РІШЕННЯ

"26" жовтня 2011 р.Справа № 15/46-1159
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бучинської Г.Б.

Розглянув матеріали справи

за позовом: Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД, вул. Шевченка, 78, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, 47740

до відповідача: Підгороднянської сільської ради, с. Підгороднє, Тернопільський район, Тернопільська область

про: 1) визнання недійсним та скасування рішення Підгороднянської сільської ради № 143 від 07.06.1996р.;

2) поновлення права постійного користування земельною ділянкою площею 2,0 га на території Підгородянської сільської ради;

3) визнання чинним державного акта на право постійного користування землею серії ТР№00014.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, доручення б/н від 30.06.09р.;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.05.10р..

Суть справи:

Спільне Українсько-німецьке підприємство "Ліон-Тер" ЛТД, вул. Шевченка, 78, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, звернулося з позовом до Підгороднянської сільської ради, с. Підгороднє, Тернопільський район, Тернопільська область, про:

- визнання недійсним та скасування рішення Підгороднянської сільської ради № 143 від 07.06.1996р.;

- поновлення права постійного користування земельною ділянкою площею 2,0 га на території Підгородянської сільської ради;

- визнання чинним державного акта на право постійного користування землею серії ТР№00014.

В розпочатому судовому засіданні учасникам судового процесу розяснено їх права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що прийняте рішення №143 від 07.06.1996р. "Про припинення права користування землею Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД, яким припинено право користування землею площею 2,0 га та зобовязано привести земельну ділянку у відповідний стан, придатний для вирощування сільськогосподарських культур до 01.09.1996р. за рахунок коштів і засобів позивача, відповідає вимогам законодавства, прийняте у межах повноважень органу місцевого самоврядування, так як правовою підставою його прийняття була письмова заява землекористувача адресована Підгороднянській сільській раді від імені директора СП "Ліон-Тер" ЛТД ОСОБА_3 щодо припинення дії рішення сесії від 08.12.1992р. про виділення даної земельної ділянки для будівництва виробничої бази та стоянки позивачу, у звязку з тяжким фінансовим становищем останнього. Також просить суд звернути увагу на те, що 20.09.2004р. між Тернопільською районною державною адміністрацією укладено договір оренди площею 0,15 га з ВАТ "Укрнафта" на 49 років, а рішенням № 215 від 30.10.2001р. надано земельну ділянку площею 0,41 га ПП ОСОБА_4, який в подальшому продав побудоване ним на цій земельній ділянці приміщення СПД ОСОБА_5, у звязку з чим з нею 01.12.2008р. укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,41 га для обслуговування незавершеного будівництвом комплексу АЗС з реконструкцією під торговий комплекс.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представників сторін, судом встановлено:

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема підприємств і організацій, які звертаються до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, фізичні особи підприємці, а суд шляхом вчинення провадження у справі здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Спільне Українсько-німецьке підприємство "Ліон-Тер" ЛТД, вул. Шевченка, 78, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, зареєстроване 26.03.1992р. Тернопільською районною державною адміністрацією та є юридичною особою, а тому наділене правом на звернення до суду за захистом своїх прав.

Рішенням двадцять першого скликання Підгороднянської сільської ради народних депутатів від 08.12.1992р. "Про виділення земельної ділянки спільному Українськонімецькому підприємству "Ліон-Тер" ЛТД" вирішено виділити Спільному Українсько-німецькому підприємству "Ліон-Тер" ЛТД земельну ділянку площею 2,0 га в районі автоінспекції біля дороги Тернопіль-Бережани згідно розробленого генплану, для будівництва бази та стоянки.

23.12.1993р. Спільному Українсько-німецькому підприємству "Ліон-Тер" ЛТД, вул. Шевченка, 78, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, земельну ділянку площею 2,0 га на території Підгороднянської сільської ради передано у постійне користування, про що видано державний акт на право користування земельною ділянкою серії ТР № 00014. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 12.

За наслідками розгляду заяви Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД, вул. Шевченка, 78, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, № 027/96 від 05.06.1996р. рішенням Десятої сесії Двадцять другого скликання Підгороднянської сільської ради народних депутатів від 07.06.1996р. прийнято рішення № 143 "Про припинення права користування землею Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД", яким припинено право користування земельною ділянкою площею 2,0 га та зобовязано привести земельну ділянку у відповідний стан, придатний для вирощування сільськогосподарських культур до 01.09.1996р. за рахунок коштів і засобів позивача.

