ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2011 року Справа № 5005/5355/2011

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Чимбар Л.О.,

секретар судового засідання: Манчік О.О.,

представники сторін:

від ТОВ "Рабен Україна": ОСОБА_1, довіреність №46-К від 07.02.2011 року,

від ФОП ОСОБА_2: ОСОБА_3, довіреність б/н від 15.10.2010 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна»на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2011 року у справі №5005/5355/2011

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна», м.Київ

до субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Орджонікідзе, Дніпропетровська область

про стягнення 7 090 грн. 25 коп.

та за зустрічним позовом субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Орджонікідзе, Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна», м.Київ

про стягнення 9 482 грн. 63 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна»(далі по тексту ТОВ «Рабен Україна») звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 (далі по тексту СПД-ФО ОСОБА_2І.) на свою користь 7 090 грн. 25 коп. штрафу за затримку доставки вантажу.

В процесі розгляду справи СПД-ФО ОСОБА_2 поданий зустрічний позов про стягнення з ТОВ «Рабен Україна»на його користь пені за несвоєчасну оплату послуг перевезення в розмірі 3 006 грн. 57 коп., а також збитків у вигляді витрат, понесених на отримання послуг з правової допомоги в розмірі 6776грн.06коп., який ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.05.2011 року у справі №5005/5355/2011 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2011року у справі №5005/5355/2011 (суддя Юзіков С.Г.) в задоволенні первісного позову відмовлено, судові витрати покладено на позивача; зустрічний позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Рабен Україна" на користь СПД-ФО ОСОБА_2 6 470 грн. 06 коп. збитків; 69 грн. 60 коп. - витрат по сплаті державного мита; 161грн. 02 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ТОВ "Рабен Україна", посилаючись на те, що воно є винесеним з неповним встановленням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; з порушенням судом норм процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2011 року у справі №5005/5355/2011 скасувати в частині незадоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову в частині стягнення збитків, та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення збитків відмовити.

Скаржник зазначає, що:

- місцевий господарський суд, в порушення ст.77 Господарського процесуального кодексу України, не задовольнив клопотання позивача (відповідача за зустрічним позовом) про відкладення розгляду справи, чим позбавив його можливості надати витребувані документи, що мають суттєве значення для вирішення спору;

- в матеріалах справи відсутні належні докази факту повязаності зустрічного позову з первісним позовом, який прийнятий місцевим господарським судом в порядку ст.60 Господарського процесуального кодексу України до спільного розгляду;

- відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог, місцевий господарський суд помилково послався на п.3 ст.30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, оскільки перше письмове застереження про сплату штрафних санкцій було здійснено позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) 20.05.2010 року шляхом надсилання відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) претензії електронною поштою, повторне - шляхом надіслання на його юридичну адресу претензії №1005-326 від 17.05.2010 року цінним листом;

- позивачем за зустрічним позовом не надано достатніх доказів оплати та надання юридичних послуг; сума правової допомоги є досить завищеною.

Представник СПД-ФО ОСОБА_2 проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, заперечує, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд в її задоволенні відмовити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши оскаржене рішення на предмет повноти встановлення обставин, що мають значення для справи; відповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та відповідності ним нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Первісний позов

Між ТОВ «Рабен Україна»та СПД-ФО ОСОБА_2 укладений договір-заявка №135 004-1 від 16.04.2010 року (далі по тексту договір), за умовами якого перевізник (СПД-ФО ОСОБА_2І.) зобовязався здійснити автомобільне перевезення вказаного замовником (ТОВ «Рабен Україна») вантажу (обладнання, всього 22 місця вагою 6040 кг) за маршрутом: Німеччина-Голандія-Україна; завантаження: 20-22.04.2010 року; розвантаження: м.Дергачі Харківської області; дата доставки: 26-27.04.2010 року; вартість фрахту: 2 300 євро у гривнях, з урахуванням ПДВ за курсом НБУ на день надання довідки про транспортні витрати; та замовник, відповідно, зобовязався сплатити вищезазначені послуги перевізника.

