ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" квітня 2011 р. Справа № 4з-11

вх. № 4з-11

Суддя господарського суду Харківської області Прохоров С.А.

без участі представників сторін

розглянувши матеріали заявиСПДФО ОСОБА_1, м. Харків

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про вжиття запобіжних заходів відповідно до ст.ст.43-1,43-2 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття запобіжних заходів, згідно якої вказує особу щодо якої повинні бути вжиті запобіжні заходи, а саме: ФОП ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на майно, а саме: КРАЗ 93971, 1984р.в., д.н. НОМЕР_1, МАЗ 93971, 1986р.в., д.н. АХ 1997 XX, а також забрати КРАЗ 93971, 1984р.в., д.н. НОМЕР_2, МАЗ 93971, 1986р.в., д.н. АХ 1997 XX з відповідального зберігання у ОСОБА_3 та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_1

Заява про вжиття запобіжних заходів обґрунтована наступним:

З 01.04.2009р. по 03.12.2010р. було відкрито виконавче провадження по стягненню грошових коштів з боржниці ОСОБА_4 у відповідності з наказом господарського суду Харківської області від 24.02.2009р. В процесі цього провадження було арештоване та передано на відповідальне зберігання довіреній особі, ОСОБА_3, що діяла на користь ОСОБА_1 та в його інтересах на підставі нотаріальної довіреності, в якості забезпечення стягнення майно боржниці у вигляді КС 4561 КРАЗ 250, 1988р.в., д.н. НОМЕР_3, КРАЗ 93971, 1984р.в., д.н. НОМЕР_2, МАЗ 93971,1986р.в., д.н. АХ 1997 XX.

Заборгованість ОСОБА_2 була повністю погашена шляхом передачі ОСОБА_1 у власність майна КС 4561 КРАЗ 250,1988р.в., д.н. НОМЕР_3. Решта майна продовжувала знаходиться на відповідальному зберіганні у довіреній особі. ОСОБА_2, про знаходження майна на зберіганні була належним чином повідомлена. Після закриття виконавчого провадження їй неодноразово направлялась вимога про відшкодування збитків, виниклих, в зв'язку з необхідністю зберігання майна та пропонувалось забрати своє майно. Але всі мої вимоги та пропозиції ОСОБА_2 ігнорувались.

З метою належного зберігання вищезазначеного майна ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_3 був укладений договір відповідального зберігання з ФОП ОСОБА_5, згідно до якого за весь період зберігання майна, з «29»липня 2010р. до «28»лютого 2011р., ОСОБА_1 було сплачено 12 900,00 грн. (дванадцять тисяч дев'ятсот гривень 00 коп.)

ОСОБА_2 від добровільного погашення заборгованості відмовилась. Тому заявник має намір подати позов про стягнення заборгованості.

В зв'язку з тим, що в попередньому виконавчому проваджені ОСОБА_2, переховувалася від державного виконавця, приховувала своє майно і його місцезнаходження, всіляко перешкоджала здійсненню виконавчого провадження та стягненню заборгованості, та з метою уникнення аналогічних перешкод в рамках майбутнього провадження та для забезпечення своїх законних прав та інтересів, заявник звернувся до суду з заявою про прийняття запобіжних засобів.

Відповідно до частини 1 статті 43-1 ГПК України особа, яка має підстави побоюватися, що подача потрібних доказів для неї стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття, передбачених статтею 43-2 цього Кодексу, запобіжних заходів до подання позову.

Частиною 1 ст. 43-3 ГПК України визначено, що заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити, зокрема: документи, що підтверджують за заявником-громадянином статус суб'єкта підприємницької діяльності (п.2 ч.1 ст.43-3 ГПК України) та перелік доказів, що додаються до заяви (п.5 ч.1 ст.43-3 ГПК України).