Позивач звернувся з позовом про скасування рішення Підгороднянської сільської ради № 143 від 07.06.1996р. та про відновлення права постійного користування площею 2,0 га земельною ділянкою на території Підгородянської сільської ради, посилаючись на те, що заява № 027/96 від 05.06.1996р., за результатами розгляду якої прийняте оскаржуване рішення, подана не уповноваженою на те особою, а підпис директора підприємства не відповідає дійсному. Також звертає увагу суду на те, що у вищевказаному листі підприємство не відмовлялося від зазначеної земельної ділянки.

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, на підтвердження заявлених вимог та заперечень прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

При цьому суд виходив з наступного.

У відповідності до ст. 1 Земельного Кодексу України (в редакції чинній станом на момент прийняття спірного рішення) земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього.

Постановою Верховної ОСОБА_6 України від 13.03.1992р. "Про прискорення земельної реформи і приватизації землі" встановлено, що підприємства, установи, яким за рішенням відповідних ОСОБА_6 народних депутатів у встановленому порядку була відведена (передана) земельна ділянка в володіння чи користування, зберігає свої права на її використання до оформлення права власності чи користування на умовах оренди, відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до вимог Земельного кодексу України (в редакції станом на 07.06.1996р.час прийняття Підгороднянською сільською радою, с. Підгороднє, Тернопільський район, Тернопільська область, оспорюваного рішення № 143 "Про припинення права користування землею Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД") (далі ЗК України):

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ст. 22 ЗК України).

У відповідності до ст. 23 ЗК України, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною ОСОБА_6 України.

Право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі:

1) добровільної відмови від земельної ділянки;

2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку;

3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства;

4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди;

5) нераціонального використання земельної ділянки;

6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки;

7) використання землі не за цільовим призначенням;

8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб;

9) вилучення земель у випадках, передбачених Статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Право користування землею може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу. Право користування орендованою землею припиняється також при розірванні договору оренди землі. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною ОСОБА_6 народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ОСОБА_6 народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням ОСОБА_6 народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Згідно ст. 29 ЗК України припинення права власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної ОСОБА_6 народних депутатів.

У разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального використання або способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів і забруднення, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк.

Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій ОСОБА_6 народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку.

ОСОБА_6 народних депутатів на підставі одержаних матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду, арбітражного суду про припинення права власності на земельну ділянку.

Тобто, необхідною умовою, визначеною ЗК України, для припинення права землекористування є письмова заява користувача землі, прийнята відповідним рішенням ОСОБА_6 народних депутатів. У випадку незгоди землекористувача на примусове вилучення земельного наділу і позбавлення права користування ним, такий спір вирішується винятково в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 Роз'яснень Вищого господарського суду України від 26.01.2000 р. N 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Ухвалою суду від 20.01.2010 року провадження у справі зупинялось для проведення судово-графологічної експертизи, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВСУ в Тернопільській області, м. Тернопіль, вул. С. Будного, 48.

Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при УМВСУ в Тернопільській області направив на адресу суду висновок експерта №1-743/10 від 08.07.2010р., згідно якого не вдалося встановити чи ОСОБА_3, чи іншою особою виконано підпис в рядку "Директор СП ОСОБА_3" заяви (листа) від 05.06.1996р. за №027/96 адресованій Підгороднянській сільській раді від імені директора СП "Ліон-Тер" ЛТД та не вдалось встановити чи виконаний підпис в заяві (листі) від імені директора СП "Ліон-Тер" ЛТД у незвичному стані.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 08.09.2010р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 26.10.2010 року, згідно п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України провадження у справі № 15/46-1159 вдруге зупинялось, у звязку з призначенням повторної судово-графологічної експертизи.

Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз направлено суду експертний висновок від 29 березня 2011 року, згідно якого висновки попередньої експертизи підтвердились частково. Встановлено, що підпис на заяві від 05.06.1996 року, вих. № 027/96, адресованій Підгороднянській сільській раді від імені директора СП "Ліон-Тер" ЛТД, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, однак не вдалось встановити чи знаходилась дана особа в незвичайному стані.

Із таким висновком позивач погодився, однак відповідач надав суду письмові зауваження до нього, де зазначив, що судово-почеркознавчі експертизи були проведені по різних документах, так як у висновках експертів вказуються суперечливі твердження стосовно самого тексту та кольору, яким було виконано підпис.

Суд не може прийняти дані заперечення до уваги, оскільки призначена експертиза проводилася по одному і тому ж оригіналу заяви, який міститься в матеріалах справи (арк. справи 103), із відміткою експертних установ "Об'єкт дослідження".

У відповідності до статуту спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліон-Тер" вищим органом управління товариством є збори учасників, виконавчим органом дирекція, яку очолює директор. В компетенцію дирекції входять всі питання поточного керівництва діяльністю підприємства. Директор має право без довіреності здійснювати дії від імені підприємства.