Факт надання послуг СПД-ФО ОСОБА_2 ТОВ «Рабен Україна» з перевезення вантажу за договором на суму 29 532 грн. встановлений рішенням господарського суду м.Києва від 30.11.2010 року у справі №59/21, який, у відповідності з ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, має преюдиційне значення та доведеності не підлягає.

Відповідно п.12 договору за затримку доставки вантажу у пункт призначення, перевізник сплачує замовнику неустойку у розмірі 500 грн. за кожну добу затримки.

В позовній заяві позивач посилається на ті обставини, що відповідачем порушено строки доставки вантажу, обумовлені у договорі (26-27.04.2010 року), вантаж доставлено 10.05.2010 року, тобто з простроченням, про що свідчать міжнародні автомобільні накладні (а.с.43-45 т.1), тому нараховано відповідачеві штраф у розмірі 6 500 грн., крім того, з посиланням на п.2 ст.625 Цивільного кодексу України, збитки від інфляції в розмірі 422 грн. 50 коп. та 3 % річних в розмірі 167 грн. 75 коп.

Відповідач проти позову заперечує, мотивуючи тим, що затримка доставки вантажу відбулась з вини контрагентів позивача, крім того у позивача відсутні підстави вимагати сплати штрафу, оскільки в порушення ст. 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, позивач не звертався до відповідача із заявою про сплату компенсації за прострочення доставки вантажу протягом встановленого Конвенцією строку (21 день).

Відповідно до ч.1 п.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України).

В силу положень ст.ст.9, 16, 549-551, 611 Цивільного кодексу України та ст.ст.4, 20, 216-220, 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами та договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання, зокрема, шляхом застосування штрафних санкцій.

Оскільки спір між сторонами виник з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, на спірні правовідносини поширюється положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (дата підписання в Женеві 19.05.1956 року, дата приєднання СРСР 01.08.1983 року, дата набрання чинності для СРСР 01.08.1986 року, дата приєднання Україною 01.08.2006 року, дата набрання чинності для України - 17.05.2007 року) (далі по тексту Конвенція).

Статтею 17 Конвенції передбачено відповідальність перевізника за прострочення доставки вантажу. Статтею 19 Конвенції визначено, що прострочення мало місце, якщо вантаж не було доставлено у погоджений строк.

Відповідно до ч.5 ст.23 Конвенції у разі прострочення доставки і якщо уповноважена по договору особа доведе, що прострочення нанесло збитки, перевізник зобовязаний сплатити компенсацію, яка не може бути більшою плати за перевезення.

Згідно ч.3 ст.30 Конвенції прострочення доставки вантажу може привести до сплати компенсації лише у тому випадку, якщо було зроблено письмову заяву на протязі 21 дня від дня передачі вантажу в розпорядження його отримувача.

Позивачем належними доказами у відповідності з ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено надіслання або надання відповідачу заяви про сплату компенсації за прострочення доставки вантажу у встановлений Конвенцією строк.

Роздруковка електронного листа, що міститься в матеріалах справи (а.с.22, 23 т.2) таким доказом не є, до того ж, з його змісту не вбачається, про яку саме претензію йдеться мова.

Щодо претензії за вих. №К1-1005-326 від 17.05.2010 року, якою позивачем вимагається від відповідача сплатити борг в сумі 6 500 грн., а саме штраф за затримку вантажу в пункт призначення відповідно до умов заявки-договору №135 004-1 від 16.04.2010 року, що надіслана на адресу СПД-ФО ОСОБА_2: Дніпропетровська область, м.Орджонікідзе, вул.Г.Тикви, 24/23, слід зазначити наступне.

Згідно п.6 ст.128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець зобов'язаний повідомляти органи державної реєстрації про зміну його адреси, зазначеної в реєстраційних документах.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»від 15.05.2003 року №755-IV в редакції станом на час виникнення спірних відносин (далі по тексту Закон №755-IV) єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (ч.1 ст.20 Закону №755-IV).

Відповідачем подана копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 серії В 03 №854089, з якого вбачається, що 09.03.2010 року замінено свідоцтво про його державну реєстрацію, яка проведена 05.10.2004 року виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області, в звязку із зміною місця проживання фізичної особи-підприємця, яким є: 53300, АДРЕСА_1.

