ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2011
Справа № 18/3139/11

За позовом Спільного підприємства
"Полтавська міжрайонна
оптово-торговельна база Полтавської
облспоживспілки", юр. Адреса: 36010, м.
Полтава, вул.. Половки, 64; фактична
адреса: 36003, м. Полтава, вул..
Червоноармійська, 3

До відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центральна
промбаза", 49044, м. Дніпропетровськ,
Жовтневий район, вул.. Шевченка, 10, кім.
217Б

Про відшкодування збитків відповідно
до ст. 156 Земельного кодексу України в
розмірі 49 085, 19 грн., заподіяних
внаслідок встановлення обмежень щодо
використання земельних ділянок, а
також неодержання доходів за час
тимчасового невикористання земельної
ділянки,

Суддя БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Представники:

від позивача Михайленко М.О.
(див. протокол судового засідання)

Даніленко О.В. (див.
протокол судового засідання)

від відповідача Репало Д.О. (див.
протокол судового засідання)

Шейка Р.В. (див.
протокол судового засідання)

Рішення прийнято після перерви,
оголошеної відповідно до ст. 77 ГПК
України в судовому засіданні 29.11.2011р. з
огляду на неявку відповідача та
необхідність поповнення матеріалів
справи додатковими документальними
доказами.

22.12.2011р. в судовому засідання оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення, дотримуючись приписів ст. 85
ГПК України, із залученням її до
матеріалів справи.

Суть спору: Розглядається позов
Спільного підприємства "Полтавська
міжрайонна оптово-торговельна база
Полтавської облспоживспілки", м.
Полтава до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центральна
промбаза", м. Дніпропетровськ про
відшкодування збитків відповідно до
ст. 156 Земельного кодексу України в
розмірі 49 085,19 грн., заподіяних
внаслідок встановлення обмежень щодо
використання земельних ділянок, а
також неодержання доходів за час
тимчасового невикористання земельної
ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
на думку позивача ТОВ "Центральна
промбаза" користується земельною
ділянкою Спільного підприємства
"Полтавська міжрайонна
оптово-торговельна база Полтавської
облспоживспілки", що знаходиться за
адресою: м. Полтава, вул. Половки, 64, без
відповідних правових підстав та
безоплатно, а тому позивач позбавлений
можливості використовувати ці
приміщення, натомість несе витрати по
сплаті земельного податку.

Відповідач позовні вимоги відхилив за
мотивами відзиву на позов від 19.12.2011р.
(вх. № 20033д від 19.12.2011 р.), посилаючись на
те, що (1) відповідачем на законних
підставах набуте право власності на
спірні об'єкти нерухомого майна,
оскільки останні були передані
товариству з обмеженою
відповідальністю "Центральна промбаза"
на підставі договору, укладеного між
ним та ПП "Бона-Дніпро"; (2) положенням ст.
120 Земельного кодексу встановлено, що у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти; (3) оскільки
право користування земельною ділянкою
по вул. Половки, 64 було припинено, а тому
і обов'язок щодо сплати земельного
податку також припинився, грошові
кошти в рахунок сплати земельного
податку були перераховані позивачем до
бюджету безпідставно.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наданий доказовий матеріал,
заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

Спірна сума є добровільно сплаченим
позивачем податком за земельну
ділянку, що знаходиться за адресою: м.
Полтава, вул. Половки, 64, за період з
20.08.2008 р. по 21.01.2009 р.

Відповідно Державного акту серія В №
048434 у 1987 році Полтавській обласній
спілці споживчих товариств м. Полтави
виконавчим комітетом Полтавської
міської ради депутатів трудящих була
надана в безстрокове користування
земельна ділянка площею 9,50 гектарів
для будівництва оптово-торговельної
бази.

Після закінчення будівництва бази,
відповідно до реєстраційного
посвідчення КП Полтавське БТІ
"Інвентаризатор", що датується 28.02.1996 р.,
за Полтавською міжрайонною
оптово-торгівельною базою Полтавської
облспоживспілки закріплюється право
колективної власності (на підставі
акту державної приймальної комісії,
затвердженої розпорядженням правління
Української спілки споживчих
товариств від 29.12.1987 р. № 977-р) на
домоволодіння № 64 по вулиці Половки, що
в місті Полтава. Останнє складається з
головного складського корпусу B, BР, BРР,
виробничо-побутового корпусу А-6, А-3
(адмінбудинок, столова, зала товарних
зразків), складу Б та допоміжних
побудов і споруд.