До повноважень директора підприємства належить право розпоряджатися майном підприємства, включаючи його грошові кошти в межах, визначених зборами засновників; представляти підприємство у відносинах з організаціями, підприємствами, установами та фірмами і громадянами по всіх питаннях діяльності підприємства в межах компетенції, визначеної зборами засновників. (Розділ 5 статуту).

Із змісту заяви директора підприємства, поданої до сільської ради від 05.06.1996р., що, за твердженням відповідача, слугувало підставою для прийняття оспорюваного рішення, вбачається, що позивач відмовляється від земельної ділянки у звязку з важким фінансовим становищем та браком коштів для виплати Тернопільському обласному управлінню земельних ресурсів для освоєння нових земель.

У відповідності до внутрішніх документів підприємства (наказу № 1 від 01.04.1992р.) посаду директора СП "Ліон-Тер" ЛТД на станом на 5.06.1996р. займала ОСОБА_3.

Проаналізувавши поданий статут підприємства, слід зробити висновок, що питання щодо відмови від земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні позивача повинне вирішуватися зборами учасників товариства, а не директором одноособово, оскільки дана ділянка входить до майнових активів підприємства.

Згідно пояснень представника підприємства в судовому засіданні рішень щодо відмови від земельної ділянки зборами учасників товариства не приймалося.

Разом з тим рішення № 143 про припинення права землекористування прийняте сесією сільської ради виключно на підставі заяви директора підприємства. Разом з тим, експертизою встановлено відмінність підпису ОСОБА_3 та особи, якою підписано заяву, що міститься в матеріалах справи.

Беручи до уваги те, що експертом встановлено, що заява 05.06.1996 року, вих. № 027/96, яка стала підставою для прийняття оскаржуваного рішення, не підписана директором СП "Ліон-Тер" ЛТД, ОСОБА_3, а тому суд прийшов до висновку, що підстави для припинення права користування позивача спірною земельною ділянкою у відповідача на момент прийняття рішення були відсутні, у звязку з чим рішення Підгороднянської сільської ради № 143 від 07.06.1996р. "Про припинення права користування землею Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД"; не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує право позивача на постійне землекористування, а відтак визнається судом недійсним.

Стосовно вимоги, позивача про поновлення права постійного користування земельною ділянкою площею 2,0 га на території Підгородянської сільської ради, слід зазначити наступне:

- Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ст. 92 ЗК України в редакції станом на день прийняття рішення суду).

У відповідності до ч. 2 ст. 95 ЗК України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з рішенням Конституційного суду від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Таким чином, враховуючи, що Спільне Українсько-німецьке підприємство "Ліон-Тер" ЛТД без належних правових підстав позбавлене права користування земельною ділянкою, суд вважає за можливе визнати право постійного користування земельною ділянкою площею 2,0 га на території Підгородянської сільської ради.

Заперечення відповідача з приводу укладення 20.09.2004р. договору оренди землі з ВАТ "Укрнафта" та 01.12.2008р. з СПД ОСОБА_5 судом до уваги не приймається, так як в судовому засіданні встановлено, що зазначені земельні ділянки не відносяться до спірної земельної ділянки, площею 2,0 га, на території Підгородянської сільської ради.

В частині визнання чинним державного акта на право постійного користування землею серії ТР № 00014 в позові відмовляється, так як:

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, при цьому способи захисту порушених прав, визначені ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, зокрема визнання чинним державного акта на право постійного користування землею серії ТР № 00014, не передбачений чинним законодавством, зокрема статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України, та не випливає із положень законодавства, а відтак предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 22, 32, 33, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 12, 123, 124 Земельного кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Визнати недійсним рішення Підгороднянської сільської ради № 143 від 07.06.1996р. "Про припинення права користування землею Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД" з моменту його прийняття.

3.Визнати за Спільним Українсько-німецького підприємством "Ліон-Тер" ЛТД право постійного користування земельною ділянкою площею 2,0 га на території Підгородянської сільської ради.

4.Стягнути з Підгороднянської сільської ради, с. Підгороднє, Тернопільський район, Тернопільська область, на користь Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД, вул. Шевченка, 78, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, код ,33 грн. державного мита та 78,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.Повернути з Державного бюджету України на користь Спільного Українсько-німецького підприємства "Ліон-Тер" ЛТД, вул. Шевченка, 78, смт. Великі Бірки, Тернопільський район, Тернопільська область, код грн. зайво сплаченого державного мита.

6.В решті позову відмовити.

7.На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення "21" листопада 2011 року через місцевий господарський суд.

Суддя Г.Б. Бучинська