КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2011 № 12/022-11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

ОСОБА_1

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2Л- юрист

Від відповідача: ОСОБА_3- юрист

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод"

на рішення Господарського суду Київської області від 29.04.2011

у справі № 12/022-11 (ОСОБА_4

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод"

до Закритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго"

про визнання точки продажу електроенергії та внесення змін до договору про постачання електричної енергії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва, у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" до Закритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго" про визнання точки продажу електроенергії та внесення змін до договору про постачання електричної енергії, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилався на невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи.

Скаржник зазначає, що він відноситься саме до споживачів першого класу; акт розмежування балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є невідємною частиною укладеного договору відсутній.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти доводів позивача викладених в апеляційній скарзі вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача «Науково - виробничого підприємства «БілоцерківськівМАЗ».

У відповідності до ч.1ст.27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Вивчивши матеріали справи, та розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача «Науково - виробничого підприємства «БілоцерківськівМАЗ» не підлягає задоволенню, з огляду на те, рішення по даній справі не може вплинути може вплинути на права або обов'язки останнього.

В судовому засіданні Закритим акціонерним товариством "А.Е.С. Київобленерго" подано заяву про зміну найменування відповідача, оскільки у квітні 2011 загальними зборами відповідача прийнято рішення про зміну найменування Закритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго" на Публічне акціонерне товариство "А.Е.С. Київобленерго". На підтвердження вказаних обставин подано копію статуту Публічного акціонерного товариства та довідку ЄДРПОУ.

Відповідно до ст.25 ГПК України, у разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, є обов'язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були б обов'язковими для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що клопотання позивача про заміну Товариства з обмеженою відповідальністю Закритого акціонерного товариства "А.Е.С. Київобленерго" на правонаступника Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "А.Е.С. Київобленерго", є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши в судових засіданнях апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, судова колегія встановила наступне.

19 червня 2003 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інструментальний завод» (далі - позивач) та закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго» (далі - відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії №8042. 01 жовтня 2009 року сторони переуклали договір про постачання електричної енергії №8042 (далі - договір), згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався продавати електричну енергію позивачу для забезпечення потреб електроустановок позивача з приєднаною потужністю 1250 кВт, а позивач зобов'язувався оплачувати відповідачу вартість використаної (купленої) ним електроенергії та здійснювати інші платежі, передбачені умовами договору.

Крім цього, для позивача було змінено точку продажу електроенергії та переведено його з першого класу споживачів до другого класу, внаслідок чого вартість електроенергії для позивача зросла.

У позовній заяві ТОВ «Інструментальний завод » просив визнати точкою продажу електричної енергії для позивача точку продажу електричної енергії як для основного споживача, зобов'язати відповідача внести до п. 1.2. договору відповідні зміни та визнати позивача споживачем першого класу з моменту укладання договору з відповідачем.

У відзиві відповідач зазначав, що рівень напруги на межі балансової належності, що одночасно є точкою продажу електроенергії для позивача, становить 10 кВ. Так, відповідно до Критеріїв визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенем напруги (що діяли на момент переукладання договору) (далі - Критерії), позивач відноситься до другого класу споживачів.

10 липня 2008 року між відповідачем та основним споживачем був укладений договір про спільне використання технологічних мереж №22/05/08-02/354 (далі - договір №22/05/08- 02/354), згідно з умовами якого основний споживач зобов'язувався виконувати технічне обслуговування власних технологічних мереж з метою забезпечення надійної передачі (транзиту) електричної енергії в точки приєднання електроустановок споживачів відповідача, а відповідач зобов'язувався своєчасно здійснювати оплату за використання технологічних електричних мереж основного споживача.

30 січня 2009 року між основним споживачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №48, дію договору № 22/05/08-02/354 було подовжено.

Відповідно до підпункту 2 п. 5 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги (далі - Порядок), в редакції від 30.06.2005 року, що діяла на момент переукладання договору, клас субспоживача визначається за класом в точці (точках) продажу електричної енергії субспоживачу у випадку, коли відшкодування основному споживачу вартості обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж, які використовуються для передачі електричної енергії субспоживачу, здійснюється постачальником електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до договору між основним споживачем та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Згідно з п. 3.2 Порядку (п. 2.2 Критеріїв), до 2 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги нижче 27,5 кВ, крім випадків, передбачених підпунктом 3.1 цього Порядку.