30 січня 2003 року Полтавський міський
центр земельного кадастру видав
довідку за № 946, в якій зазначається, що
земельна ділянка площею 55 964 кв. м. по
вул. Половки, 64 в м. Полтаві має
кадастровий номер :10:044:0074. Довідка
видана за заявою СП "Полтавська
міжрайонна оптово-торговельна база
Полтавської облспоживспілки".

Інших документів щодо
землекористування позивача за спірною
адресою останній не надав; представник
позивача в судовому засіданні
повідомив, що таких не існує.

Підтримуючи позов та розцінюючи себе
землекористувачем за державним актом
серія В № 048434 позивач посилається на
долучені до матеріалів справи
розрахунки земельного податку,
платіжні доручення про його сплату за
спірний період, а також проведеною з
Державною податковою інспекцією у м.
Полтаві звіркою.

Твердження позивача про наявність за
ним права користування земельною
ділянкою по вул. Половки, 64 судом не
приймається з огляду на наступне.

Право постійного користування
земельною ділянкою згідно ст. 92
Земельного кодексу України - це право
володіння і користування земельною
ділянкою, яка перебуває у державній або
комунальній власності, без
встановлення строку.

Право користування земельною ділянкою
відповідно до ст. 125 ЗКУ виникає після
одержання користувачем документа, що
посвідчує право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою (ст. 126
ЗКУ).

Оскільки акт на право користування
землею, що знаходиться за адресою: м.
Полтава, вул. Половки, 64, був виданий
Полтавській обласній спілці споживчих
товариств м. Полтави, а у позивача
відсутній такий, суд робить висновок
про відсутність у останнього права
користування земельною ділянкою.

Рішеннями судів загальної юрисдикції
(зокрема, Київського районного суду м.
Полтави та Апеляційним судом
Полтавської області) встановлено, що
згідно протоколу № 1 Загальних зборів
засновників від 26.01.2011 р. було створено
Кооперативне підприємство "Міжрайонна
оптово-торговельна база", засновником
якого було, зокрема, Спільне
підприємство "Полтавська міжрайонна
оптово-торговельна база Полтавської
облспоживспілки".

Відповідно Акту прийняття-передачі
засобів від 01.07.2001 року СП "Полтавська
міжрайонна оптово-торговельна база
Полтавської облспоживспілки" передало
до статутного фонду КП "Міжрайонна
оптово-торговельна база" нерухоме
майно, що знаходиться в м. Полтава по
вул. Половки, 64.

Рішенням Виконавчого комітету
Полтавської міської ради № 158 від 22.05.2008
р. будівлям та спорудам по вул. Половки,
64 надано нову адресу -вул. Половки, 64д.

23.06.2008 року між Приватним підприємством
"Бона-Дніпро" та Кооперативним
підприємством "Міжрайонна
оптово-торговельна база" укладено
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, що знаходиться за адресою: м.
Полтава, вул. Половки, 64д. Рішенням
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації "Закон і право" від 04.07.2008 р.
зазначений договір визнано дійсним.

Згідно договору від 13.08.2008 р.,
укладеного між Приватним
підприємством "Бона-Дніпро" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центральна промбаза"
останнє набуло приміщення що
знаходяться за адресою: м. Полтава, вул.
Половки, 64д у власність. 20.08.2008 р. право
власності ТОВ "Центральна промбаза"
зареєстроване ПП Полтавське БТІ
"Інвентаризатор" (копія витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно -в матеріалах справи).

Положенням ст. 120 Земельного кодексу
України встановлено, що у разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, що перебувають у
власності, користуванні іншої особи,
припиняється право власності, право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані ці об'єкти. До особи,
яка набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

В силу ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу
України право власності у набувача
виникає з моменту державної
реєстрації, якщо договір про
відчуження майна підлягає такій
реєстрації.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України та статті 2 Закону
України "Про плату за землю" (що був
чинний на момент існування
правовідносин) використання землі в
Україні є платним. Плата за землю
справляється у вигляді земельного
податку або орендної плати і
визначається залежно від грошової
оцінки земель. Власники землі та
землекористувачі, крім орендарів,
сплачують земельний податок.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про
плату за землю" визначено, що об'єктом
плати за землю є земельна ділянка, яка
перебуває у власності або
користуванні, в т. ч. на умовах оренди.

