ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2011 р. Справа № 5023/6916/11

вх. № 6916/11

Суддя господарського суду Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Васильєва Л.О.

без виклику сторін

розглянувши справу за позовом АК "Харківобленерго" м. Харків

до ФОП ОСОБА_1, смт. Бабаї

про стягнення коштів в сумі 1146,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобенерго" ( позивач) просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1( відповідача) борг за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а саме ПДВ на додану вартість в сумі 1146,68 грн.,судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на договір про постачання електричної енергії за № 4-17ННС від 14.12.2007 року у відповідності до якого позивач постачав електричну енергію, як різновид товару, в обсягах,визначених у відповідності до розділу 5 договору, з урахуванням розділів 6,7 договору. За період з грудня 2008 року по грудень 2009 року станом на 01.07.11 року заборгованість відповідача по податку на додану вартість за перевищення спожитої електричної енергії перед позивачем складала 1146,88 грн.

Відповідач проти заявлених позовних вимог запереречує та просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

14 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії № 4 - 1744С. Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000 року № 1812-ІП (зі змінами та доповненнями від 23.06.2005 року № 2711-IV) та "Правил користування електричною енергією" затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28 (зі змінами та доповненнями від 11.12.2003 року № 10305, від 17.10.2005 року № 910 та 22.11.2006 р. № 1497) (далі "Правила"), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно п. 2.1.2 Договору, Постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору.

Споживач відповідно до п. 2.2.5 Договору, зобов'язаний своєчасно оплачувати Постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатка № 2 Порядок розрахунків до Договору.

Нарахування товарної продукції проводиться відповідно до тарифів на електроенергію, що встановлюються і регулюються відповідним уповноваженим органом Кабінету Міністрів України в особі Національної комісії регулювання електроенергетики України та обов'язкові для застосування усіма підприємствами, установами та організаціями.

Відповідачу нарахована заборгованість по ПДВ на електричну енергію, що перевищує договірні величини, яка нарахована позивачем з посиланням на ст. 26 Закону України Про електроенергетику та лист заступника начальника СДПІ ВПП у м. Харкові від 23.09.09р. № 12516/10/43-015.

Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України Про податок на додану вартість (далі Закон) об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України.

Продажем товарів, згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, визнаються будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

За приписами п. 4.1 ст. 4 Закону база оподаткування операцій з продажу товарів (робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обовязкових) платежів, за винятком податку на додану вартість, що включається в ціну товарів (робіт, послуг) згідно з законами України з питань оподаткування. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку, безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (робіт, послуг), проданих (виконаних, наданих) таким платником податку.

В силу вимог п. 4.1 ст. 4 Закону договірна (контрактна) вартість електроенергії, яку позивач постачає споживачам, визначається регульованими цінами, які встановлює НКРЕ України у вигляді тарифу. Відповідно до цих цін позивач сплачує ПДВ до бюджету.

Включення до складу договірної (контрактної) вартості з метою оподаткування податком на додану вартість інших сум, ніж визначені п. 4.1 ст. 4 даного Закону, чинним податковим законодавством України не передбачено.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобовязання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а позивачем не подано на підтвердження своїх вимог належних доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача 1146,88 грн. заборгованості по ПДВ за електричну енергію в обсягах, що перевищують договірні величини є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 526, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 33, 43, 44, 49, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Лаврова Л.С.