РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2011 року Справа № 10/29/2011/5003

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Юрчук М.І. ,

судді Дужич С.П.

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Юрчук М.І. , суддя Дужич С.П.

при секретарі Ткач Ю.В.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Вінницької області від 21.07.11 р. у справі № 10/29/2011/5003

за позовом Барського комунального виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства "Барводоканал"

до Державного підприємства "Барський спиртовий комбінат""

про стягнення в сумі 12 247 грн. 60 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Барське комунальне виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства "Барводоканал" Барської міської ради подало до господарського суду Вінницької області позовну заяву до Державного підприємства «Барський спиртовий комбінат», в якій просить стягнути 12 247, 60 грн. боргу (а.с. 3-4).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 21 липня 2011 року позов задоволено, з підстав, вказаних у даному рішенні (а.с. 101-103).

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав вказаних у даній скарзі, просить рішення господарського суду Вінницької області від 21 липня 2011 року в справі № 10/29/2011/5003 скасувати частково в частині стягнення 11 385 грн. 60 коп. (а.с. 108-109).

Апелянт стверджує, що вказане рішення суду першої інстанції поставлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню в частині стягнення 11385 грн. 60 коп.

Не погоджуєчись з довадами викладеними в апеляційній скарзі, Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (а.с. 114-115), в якому просить, залишити рішення господарського суду Вінницької області від 21 липня 2011 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав вказаних у даному відзиві.

Позивач стверджує, що здійсненні платежі не є виключно поточними, оскільки вони не відповідають виставленим рахункам, не являються вони і авансовими.

Позивач наголошує на тому, що посилання Відповідача на те, що він не мав законних підстав сплачувати Позивачу заборгованість у зв'язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів при порушенні справ про банкрутство, вважає справою посадових осіб Відповідача, які несуть відповідальність за бухгалтерський облік та фінансову звітність.

В судове засіданні сторони не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 112-113).

14 вересня 2011 року в Рівненський апеляційний господарський суд надійшов супровідний лист Позивача (а.с. 120), в якому Позивач вказав про те, що його представник не прибуде в судове засідання. Водночас, Позивач не висвітлив прохання про відкладення розгляду справи та не вказав на необхідність участі представника Позивача в судовому засіданні.

Від Відповідача жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило.

Враховуючи усе вищевказане та приписи статей 101, 102 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 6 березня 2008 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір № 191 «На подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації»(а.с. 9- 10).

Відповідно до пункту 1.1 Договору: Позивач бере на себе зобов'язання забезпечувати Відповідача питною водою, яка відповідає чинному стандарту, або дозволу Держспоживстандарту України та міністерства охорони здоров'я України на відхилення від стандарту в розмірі встановленому ліміту, а також приймати від нього стічні води в розмірі встановленому ліміту, а Відповідач бере на себе зобов'язана своєчасно оплачувати надані йому послуги у водопостачанні і водовідведенні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази (в тому числі й акти зняття показників лічильників (а.с. 20) та рахунки № 120410001 (а.с. 23), № НОМЕР_1 (а.с. 25)), колегія суду приходить до висновку, що Позивач виконав умови вищеописаного Договору та надавав послуги з централізованого водопостачання Відповідачу.

В той же час, з наявних у справі доказів вбачається, що Відповідач за надані послуги розрахувався частково, що підтверджується банківськими виписками про оплату послуг (а.с. 13-18).

Згідно частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України: докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази оплат, колегією суду виявлено, що в даних доказах, як на підставу здійснених оплат Відповідачем самостійно вказано: «За воду згідно договору № 191 від 6 березня 2008 року».

В той же час, колегія суду наголошує на тому, що згідно абзацу 2 пункту 18.2 статті 18 Закону України»Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»: відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка підписала цей документ електронним цифровим підписом. При цьому колегія суду зауважує, що законодавець не передбачає зміни призначення платежу чи внесення будь-яких поправок після завершення переказу.

Враховуючи вищенаведене та те, що Відповідачем не конкретизовано період, за який нараховано ним вищеописані грошові кошти Позивачу по Договору, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що Позивачем підставно зараховувалися дані платежі, як борг за попередній період.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що спірна заборгованість виникла в період 2010 2011 років. Відповідно спірна заборгованість не містить в собі конкурсної, (як вказує Відповідач у своїх запереченнях) заборгованості, а є поточною заборгованістю Відповідача перед позивачем по Договору.

Рівненський апеляційний суд зауважує, що на виконання вимог Господарського процесуального кодексу України, Позивач 15 березня 2011 року на адресу Відповідача направив претензія № 51 (а.с. 27) з вимогою сплати боргу, яку Відповідач залишив без задоволення, що спонукало Позивача звернутися з позовом до господарського суду.

Згідно з статей 525, 526, 527 Цивільного кодексу України: зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

На підставі частини 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу: порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно до вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України: якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок його негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Усім вищевказаним спростовуються заперечення Відповідача, висвітлені в апеляційній скарзі.

З урахуванням усього вищевказаного у даній постанові Рівненського апеляційного господарського суду, суд приходить до висновку, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 12 247 грн. 60 коп. заборгованості є підставними та обґрунтованими, а тому підставно задоволені господарським судом Вінницької області.

Враховуючи наведене вище, Рівненський апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 21 липня 2011 р. у справі № 10/29/2011/5003 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справу №10/29/2011/5003 повернути господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Дужич С.П.