Власники землі та землекористувачі
сплачують земельний податок, а також
орендну плату за земельні ділянки
державної та комунальної власності з
дня виникнення права власності або
права користування земельною ділянкою
(стаття 15 Закону України "Про плату за
землю").

Таким чином, платниками земельного
податку є безпосередньо ті юридичні,
або фізичні особи, яким в передбаченому
чинним законодавством порядку,
земельна ділянка передана у власність,
або надана у користування, у тому числі
на умовах оренди.

Доказами по справі, а також рішеннями
судів (Київського районного суду м.
Полтави та Апеляційним судом
Полтавської області) підтверджується,
що з 20.08.2008 р. по 21.01.2009 р. (період, за який
позивачем сплачений земельний податок)
земельна ділянка, що розташована за
адресою: м. Полтава, вул. Половки, 64д,
перебувала у власності відповідача
-ТОВ "Центральна промбаза".

За так, можна стверджувати про
безпідставність позову.

Крім того позивач просить відшкодувати
понесені ним витрати як збитки,
заподіяні внаслідок встановлення
обмежень щодо використання земельних
ділянок, а також неодержання доходів за
час тимчасового невикористання
земельної ділянки.

Відповідно до ст. 224
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

За загальним правилом збитки - це
об'єктивне зменшення будь-яких
майнових благ, яке пов'язане з утиском
його інтересів як учасника певних
суспільних відносин і яке виражається
у зроблених ним витратах тощо.

Аналіз зазначених норм дає
підстави вважати, що витрати, пов'язані
зі сплатою земельного податку
позивачем за використання земельної
ділянки, якою фактично користувався
відповідач, також відносяться до
збитків.

Правовий аналіз норм, які регулюють
питання цивільно-правової
відповідальності дає підстави
стверджувати, що її застосування
можливе лише за наявності складу
цивільного правопорушення, а саме:
протиправної поведінки, дії чи
бездіяльності особи, шкідливого
результату такої поведінки (збитків),
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника і збитками, вини. В
даному випадку в діях відповідача не
вбачається наявність складу
правопорушення, а тому суд вважає
відсутніми правові підстави для
притягнення відповідача до
відповідальності перед позивачем за
приписами господарського та
цивільного законодавства, оскільки
будь-яких господарських правопорушень
стосовно позивача не вчиняв.

За нормами чинного податкового
законодавства кожний платник
земельного податку самостійно
нараховує та сплачує до державного
бюджету цей податок, при цьому
відносини зі сплати податку, його
розміру виникають між платником та
органом держави, який контролює сплату
цього податку. Якщо платник сплатив
земельний податок в більшому розмірі
ніж повинен був сплатити, переплачена
сума підлягає поверненню такому
платнику.

При цьому законодавець не передбачив
можливості сплати земельного податку
за іншу особу, при цьому не
повідомляючи її про такі наміри та
розміри податку, та, як наслідок, в
подальшому вимагати від цієї особи
відшкодування сплаченого податку. У
випадку, якщо інша особа не сплачує
належного до сплати земельного
податку, то, в цьому разі виникають
відповідні податкові відносини між
цією особою та органом держави, який
контролює сплату цього податку.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивачем не надано доказів
протиправного характеру дій
відповідача, наявності вини в його
діях, а також причинного зв'язку між
поведінкою відповідача та збитками, що
виникли внаслідок сплати позивачем
податку на землю, суд дійшов до
висновку про відмову у задоволенні
вимог позивача щодо стягнення з з ТОВ
"Промсервіс Україна" 49 085,19 грн. -
земельного податку за період з 20.08.2008 р.
по 21.01.2009 р.

Понесені при поданні позову судові
витрати відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Копію цього рішення надіслати
сторонам за адресами зазначеними в її
вступній частині.

СУДДЯ
БУНЯКІНА Г.І.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 03.01.2012 року