КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2011 № 42/180

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Сотнікова С.В.

ОСОБА_1

за участю представників сторін:

від позивача: не зявилися;

від відповідача: ОСОБА_2 гол. юрисконсульт відділу супроводження справ у судах за довіреністю № 08-2-28/105-11 від 21.02.2011 р.;

від третьої особи: не зявились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 42/180

за позовом публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», м. Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», м. Київ

третя особа ОСОБА_3, м. Зеленодольськ Дніпропетровської області

про відшкодування шкоди, ціна позову 21729 грн. 06 коп.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, ціна позову 21729 грн. 06 коп.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.07.2011 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимог Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. N 28 у редакції постанови від 22 серпня 2002 p. N 928 (далі по тексту - Правила), відповідачем було допущене самовільне безоблікове підключення до його електромереж у будинку по вул. Леніна, 66 у м. Апостолове Дніпропетровської області, про що складено акт про порушення № 002219 від 16 січня 2011 р.

23 грудня 2010 р. комісією з розгляду акту про порушення було прийняте рішення, оформлене протоколом № 153, про розрахунок величини вартості недоврахованої електричної енергії з 2 березня до 16 грудня 2010 р. у загальному розмірі 21729,06 грн.

Посилаючись на те, що відповідач вартість спожитої самовільно електричної енергії не оплатив, позивач просив на підставі ст. 1212 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» стягнути з відповідача на свою користь 21729,06 грн. матеріальної шкоди, а також понесені по справі господарські витрати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 42/180 позовні вимоги задоволені повністю (суддя Паламар П.І.).

Стягнуто з відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» 21729 грн. 06 коп. матеріальної шкоди, 217 грн. 29 коп. грн. витрат на оплату державного мита та 236 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення обґрунтоване актом № В 002219 від 16.12.2010 року про порушення споживачем Правил користування електричною енергією та/або умов договору, складеним на місці порушення і підписаними трьома представниками позивача під час перевірки, а також п. 6.42 Правил користування електричною енергією, п. 4 Порядку визначення розміру і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 8 лютого 2006 р., п.п. 2.6, 2.7 Методики визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 562 від 4 травня 2006 р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста від 26.07.2011 р. у справі № 42/180 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не є власником спірного приміщення, вказане приміщення передано йому в оренду за умовами укладеного між відповідачем та третьою особою договору оренди нежитлового приміщення №01-09/02 від 02.01.2009 р. (далі по тексту договір), яким регулюються відносини сторін щодо орендованого майна, у тому числі розрахунки за спожиту електричну енергію. При цьому апелянт посилається на п.5.7 договору, а також зазначає, що умовами вищезазначеного договору не передбачено передача відповідних повноважень відповідачу щодо врегулювання договірних відносин з електропостачальною організацією в порядку пункту 1.11 Правил користування електричною енергією.

Відповідно до розпорядження заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2011 р. № 01-23/3/1 склад колегії суддів змінено: головуючий суддя Разіна Т.І., судді Остапенко О.М., Сотніков С.В.

16.11.2011 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу за вих. № 1309/561 від 07.11.2011 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.11.2011 року підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених в апеляційній скарзі ті в доповненнях до апеляційної скарги за вих. № 08-03-12 від 16.11.2011 року

Представники позивача та третьої особи в судове засідання 29.09.2011 року не зявилися, про час і місце судового засідання були належним чином повідомлені.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача та третьої за наявними матеріалами апеляційного провадження.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,які були присутні в судових засіданнях, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Загальні засади діяльності в електроенергетиці визначені Законом України «Про електроенергетику» 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Взаємовідносини споживачів електричної енергії, постачальників електричної енергії та електропередавальних організацій регулюються Правилами користування електричної енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. N 28 (у редакції постанови від 22 серпня 2002 p. N 928) (далі по тексту- ПКЕЕ).,

Судом першої інстанції встановлено, що 16 грудня 2010 р. під час технічної перевірки представниками позивача електроустановок відповідача у приміщенні площею 20,6 м2 по вул. Леніна, 66 у м. Апостолове Дніпропетровської області було виявлене порушення Правил користування електричною енергією, а саме, самовільне безоблікове підключення до його енергопостачальника.