Судом було встановлено, що заявником до заяви не було надано документів, що підтверджують за ним статус суб'єкта підприємницької діяльності, доказів в її обґрунтування та доказів того, що майно у вигляді КРАЗ 93971, 1984р.в., д.н. НОМЕР_2, МАЗ 93971, 1986р.в., д.н. АХ 1997 XX, знаходиться у власності ОСОБА_2. До того ж, заява не містить належних обґрунтувань та доводів, які в розумінні статті 43-1 ГПК України можуть бути підставою вжиття запобіжних заходів.

Згідно ч.1 ст. 43-5 ГПК України суддя встановивши, що заяву про вжиття запобіжних заходів подано без додержання вимог, викладених у ст. 43-3 цього Кодексу, виносить ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для виправлення недоліків.

За таких обставин господарський суд вважав за необхідне заяву заявника про вжиття запобіжних заходів залишити без руху для усунення недоліків в строк до 08 квітня 2011 року.

08.04.2011 року від заявника надійшли додаткові письмові документи, а саме:

- витяг з електронного реєстру про належність транспортних засобів;

- витяг з ЄДР на заявника та ФОП ОСОБА_2;

- квитанція про сплату державного мита у розмір 48,00 грн.;

- письмові пояснення.

Господарський суд Харківської області розглянувши дану заяву про вжиття запобіжних заходів, вважає занеобхідне відмовити в її задоволенні, з наступних підстав.

Відповідно до статті 43-1 ГПК України особа, яка має підстави побоюватися, що подача потрібних доказів для неї стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття, передбачених статтею 43-2 цього Кодексу, запобіжних заходів до подання позову.

Частиною 1 ст. 43-3 ГПК України визначено, що заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити, зокрема: обставини, якими заявник обгрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів (п.4 ч.1 ст.43-3 ГПК України) та перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (п.5 ч.1 ст.43-3 ГПК України).

Частина друга статті 43-3 ГПК України передбачає зокрема, що разом з заявою про вжиття запобіжних заходів подаються її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити запобіжні заходи.

Дослідивши матеріали заяви, суд встановив, що в порушення приписів частини 1 статті 43-1 ГПК України заявником до заяви не надано належних обґрунтувань та доводів, які в розумінні статті 43-1 ГПК України можуть бути підставою вжиття запобіжних заходів, оскільки в ній не вказані обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів щодо ФОП ОСОБА_2 Подані заявником до суду матеріали навпаки містять данні про накладення арешту органом ДВС (акт опису та арешту майна від 29.07.2010 року) на транспортні засоби щодо яких заявник просить суд накласти арешт в порядку ст.43-1 ГПК України. Доказів скасування арешту та закриття виконавчого провадження суду не надано.

Крім того, наданий заявником витяг з електронного реєстру про належність транспортних засобів ФОП ОСОБА_2, суд не може вважати за належний доказ того, що майно у вигляді КРАЗ 93971, 1984р.в., д.н. НОМЕР_2, МАЗ 93971, 1986р.в., д.н. АХ 1997 XX, знаходиться у власності ОСОБА_2, оскільки витяг не містить посилання на відповідну дату його оформлення, що в свою чергу дає суду підстави для сумніву щодо належності вказаного майна ОСОБА_2 станом на момент розгляду заяви по суті.

Частина шоста статті 43-3 передбачає, що у разі відсутності підстав, встановлених статтею 43-1 цього кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Разом з цим господарський суд зазначає, що у п.4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/251 від 20.04.2007 р. вказується про те, що заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, оскільки відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п.13 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007 р. №01-8/251 "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" встановлено, що у разі винесення ухвали про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів зазначена заява не повертається судом заявникові, оскільки законом таке повернення не передбачене. Копії відповідної ухвали розсилаються заявникові та особі (особам), щодо якої (яких) просили вжити запобіжних заходів.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Харківської області відмовляє Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів вх№4 з-11 від 28.03.2011 року.

Керуючись ст.,ст, ст. 43-1,43-3, 43-4 ,86 ГПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів вх№4 з-11 від 28.03.2011 року.

Суддя Прохоров С.А.