ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
28.07.11 Справа № 5015/2250/11
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді Процика Т.С.
суддів Дубник О.П.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Юрчук О.В.
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) Будівельна компанія Комфортбуд-1від 16.06.2011р.
на рішення Господарського суду Львівської області від 06.06.2011р.
у справі № 5015/2250/11
за позовом Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) Кредобанкм. Львів
до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) Будівельна компанія Комфортбуд-1, м. Львів
про стягнення 140338,2 євро, що за курсом НБУ становить 1617931,04 грн. та 3376,61 грн.
за участю представників
від позивача: ОСОБА_3 старший спеціаліст юрвідділу;
від відповідача: не зявився.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.06.2011р. у справі № 5015/2250/11 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Комфортбуд-1 (м. Львів, вул. Стрийська, 121, ) на користь Публічного акціонерного товариства Кредобанк (79024, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) 136871,55 євро неповернутої суми кредиту, простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту, пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, що за курсом НБУ станом на 23.05.2011 р. становить 1554710,25 грн., 3200 грн. простроченої комісії за адміністрування кредиту, 150,01 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії, 15580,60 грн. державного мита та 234,55 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване обґрунтованістю та підставністю позовних вимог, зокрема, тим, що відповідач не довів належними та допустимими доказами належного виконання зобовязань за Кредитним договором № 11/07-к, укладеним між сторонами 01 лютого 2007 року. В частині позовних вимог про стягнення сум, вказаних у позовній заяві, за рахунок особистого майна боржника у задоволенні позову відмовлено, оскільки спір у справі стосується грошових зобовязань, а доказів відсутності грошових коштів у відповідача позивачем суду не подано. Заявлену позивачем до стягнення пеню місцевим господарським судом стягнуто частково на підставі вимог ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ Будівельна компанія Комфортбуд-1 звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої доводи тим, зокрема, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти як засобу платежу можливе при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. Зважаючи на відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії, позовні вимоги, не підлягають задоволенню. Окрім того, на переконання скаржника, судом порушено норми процесуального права в частині забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та принцип змагальності сторін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржуване судове рішення у даній справі залишити без змін з підстав, викладених у ньому.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке відхилене апеляційним господарським судом як документально необгрунтоване.

Враховуючи те, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2011р. участь представників сторін в судовому засіданні визначено на власний розсуд, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

1 лютого 2007 року між ВАТ Кредобанк, правонаступником якого згідно з п. 1.2. Статуту є ПАТ Кредобанк, та ТОВ Будівельна компанія Комфортбуд-1 було укладено Кредитний договір № 11/07-к (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит в сумі 239 235,00 євро, шляхом виставлення безвідкличного непокритого підтвердженого акредитиву з подальшим фінансуванням за рахунок ресурсів іноземного банку-кореспондента з терміном дії акредитиву - 22 тижні від дати виставлення акредитиву та з терміном фінансування - 36 місяців від дати першої оплати по акредитиву, з відсотковою ставкою для кредитних ресурсів іноземного банку - EURIBOR+7% річних та для pecypciв банку позивача - 12% річних.

Відповідно до п.5.1. Кредитного договору, з наступними змінами і доповненнями, відповідач зобов'язувався повернути кредит у повному обсязі в порядку i терміни, визначені договором, та сплатити проценти за користування кредитом.

Повернення суми кредиту мало здійснюватись відповідно до наступного графіку: починаючи з 4-го місяця кредитування - щомісячно по 7249 євро, з вересня 2007 року по грудень 2008 р. - щомісячно по 7 249,00 євро (16 траншів), протягом лютого 2009 року - 2000,00 євро, з березня 2009 року по червень 2009 р по 1000,00 євро, з липня 2009 року по серпень 2009 року по 10660,00 євро; з вересня 2009 р. по лютий 2010 року щомісячно по 1000,00 євро, з березня 2010 року по червень 2010 року по 5000,00 євро, з липня 2010 року по жовтень 2010 року - щомісячно по 6000,00 євро; з листопада 2010 року по лютий 2011 року щомісячно по 1250,00 євро, з березня 2011 року по листопад 2011 року щомісячно по 6000,00 євро, з грудня 2011 року по січень 2012 року щомісячно по 1000,00 євро, до закінчення терміну кредитування - 6251,00 євро.

Відповідно до п.4.1.3. кредитного договору відповідач зобов'язався сплачувати комісію за управління кредитом щомісячно в сумі 300,00 гривень.

Одночасно положеннями Кредитного договору передбачено обов'язок відповідача сплачувати проценти за користування кредитом, які нараховуються на суму заборгованості за кредитом за методом факт/360за ставкою передбаченою п.2.1. кредитного договору, у валюті кредиту щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти.

Факт отримання відповідачем кредиту на позичковий рахунок № 8990 підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами № 4462557 від 15 травня 2007 р. та № 4986738 від 19 липня 2007 р.

Відповідно до вимог п.п. 2.9, 5.9. кредитного договору у випадку несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) позивач вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати за кредитним договором платежів, про що письмово повідомляє позичальника.

8 лютого 2011 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 27-1431/11 сплатити відповідно до вимог п. 5.9. Кредитного договору 135674,46 євро заборгованості по тілу кредиту, відсотки, пеню за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків, а також 2708,41 грн. заборгованості за комісією та пеню за несвоєчасну сплату комісії.

Вказану вимогу відповідач отримав 10.02.2011 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишив її без відповіді та задоволення, що слугувало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Як свідчать матеріали справи, станом на 07.04.2011 року заборгованість відповідача по тілу кредиту складає 117 251,00 євро, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку, розрахунком заборгованості по кредиту, не спростованим відповідачем, а також 14 851,85 євро простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами та 3 200,00 грн. простроченої комісії за адміністрування кредиту.

Відтак, як правомірно встановлено місцевим господарським судом, позовні вимоги в частині стягнення з рахунку відповідача вищезазначених коштів є обґрунтованими та такими, що підставно стягнуті з рахунку відповідача.

Погоджується судова колегія і з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені, з врахуванням вимог ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за 182 дні прострочення сплати, починаючи з 08.10.2010 р., що складає 3995,71 євро по простроченій заборгованості та 772,99 євро по прострочених відсотках за користування кредитом.

Доводи скаржника про те, що у позивача станом на час укладення кредитного договору, на підставі якого заявлено позов у справі, були відсутні підстави для надання кредиту у валюті, є безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»(надалі - Декрет) передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

У відповідності до п. 5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»від 19.02.93 за № 15-93.

Як свідчать матеріали справи, у позивача наявна банківська ліцензія № 43, видана 27.01.2006 року Національним банком України, якою вказано перелік банківських операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5 11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»та дозвіл Національного банку України № 43-2 від 27.01.2006 року з додатком до нього, що надає право позивачу розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснювати операції з кредитування, в тому числі в іноземній валюті.

Доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки спростовуються наявною в матеріалах справи квитанцією про надіслання відповідачу у справі заяви про уточнення позовних вимог (а.с.50).

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростовували висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.06.2011р. у справі № 5015/2250/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті державного мита за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Головуючий суддя Процик Т.С.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Скрипчук О.С.