Згідно пункту 8 акту № 002208 від 02.03.2010 року про порушення споживачем правил користування електричною енергією та/або умов договору вказано, що «споживачу необхідно оформити договірні відносини на отримання електроенергії для офісу НАСК «Оранта».

У відповідності до п. 6.42 ПКЕЕ на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Комісія з розгляду актів порушень створюється постачальником електричної енергії (електропередавальною організацією) і має складатися не менше ніж з трьох уповноважених представників постачальника електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, акт № 002208 від 02.03.2010 року підписаний лише одним представником постачальника електроенергії. Згідно вказаному акту, відповідач здійснив «самовільне підключення до електромережі електропроводки поза розрахункового засобу обліку електроенергії з порушенням схеми обліку, абзац 3 п. 6.40 ПКЕЕ».

Також в п. 8 акту № 002219 від 16.12.2010 року споживачу зазначено (дослівно): «заключить договір на пользование эл. энергией с АРЭС». Згідно вказаному акту, відповідач порушив п.п. 3.34, 3.19, 6.40 ПКЕЕ, здійснивши «бездоговорное самовольное подключение кабельным вводом кВЛ-0,4 кВ, без прибора учёта».

Пунктом 6.40 ПКЕЕ (у редакції, чинній на час здійснення позивачем перевірки), на який посилається позивач в актах, у разі виявлення представниками електропередавальної організації або представниками постачальника електричної енергії пошкоджень чи зриву пломб, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, або пошкоджень відбитків тавр на цих пломбах, пошкодження розрахункових засобів обліку, явних ознак втручання в параметри розрахункових засобів (систем) обліку з метою зміни їх показів перерахунок обсягу електричної енергії, який підлягає оплаті, здійснюється відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 N 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.07.2006 за N 782/12656.

Згідно п.1.3 ПКЕЕ, на який посилається позивач у відзиві на апеляційну скаргу, постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

У відповідності до п. 1.5 ПКЕЕ у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань вносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору (додаток 1) укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Згідно п. 5.1 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Пунктом 5.3 ПКЕЕ передбачено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов'язаний надати на розгляд проект договору про постачання електричної енергії протягом 7 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю до 150 кВт та протягом 14 робочих днів для споживачів із приєднаною потужністю 150 кВт та більше від дати прийняття від споживача документів, зазначених у пункті 5.4 цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем після здійснення перевірки не було надано (надіслано) відповідачу проекту договору.

З наведеного вбачається, що ініціатором укладення договору може бути і позивач у даній справі, але він не скористався передбаченою законодавством можливістю.

Крім того, згідно п. 1.2 ПКЕЕ споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

Субспоживачем є споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

З вищенаведеного пункту вбачається, що передбачені для укладання договору не могли бути надані орендарем без згоди власника орендованого приміщення, оскільки відповідач є субспживачем, враховуючи положення ПКЕЕ.

Як вбачається з матеріалів справи 02.01.2009 р. між відповідачем та третьою особою був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 01-09/02, згідно з розділом 1 якого третя особа передає відповідачу у тимчасове користування за плату приміщення загальною площею 20,6 кв. м. (1 кімната) за адресою м. Апостолове, вул. Леніна, 66.

Із договору № 01-09/02 від 02.01.2009 р. вбачається, що відповідач не є власником спірного приміщення, а зазначене приміщення перебуває у власності третьої особи, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями договору купівлі-продажу від 24.02.2004 р. та витягом про реєстрацію права власності № 10208154 від 27.03.2006 р.

Згідно договору купівлі-продажу від 24.02.2004 року ОСОБА_4 (третя особа) є власником 6/50 частини адміністративної будівлі Б2, що розташована у м. Апостолове, вул.. Леніна № 66, Дніпропетровської області.

Пунктом 1.11 Правил користування електричною енергією передбачено, що у разі передачі електроустановки або її частини в оренду та обумовлення договором оренди передачі орендареві відповідних повноважень щодо врегулювання договірних відносин з електропередавальною організацією та/або постачальником електричної енергії щодо електрозабезпечення орендованої електроустановки або її частини між орендарем та суб'єктами електроенергетики мають бути укладені відповідні договори згідно з вимогами цих Правил.

