РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2011 р. Справа № 12/773

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Мельник О.В.

суддів Огороднік К.М. ,

суддів Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Турович Н.С.

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Житомирпромспецбуд»на рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2010 р. у справі № 12/773

за позовом Дочірнього підприємства «Пропан»ВАТ «Житомиргаз»

до закритого акціонерного товариства «Житомирпромспецбуд»

про стягнення 12533 грн. 94 коп.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду із позовом до закритого акціонерного товариства «Житомирпромспецбуд», в якому просив стягнути із відповідача на користь Дочірнього підприємства «Пропан»ВАТ «Житомиргаз» 7633,45 грн. основного боргу, 1900,49 грн. штрафних санкцій, 125 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.09.2010 р. позов задоволено частково. Стягнуто із відповідача на користь позивача 7633,45 грн. основного боргу, 81,67 грн. витрат по сплаті державного мита, 188,96 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У частині стягнення 45,64 грн. інфляційних нарахувань, 465,64 грн. 5 % річних та 1389,21 грн. пені, провадження у справі припинено відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення мотивовано тим, що 01.08.2006 року між ДП «Пропан»ВАТ «Житомиргаз»та ЗАТ «Житомирпромспецбуд»було укладено договір купівлі-продажу, за яким позивач зобовязався передати, а відповідач прийняти та оплатити газ скраплений в кількості та за ціною, зазначеними у договорі (а.с. 29). Згідно з п.1.2 Договору споживач (відповідач) зобов'язався провести оплату скрапленого газу протягом 3 банківських днів від дати виставлення рахунку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (позивача). На виконання вказаного договору, в період з 14.08.06р. р. по 12.11.08р. позивач передав відповідачу, а останній прийняв матеріальні цінності (газ скраплений) на суму 71097,25 грн. Вартість товару була сплачена відповідачем частково до звернення позивача до суду на загальну суму 63463,80 грн., отже з останнього стягнуто 7633,45 грн. заборгованості.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати вказане рішення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято без встановлення всіх обставин справи, без здійснення належної правової оцінки поданих доказів, без врахування положень чинного законодавства. Так, апелянт зазначає, що судом не досліджено обставин досудового врегулювання спору згідно ч. 5 ст. 5 ГПК України, а саме в судовому рішенні відсутні наявні докази, які підтверджують направлення та отримання претензії позивача. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги акт взаємних розрахунків, які підписані та узгоджені сторонами станом на 30.11.2009 року, а також лист № 680 від 11.11.2009 року, в якому зазначається про взаємний борг сторін на підставі актів звірки станом на 30.11.2009 року про зарахування взаємного боргу в межах 7633,45 грн. та залишок боргу на користь ЗАТ «Житомирпромспецбуд»в розмірі 1266,67 грн. Вважає, що із вищевказаних актів звірки у відповідача відсутні будь-які боргові зобовязання перед позивачем.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (6/1 від 13.01.2011 року) зазначає, що ДП "Пропан" у повній мірі, в строки передбачені договором та належним чином виконало свої зобовязання, що підтверджується видатковими накладними та відомостями на заправку автомобілів скрапленим газом. Однак, станом на момент предявлення позову за ЗАТ "Житомирпромспецбуд" існувала заборгованість в розмірі 7633,45 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просив задоволити апеляційну скаргу, з підстав, викладених у ній та скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2010 р.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2010 року у справі № 12/773 слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

01.08.2006 року між ДП "Пропан" ВАТ "Житомиргаз" та ЗАТ "Житомирпромспецбуд" було укладено договір про відпуск скрапленого газу, за яким постачальник взяв на себе зобовязання здійснювати заправку скрапленим газом автотранспорт споживача, згідно з відомостями, на автозаправних станціях (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору встановлено обовязок споживача провести оплату скрапленого газу на протязі 3 банківських днів від дати виставлення рахунку, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Споживач та постачальник зобовязалися проводити звірку розрахунків за одержані в поточному місяці нафтопродукти щодекадно (п. 2.2 договору).

У разі виявлення заборгованості за розрахунками споживач не пізніше трьох днів після проведення звірки зобовязався перерахувати суму заборгованості на розрахунковий рахунок постачальника (п. 2.3 договору).

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України, в силу зобовязання одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що ДП «Пропан»ВАТ «Житомиргаз»виконало своє зобовязання на заправку автомобілів ЗАТ «Житомирпромспецбуд»скрапленим газом згідно видаткових накладних (том 1 а.с. 40-138) за 2006-2008 роки на загальну суму 71097,25 грн., а останній в свою чергу оплатив отриманий газ лише на суму 63463,80 грн., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 7633,45 грн., яка станом на день винесення рішення судом першої інстанції, ЗАТ «Житомирпромспецбуд» не погашена, що останнім не заперечувалось.

Посилання відповідача, як на підставу для скасування рішення, про те, що судом першої інстанції не досліджено обставин досудового врегулювання спору, а саме в судовому рішенні відсутні наявні докази, які підтверджують направлення та отримання претензії позивача, є необґрунтованим, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 5 ГПК України, сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між ними.

Відповідно до п. 4.1 договору сторони погодили, що усі спірні питання вирішуються у господарському суді і розглядаються в установленому порядку згідно з чинним законодавством України і умовами даного договору.

Таким чином, враховуючи, що у договорі від 01.08.2006 року сторони не визначили обовязковою передумовою звернення до суду, застосування заходів досудового врегулювання спору, господарський суд Житомирської області правомірно не прийняв до уваги обставини досудового врегулювання спору між сторонами.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі, відповідач вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги акт взаємних розрахунків станом на 30.11.2009 року та лист № 680 від 11.11.2009 року ДП «Пропан»ВАТ «Житомиргаз»із пропозицією до ЗАТ «Житомирпромспецбуд»зарахувати взаємний борг в межах 7633,45 грн. Вважає, що із вищевказаних актів звірки у відповідача відсутні будь-які боргові зобовязання перед позивачем.

Як вбачається із листа ДП «Пропан»ВАТ «Житомиргаз»вих. № 680 від 11.11.2009 року, станом на 09.11.2009 року за ДП «Пропан»ВАТ «Житомиргаз»перед ЗАТ «Житомирпромспецбуд»існувала заборгованість за надані послуги в розмірі 7633,45 грн. та за ЗАТ «Житомирпромспецбуд»перед ДП «Пропан»ВАТ «Житомиргаз»борг складав 8898,51 грн. Вказаним листом відповідач звертався до позивача із пропозицією зарахувати взаємний борг (том 2 а.с. 5). 30.11.2009 року між сторонами підписано акт звірки (том 2 а.с. 6), за яким борг позивача перед відповідачем складав 1266,67 грн.

Згідно ст. 174 ГПК України, господарські зобовязання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Вказаний перелік є вичерпним, наявність акту звірки від 11.11.2009 року не є підставою виникнення господарських зобовязань у сторін та не спростовує висновку суду першої інстанції про те, що станом на день звернення позивача до суду у відповідача існувала заборгованість у сумі 7633,45 грн.

Статтею 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційному суду не навів.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2010 р. справі № 12/773 є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у звязку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 10.09.2010 року у справі № 12/773 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Житомирпромспецбуд»від 25.10.2010 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Житомирської області.

Головуюча суддя Мельник О.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.