Приймаючи до уваги те, що зміна адреси, за якою зареєстрований відповідач як субєкт підприємницької діяльності, здійснена 09.03.2010 року (претензія датована 17.05.2010 року), в договорі відсутня адреса перевізника та законом встановлено, що відомості Єдиного державного реєстру є відкритими та загальнодоступними, колегія суддів вважає, що позивач не виконав належним чином вимог п.3 ст.30 Конвенції, оскільки претензія надіслана відповідачу за неналежною адресою.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність передбачених законом підстав про стягнення з відповідача штрафу за затримку доставки вантажу в сумі 6 500 грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних збитків та 3% річних, що мотивовані п.2 ст.625 Цивільного кодексу України, є необґрунтованими, оскільки зазначена норма передбачає відповідальність боржника за прострочення ним виконання грошового зобовязання, тоді як відповідачем прострочено зобовязання з доставки вантажу, що не є грошовим. Крім того, інфляційні збитки та 3% річних за своєю правовою природою штрафом не є.

Зустрічний позов.

Позивач посилається на порушення відповідачем строку оплати послуг з перевезення за договором, п.13 якого передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати таких послуг замовник зобовязується сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, внаслідок чого відповідачеві нараховано пені у розмірі 3 006 грн. 57 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача пені, оскільки такі вимоги були предметом розгляду у справі №59/21, рішення у якій на момент предявлення позову набрало законної сили.

Крім того, позивач посилається на ті обставини, що з метою захисту своїх прав та законних інтересів (справа № 59/21 за позовом СПД-ФО ОСОБА_2 до ТОВ «Рабен Україна»про стягнення 30 720 грн. 16 коп., що розглядалась господарським судом м.Києва), був змушений звернутися за правовою допомогою, що призвело до відповідних збитків.

Згідно ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, згідно п.1 ст.225 Господарського кодексу України, в тому числі, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Понесення позивачем витрат на отримання юридичних послуг у розмірі 6 476 грн. 06 коп. при вирішенні спору господарським судом м.Києва у справі №59/21 підтверджується договором №027/10 від 27.08.2010 року, укладеним між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, актом прийому-передачі виконаних робіт від 21.12.2010 року, квитанцією №7 до приходного касового ордеру від 21.12.2010 року на суму 6 470 грн. 06 коп. та свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В 02 №549805, виданим виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_4, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків у заявленому розмірі.

Що посилання скаржника на безпідставність прийняття місцевим господарським судом зустрічного позову до спільного розгляду з первісним, колегія суддів вважає, що суд вірно дійшов висновку про їх повязаність, оскільки обидва позови виникли між одніми і тими ж особами (СПД-ФО ОСОБА_2 та ТОВ «Рабен Україна») із одних і тих же підстав (неналежне виконання умов заявки-договору №135004-1 від 16.04.2010 року).

Посилання скаржника на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, тобто незадоволення його клопотання про відкладення розгляду справи, що позбавило можливості надати витребувані докази, що мають суттєве значення для вирішення спору, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки:

- клопотання про відкладення розгляду справи надійшло на адресу суду 09.06.2011 року (а.с.123 т.1), тоді як рішення у справі прийнято 07.06.2011року;

- користуючись своїм правом сторони в процесі, скаржник не був позбавлений можливості вчасно надіслати на адресу суду належним чином засвідчені копії документи, які вважав необхідними доказами;

- в обґрунтування причин незявлення повноваженого представника на виклик суду скаржником не подано відповідних доказів;

- сторона господарського процесу може направити до суду своїх представників, кількість яких законом не обмежена.

До того ж, подані ТОВ «Рабен Україна»докази на стадії апеляційного провадження не вплинули на результат вирішення спору.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції; рішення місцевого господарського суду ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну товариства з обмеженою відповідальністю «Рабен Україна»залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2011 року у справі №5005/5355/2011 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.А. Прудніков

Суддя Л.О. Чимбар

(Повний текст постанови складено 29.08.2011р.)