Отже, відносини сторін щодо орендованого майна, у тому числі розрахунки за спожиту електричну енергію, регулюються договором оренди. У разі якщо орендодавцем не надано орендарю повноважень щодо укладення останнім відповідного договору з постачальником електричної енергії, вартість використаної орендарем електричної енергії має враховуватися в орендній платі. У такому випадку з постачальником електричної енергії за передану та поставлену орендарю електричну енергію має розраховуватися орендодавець, як безпосередній власник електроустановок, які здаються в оренду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем було надано копії рахунків, що виставлялися за оренду приміщення ОСОБА_4 (третьою особою) Дніпропетровській ОД HACK «Оранта» (відповідачу) та докази сплати орендної плати.

Також, колегія суддів зазначає, що умовами вищезазначеного договору не обумовлено передача відповідних повноважень відповідачу щодо врегулювання договірних відносин з електропостачальною організацією в порядку пункту 1.11 Правил користування електричною енергією.

Згідно зі ст.ст. 759, 760, 761, 762 ЦК України:

- за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк;

предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ);

- право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права;

- за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі;

- форма плати за користування майном встановлюється договором найму, договір найму укладається на строк, встановлений договором, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк;

- кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до п. 1.6 Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року за № 28, договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованими тарифом з усіма споживачами та субспоживачами, обєкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. На підставі наведеного з пропозицію укладення договору звертається постачальник електроенергії.

Відповідач зазначив, що при укладанні договору оренди приміщення компанія не була повідомлена про відсутність договору електропостачання між третьою особою та позивачем.

Як вбачається з наведеного, відповідач уклав договір оренди згідно з законодавством України, яке регулює відповідні правовідносини. Укладаючи договір відповідач переконався, що відповідна неспоживча річ передана в стані придатному для використання.

Згідно п. 7.6 ПКЕЕ у разі самовільного підключення споживачем струмоприймачів або збільшення величини приєднаної потужності понад величину, визначену умовами договору та/або проектними рішеннями, приєднання струмоприймачів поза розрахунковими засобами обліку, зниження показників якості електричної енергії з вини споживача до величин, які порушують нормальне функціонування електроустановок електропередавальної організації та інших споживачів, невиконання припису уповноваженого представника відповідного органу виконавчої влади, який стосується вищенаведених порушень, постачальник електричної енергії (електропередавальна організація) має право без попередження повністю припинити споживачу електропостачання (технічне забезпечення електропостачання споживача) після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення.

В позовній заяві, позивач, зокрема, посилається на ст. 1212 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 22 Цивільного кодексу передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено наявності чотирьох умов, які є обовязковими для настанні відповідальності за порушення зобовязання у вигляді відшкодування збитків: протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного звязку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини боржника в розумінні ст. 22 ЦК України та ст.ст. 224-225 ГК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано також доказів відмови споживача відшкодовувати нараховані збитки, та приходить до висновку, що відповідач не є особою, винною у самовільному підключенні до електричної мережі.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі наявних в справі матеріалів дійшла до висновку, що відповідно до ст.ст. 43, 104 ГПК України наявні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, витрати по оплаті державного мита у розмірі 217 грн. 29 коп. та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

З огляду на задоволення апеляційної скарги, витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги у розмірі 109 грн. також покладаються позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 42/180 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2011 р. у справі № 42/180 скасувати. Прийняти нове рішення, яким відмовити публічному акціонерному товариству «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (49107, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, 22, код 23359034) на користь відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 75, код 00034186) 217 грн. 29 коп. (двісті сімнадцять гривень, двадцять девять копійок) витрат по оплаті державного мита, 236 грн. (двісті тридцять шість гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (49107, м. Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, 22, код 23359034) на користь відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, 75, код 00034186) 109 (сто девять гривень) державного мита за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати накази.

Головуючий суддя Разіна Т.І.

Судді Сотніков С.В.

ОСОБА_1