Згідно з п.1 постанови НКРЕ №1052 цей порядок обов'язковий для застосування всіма ліцензіатами з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та з постачання електроенергії за регульованим тарифом при укладенні із споживачами договорів про постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Відповідно до п.1.4. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 р. №28 зі змінами та доповненнями, внесеними постановами НКРЕ від 22.11.06 р. №1497, у редакції постанови НКРЕ від 25.12.08 р. №1449, точка продажу електричної енергії споживачу установлюється на межі балансової належності його електроустановок та зазначається в договорі про постачання електроенергії.

Додатком №1 «Загальна однолінійна схема електропостачання» до договору №8042 в загальній однолінійній схемі електропостачання (на 1 сторінці Додатку №1) та пунктом 4.1. Додатку №1 договору визначена напруга в точці продажу - 10 кВ, що нижче 27,5 кВ.

Додаток №1 «Загальна однолінійна схема електропостачання» до договору №8042 належним чином підписаний директором ТОВ «Інструментальний завод» ОСОБА_5 та скріплено печаткою, тим самим підтверджено достовірність загальної однолінійної схеми електропостачання та напруга в точці продажу електроенергії 10 кВ як підстава визначення ТОВ «Інструментальний завод» споживачем 2 класу, який отримує електричну енергію в точці продажу із ступенем напруги нижче 27,5 кВ.

Таким чином, клас споживача визначається не на розсуд енергопостачальника, а відповідно до додатку №1 «Загальна однолінійна схема електропостачання» договору №8042 від 01.10.2009, якою визначені точки продажу електроенергії з ступенем напруги 10 кВ, тобто менш ніж 27,5 кВ.

Відповідно до п. 2.1 Правил користування електроенергією (далі - Правила), межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності між споживачем (субспоживачем) і електропередавальною організацією (основним споживачем) за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок фіксуються в акті розмежування балансової належності електроустановок і експлуатаційної відповідальності сторін.

Сторони у п.1.2 Договору погодили, що точка передачі електроенергії встановлюється сторонами згідно акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (далі - акт), що є невід'ємною частиною даного договору.

Доводи апелянта про те, що акт розмежування балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який є невідємною частиною укладеного договору відсутні, не приймається судом до уваги.

Актом №2 від 14.08.2009 розмежування балансової належності електромереж та експлутаційної відповідальності сторін, складеним між власником мереж ТОВ НВП «БілоцерківМАЗ» та позивачем зафіксована межа балансової потужності на кабельних наконечниках 10КВ, що є точкою продажу електроенергії з напругою10кВ, що нижче 27,5 кВ.

З додатку до договору №1 - загальної однолінійної схеми електропостачання, на якій вказані точки продажу електроенергії позивачу №1 та №2, вбачається, що потужність рівня напруги у зазначених точках продажу становить 10 кВ. Разом з тим, на схемі не зазначено меж балансової належності електроустановок.

27 квітня 2011 року на адресу суду надійшов лист №10/238 від 27.04.2011 року, у якому Державна інспекція з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Київській області повідомила, що за результатами проведеної перевірки відповідача слід відносити саме до другого класу споживачів відповідно до вимог підпункту 2 пункту 5 Порядку.

Відповідно ст.629 ЦК України - договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1ст.626 ЦК України договір - це домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну чи припинення прав та обовязків.

У відповідності до положень ст.627 ЦК України, - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підстави для внесення змін до п.1.2 договору та визнання позивача споживачем першого класу з моменту укладання договору з відповідачем відсутні. Позивач не довів належними допустимими доказами внесення змін до договору обумовлену істотним порушенням стороною умов укладеного договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи скаржника викладені ним в апеляційній скарзі не приймаються колегією суддів до уваги та є безпідставними враховуючи вищевикладене.

За таких обставин колегія суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 29.04.2011 у справі № 12/022-11 слід залишити без змін, оскільки підстав для його скасування, передбачених ст. 104 ГПК України, не вбачається, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта у звязку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод"

в задоволенні апеляційної скарги.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.04.2011 у справі №12/022-11 залишити без змін.

3. Матеріали справи №12/022-11 повернути до Господарського суду Київської області .

Головуючий суддя Отрюх Б.В.

Судді Тищенко А.І.

ОСОБА_1