донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.01.2011 р. справа №4/52д/10

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 довір., ОСОБА_6 довір.
від відповідача:ОСОБА_7 довір., ОСОБА_8 довір., ОСОБА_9 довір., ОСОБА_10 довір.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Бердянськ»м.Бердянськ Запорізької області
на рішення господарського судуЗапорізької області
від16.11.2010р.
по справі№4/52д/10 (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Бердянськ»м.Бердянськ Запорізької області
до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області м.Бердянськ Запорізької області
провизнання недійсним абзацу л) підпункту 2.2.2 пункту 2 концесійного договору №1 від 11.12.2008р.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Бердянськ»м.Бердянськ Запорізької області звернулась до господарського суду Запорізької області з позовом до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області м.Бердянськ Запорізької області про визнання недійсним абзацу л) підпункту 2.2.2 пункту 2 концесійного договору №1 від 11.12.2008р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.11.2010р. у справі №4/52д/10 (суддя Зінченко Н.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт вважає, що абзац л) підпункту 2.2.2 пункту 2 концесійного договору №1 від 11.12.2008р. суперечить вимогам законодавства, а саме ч. 1 ст.10 Закону України «Про концесії»і порушує його права та законні інтереси, як сторони концесіонера.

Через канцелярію суду від Комунального підприємства «Облводоканал»Запорізької обласної ради надійшла заява від 24.01.2011р. №12/102, якою КП «Облводоканал»Запорізької обласної ради просило залучити його як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі №4/52д/10.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, яким просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Усно у судовому засідання заяви клопотання про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_11 підприємство «Облводоканал»Запорізької обласної ради, в обґрунтування якого надав договір про надання послуг з водопостачання №4/09 від 16.02.2009р., з додатковими угодами та довідку про наявність заборгованості від 25.11.2010р. №12/1127.

Представники позивача у судовому засіданні підтримав правову позицію, викладену в апеляційній скарзі, заперечували проти задоволення клопотання відповідача та КП «Облводоканал»Запорізької обласної ради щодо залучення останнього як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Судова колегія вважає заяву КП «Облводоканал»Запорізької обласної ради та усне клопотання представника відповідача такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з предмету та підстав позову, а також того факту, що прийнятим рішенням інтереси КП «Облводоканал»Запорізької обласної не порушуються.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Між Виконавчим комітетом Бердянської міської ради (далі концесієдавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода Бердянськ»(далі концесіонер) укладено концесійний договір №1 «Про надання в управління майна цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Бердянський Міськводоканал» від 11.12.2008р., зареєстрований у виконавчому комітеті Бердянської міської ради 12.12.2008р., реєстровий №5.

Відповідно до п. 1.1 договору концесієдавець надає на 30 років концесіонеру в управління майно цілісного майнового комплексу державного комунального підприємства «Бердянський Міськводоканал» (далі обєкт концесії) з метою задоволення громадських потреб у сфері безперебійного, цілодобового водопостачання, водовідведення та очищення стічних вод за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов цього договору.

Згідно п.п. 1.2, 1.3 договору обєктом концесії за цим договором є майно цілісного майнового комплексу, що знаходиться на балансі державного комунального підприємства «Бердянський Міськводоканал». Місцезнаходження, склад та вартість майна, що входить в обєкт концесії визначається в Додатку №1 до договору та є невідємною частиною договору. Обєкт концесії є обєктом комунальної власності територіальної громади м.Бердянськ. Його передача в концесію не зумовлює перехід права власності на цей обєкт до концесіонера та не припиняє права комунальної власності.

Розділом 2 договору визначені права та обовязки сторін. Так, абзацом л)підпункту 2.2.2 пункту 2 договору визначено, що концесіонер зобовязаний не допускати заборгованості по оплаті за енергопостачання та покупну воду.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним абзацу л) підпункту 2.2.2 пункту 2 концесійного договору №1 від 11.12.2008р. як такого, що укладено з порушенням діючого законодавства, а саме приписів ст. 10 Закону України «Про концесії»та положення Постанови Кабінету Міністрів України №643 від 12.04.2000р. «Про затвердження Типового концесійного договору», оскільки зазначеними нормативними актами не передбачено положення щодо обовязку концесіонера не допускати заборгованості по оплаті за енергопостачання та покупну воду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зазначені норми кореспондуються з приписами ст.180 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 408 Господарського кодексу України визначено, що концесійна діяльність здійснюється на основі концесійних договорів, що укладаються відповідно до законодавства України з концесіонерами, в тому числі іноземними інвесторами, Кабінетом Міністрів України або уповноваженим ним органом державної влади, або визначеними законом органами місцевого самоврядування. Строк дії концесійного договору встановлюється сторонами договору залежно від характеру та умов концесії. Цей строк не може бути меншим десяти років та більшим п'ятдесяти років. Кабінет Міністрів України може затверджувати типові концесійні договори для здійснення певних видів концесійної діяльності. Вимоги до концесійних договорів, порядок їх укладення, а також інші питання правового регулювання концесійної діяльності визначаються законом про концесії, іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про концесії»концесійний договір вважається укладеним з дня досягнення домовленості з усіх істотних умов, які передбачені ч.1 ст. 10 цього ж Закону, і підписання сторонами тексту договору.

Згідно ч.4 ст.9 Закону України «Про концесії» Кабінет Міністрів України Постановою від 12.04.2000р. №643 було затверджено Типовий концесійний договір.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, в тому числі, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Позивач оспорює умови абзацу л) підпункту 2.2.2 пункту 2 концесійного договору №1 від 11.12.2008р., який фактично не несе юридичного навантаження щодо прав і обовязків сторін у договорі.

За таких обставин, господарський суд Запорізької області, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним абзацу л) підпункту 2.2.2 пункту 2 концесійного договору №1 від 11.12.2008р., надав належну правову оцінку обставинам справи та дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 16.11.2010р. у справі №4/52д/10 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Бердянськ»м.Бердянськ Запорізької області - без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті держаного мита за подання апеляційної скарги покладаються на заявника Товариство з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Бердянськ»м.Бердянськ Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста Вода-Бердянськ»м.Бердянськ Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 16.11.2010р. у справі №4/52д/10 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.11.2010р. у справі №4/52д/10 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3. У справу,; 4. ДАГС; 5. ГСЗО