2011р. у справі № 17/40/5022-810/2011 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «ТеДБуд»- без задоволення.

2. Витрати по сплаті державного мита за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Ця постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Процик Т.С.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Скрипчук О.С.