ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2011 року Справа № 8/103-10

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г.. (доповідач)

суддів

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспорт-Дніпро" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2010р. у справі № 8/103-10

за позовом Приватного підприємства "Екстрем Спорт",м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспорт-Дніпро",м. Дніпропетровськ

про стягнення коштів, отриманих без достатніх правових підстав у сумі 37 911,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2010р. ( суддя Дубінін І.Ю..) позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспорт-Дніпро" на користь Приватного підприємства "Екстрем-Спорт" 37 911 грн. 76 коп. безпідставно набутих коштів, 379 грн. 12 коп. витрат по сплаті державного мита, 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 387, 1212 ЦК України, у відповідності до умов яких власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділо ним, а особа, яка набула це майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути його.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся в Дніпропетровський апеляційний господарський суд з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду та припинити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на розгляд справи неповноважним судом, на не встановлення всіх обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що доводи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними і необґрунтованими, а рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила:

15 травня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівліпродажу №15/04-08, згідно умов якого відповідач зобовязався передати у власність позивачу товар за попереднім замовленням на сезон «Зима 20082009 року», а позивач зобовязався прийняти і оплатити товар згідно умов договору.

При підписанні договору між сторонами було досягнуто згоди щодо такої обовязкової істотної умови договору, як строк його дії ( п.7.1 Договору), в частині інших обовязкових істотних умов договору, зокрема, таких як предмет та ціна, відповідно до п. 1.2. договору сторони домовились, що асортимент, кількість, строки надходження на склад продавця, ціна одиниці товару та загальна сума угоди зазначаються в додатку №1 до договору, який є специфікацією попереднього замовлення на сезон «Зима 2008-2009 року»і є невідємною частиною договору.

Додаток №1 до договору сторонами не складався та не підписувався, тобто будь-якого погодження між сторонами щодо умов договору про предмет та ціну не існувало. Попередніх замовлень (як таких, що передували підписанню договору, так і таких, що могли б здійснюватися після його підписання) з боку позивача з моменту підписання тексту договору і в подальшому не було, також не було жодних пропозицій з боку відповідача про викуп товару відповідно до умов договору.

На виконання умов договору з боку відповідача жодної одиниці товару не передавався позивачу, рахунки-фактури за договором від відповідача позивач не отримував.

02 червня 2008 року позивачем помилково було перераховано кошти у сумі 37 911,76 гривень на рахунок відповідача, при цьому ним було вказано інше призначення платежу та іншу дату договору «гарантійний платіж згідно договору № 15.04.-08 від 15.04.2008 р. в т.ч. ПДВ 20% 6318,63 грн.», що також свідчить про помилковість перерахування коштів відповідачу.

Факт помилкового перерахування коштів підтверджується тим, що: по-перше, в самому платіжному дорученні вказаний договір, який сторонами не укладався, по-друге, відсутня попередня заявка позивача, та виставлений відповідачем рахунок, як того вимагає п. 3.1 Договору.

Крім того, відповідно до положень статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну чи припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо істотних його умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода .

При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Оскільки відсутні істотні умови договору, то він є неукладеним, а тому й платежі за договором не можуть здійснюватись.

24 листопада 2009 року, після виявлення позивачем помилковості вказаного вище платежу, позивач направив повідомлення відповідачу, в якому зазначив про повернення коштів у сумі 37 911,76 грн., як таких, що були помилково перераховані відповідачу, в строк до 20 грудня2009 року.

Відповідачем відповідь на вказаний лист не надано, кошти у сумі 37 911,26 грн. позивачу не повернуто, що й змусило позивача звернутись до суду з позовом.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Так як відповідач набув кошти в сумі 37 911,76 грн. без достатньої правової підстави , то суд правильно задовольнив позовні вимоги.

Як стверджує апелянт справа за позовом приватного підприємства «Екстрем спорт»розглянута неповноважним судом, порушено норми процесуального права щодо предметної підсудності спору.

Апеляційна скарга в цій частині не повинна підлягати задоволенню з врахуванням наступних обставин.

Відповідно ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій України" місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Згідно 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; наявність спору про право, що виникає з відповідних відносин; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З урахуванням викладено апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного керуючись ст..ст.101- 103 , 105 ГПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроспорт-Дніпро" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2010р. у справі № 8/103-10 залишити без змін.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.О. Чимбар

__________________ ОСОБА_2