Господарський суд Харківської області
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"27" січня 2011 р. Справа № Б-39/112-10

вх. № 8004/2-39

Суддя Міньковський С.В.

при секретарі судового засідання Юр'єва Л.М.

за участю сторін:

пр-к боржника - ОСОБА_1 (директор),

розпорядник майна - ОСОБА_2 (ліц. АВ № 158244 від 20.09.06 р.),

гр. ОСОБА_3 - не з'явився

розглянувши заяву кредитора ОСОБА_3 з вимогами до боржника по справі за заявою : ТОВ "Оргтехбуд", м. Харків

до ТОВ "Оргтехбуд", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Кредитор 01.12.2010р. у порядку ст.14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом звернувся до суду з заявою, в якій просить суд визнати грошові вимоги до боржника на загальну суму 508168,84 грн., що виникли на підставі договору № 9.01/20-1 від 09.01.2006 р. та додаткової угоди №1 про заміну сторони в договорі про дольову участь в будівництві, з яких: 502245,20 грн. борг за договором, 27909,79 грн. - 3% річних, 5602,64 грн сума індексу інфляції.

Боржник та розпорядник майна боржника в повідомленні про розгляд вимог кредитора вимоги кредитора визнають частково в сумі 348 512,43 грн, відхиляючи вимоги в сумі 187245,20 грн. з посиланням на те, що вказана сума не вносилася ані на поточний рахунок, ані в касу боржника. Крім того перерахунок кредитором суми договору за курсом НБУ долара США не відповідає положенням п. 2.1. та п. 2.2, 2.4., 2.5 договору № 9.01/20-1 від 09.01.2006 р.

Кредитор в своїй заяві посилається на те, що сума 187245,20 грн є еквівалентом суми доларів США у розмірі 63271,00 по курсу НБУ на момент здійснення оплати кредитором за вищезазначеним договором.

Розглянувши матеріали справи, заяву кредитора з доданими до неї документами, спільне повідомлення боржника та розпорядника майна боржника про результати розгляду грошових вимог кредитора, вислухавши пояснення боржника та розпорядника майна, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявлених кредитором вимог на підставі наступного.

Форми судового процесу встановлені статтею 4-1 ГПК України, частиною 2 якої передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого Господарським процесуальним кодексом України з врахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. При цьому відповідно до статті 33 ГПК України обовязок доказування та надання доказів покладений на сторони, а господарський суд, відповідно до приписів статті 43 ГПК України, оцінює докази сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності ж із частиною 1 статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

В ході розгляду справи судом встановлено, що кредитор фізична особа ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника 01.12.2010р., - в межах місячного терміну з дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника.

Як вбачається із заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, між кредитором та боржником було укладено договір № 9.01/20-1 від 09.01.2006р. та додаткову угоду № 1 про заміну сторони в договорі про дольову участь в будівництві 17 етажного житлового будинку, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська вугол Самарській (фінансування у вигляді отримання кредитором у власність однокімнатної квартири № 93 на 16 поверсі, площею 48,67 кв.м.). Згідно умов названого договору (графіку фінансування п.2.3. договору) кредитор здійснив перерахування через банк боржнику оплату в грн у загальному розмірі 315000,00, про що свідчить довідка з банку ПАТ "Східно-Український банк "Грант" № 31 від 27.01.11 р.: 08.05.2008р. - 30000,00 грн, 13.05.2008р. - 90000,00 грн, 16.05.2008 р. - 85000,00 грн, 22.05.2008 р. - 50000,00 грн, 28.05.2008 р. - 20000,00 грн та 40000,00 грн.

Проте, боржник умови договору (п.4.1. договору) не виконав в строк, кредитору у власність двокімнатну квартиру по акту прийому передачі не передав.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми…

Кредитор нарахував боржнику 3% річних у розмірі 27909,79 грн. (період з 01.01.2009р. по 01.11.2010р.), інфляційні у розмірі 5602,64 грн., які визнані боржником.

Суд погоджується з доводами кредитора в цій частині. Вказані суми заборгованості були нараховані кредитором боржнику: 3% річних в якості плати за користування чужими коштами (стягуються незалежно від вини боржника), суму інфляції, повязана з нарахуванням кредитором боржнику за невиконання умов договору компенсації у вигляді інфляційних втрат від знецінення вартості національної валюти (грн).

В заяві кредитор просить суд включити до реєстру вимог кредиторів 187245,20 грн, обґрунтовуючи таке нарахування суттєвою зміною (зростанням) вартості долара США на момент подання заяви з грошовими вимогами до боржника порівняно з вартістю долара США на момент укладення договору № 9.01/20-1 від 09.01.2006р., визначаючи зазначену суму боргу у вигляді збитків кредитора (ст.22 ЦК України).

Суд не погоджується з доводами кредитора в цій частині, що наведені ним, на підставі наступного.

Згідно з ч.1 ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У відповідності до ч.2 ст. 189 ГК України визначено, що ціна в договорі зазначається у гривнях і лише у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) ціна може визначатися в іноземній валюті. Як свідчить п.2.4. договору № 9.01/20-1 від 09.01.2006р. сторонами було визначено, що фінансування дольової участи в будівництві здійснюється в національній валюті України. На виконання такої умови договору кредитор здійснив фінансування (перерахував через банк) 315000,00 грн., що підтверджується квитанціями, які зазначені вище. За несвоєчасне виконання умов договору кредитор додатково нарахував боржнику 3% річних та інфляційні на загальну суму 33 512,43 грн., чим здійснив захист свого права у вигляді неможливості розпорядження своїми грошовими коштами з врахуванням інфляційних процесів в державі. Отже, хоча сума дольової участі по договору № 9.01/20-1 від 09.01.2006р. було визначено в іноземній валюті (долар США), кредитор вносив грошові кошти по договору у гривні на день платежу по курсу НБУ. Крім того, суму 187245,20 грн. кредитор боржнику не сплачував через касу банку.

У відповідності з ст.22 ЦК України передбачено, що збитки є втрати, які особа зазнала у в звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яка особа зробити або мусить зробить для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Натомість кредитор не надав та не довів суду, в тому числі документально, суму збитків, які зазнав кредитор у вигляді реальних збитків або упущеної вигоди (неодержаних доходів). Посилання кредитора на те, що він втратив можливість користуватися грошовими коштами та придбати іншу нерухомість не є достатньою доказовою базою, яка свідчить про реальні збитки кредитора або його витрати, які кредитор зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права чи збитки у вигляді упущеної вигоди, яку кредитор міг реально одержати за звичайних обставинах при придбанні іншої нерухомості.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кредитором в порушення ч.2 ст.623 ЦК України доказів отримання збитків, завданих порушенням зобовязання боржником, суду не представлено.

Коливання курсу НБУ долара США (його зростання) по відношенню до національної валюти (гривні) не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК або 225 ГК України, а є лише фактором наявності дестабілізаційних процесів розвитку ринкової економіки в державі, що не залежить від волі сторін по договору, в звязку з чим сторонами по договору можливо застосування ст. 625 ЦК України, що ї було зроблено кредитором.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, виходячи з положень ст.ст. 22, 625 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 1, 14, 15 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»та статтею 86 ГПК України .

УХВАЛИВ:

1. Визнати грошові вимоги фізичної особи ОСОБА_3 частково у загальному розмірі 348512,43 грн., яку включити до реєстру вимог кредиторів у четверту чергу

2. Включити до реєстру вимог кредиторів у першу чергу 85,00 гривень оплати державного мита і 236,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Ухвалу направити розпоряднику майна, боржнику, кредитору.

Суддя Міньковський С.В.