КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2011 № 22/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Ткаченка Б.О.

ОСОБА_1

секретар судового засідання : Криворотько В.В.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 12.12.2011 року.

розглянувши апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Хімік-13» на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2011 року,

по справі № 22/17 (суддя Самсін Р.І.),

за позовом акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго»,

до житлово-будівельного кооперативу «Хімік-13»,

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд міста Києва 18.03.2011 року виніс рішення по справі № 22/17, яким задовольнив позовні вимоги АЕК «Київенерго» в особі структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго» до ЖБК «Хімік-13» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, стягнув з відповідача на користь позивача 168 163,18 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 15 112,05 пені, 11 592,88 грн. інфляційних збитків, 4 319,05 3% річних а також судові витрати.

Відповідач не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2011 року по справі № 22/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що при вирішення спору обставини, що мають значення для справи не були доведені, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, а оскаржуване рішення прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування. На думку апелянта, судом не взято до уваги, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження застосування розрахункового методу для обрахування теплової енергії за послуги гарячого водопостачання у відповідності до п.3.2. договору та додатку 4 до договору. Апелянт в обгрунтовання скаги також посилається на те, що судом не враховано той факт, що у позивача були відсутні підстави застосовувати при розрахунку застосовувані ним тарифи, так як розпорядження, якими користувався при розрахунку позивач є незаконними, оскільки не зареєстровані в Головному управлінні юстиції в місті Києві..

На підставі апеляційної скарги ЖБК «Хімік-13» на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2011 року, згідно ст.ст. 86, 98, ГПК України, Київським апеляційним господарським судом, ухвалою від 18.04.2011 року порушено апеляційне провадження по справі та призначено справу до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2011 року по справі № 22/17 провадження у справі зупинено до вирішення Вищим адміністративним судом України справи № 9991/16763/11 та набрання чинності рішенням суду по вказаній справі.

Дана ухвала оскаржена відповідачем до Вищого господарського суду України, постановою якого від 19.10.2011 року задоволено касаційну скаргу ЖБК «Хімік-13», ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2011 року по справі № 22/17 скасовано.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2011 року по справі № 22/17 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено розгляд справи.

Представник скаржника в судових засіданнях надав суду свої пояснення в яких підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

Представники позивача заперечили проти доводів апелянта та просили залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 12.12.2011 року колегією суддів Київського апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, встановила наступне.

01.12.1998 року між АЕК «Київенерго» та ЖБК «Хімік-13» укладено договір № 1630051 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі по тексту договір) (т.1, а.с. 78-85).

Відповідно до п 1.1. предметом даного договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах передбачених цим договором.

Пунктом 2.2.1. договору передбачено, що енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гарячого водопостачання протягом року; в кількостях та обсягах згідно з додатком №1 до договору.

Згідно п. 2.3.1 договору споживач зобовязаний своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Також, сторонами погоджено порядок розрахунку за теплову енергію, який проводиться відповідно до додатку № 4 до договору № 1630051 від 01.12.1998 року (далі по тексту додаток № 4 до договору) (т.1 а.с. 19).

Відповідно до п. 2.3.2. договору споживач зобовязаний виконувати умови та порядок оплати передбачені в додатку № 4 до договору.

Згідно до п. 2 додатку № 4 до договору абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в РВТ).

Пунктом 3 додатку № 4 до договору передбачені строки сплати за фактично спожиту теплову енергію, відповідно до якого, сплату, за вказаними в пункті 2 додатку 4 документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Відповідачем в період з 01.12.2009 року по 01.12.2010 року не виконано свої зобовязання по зазначеному договору, внаслідок чого виник спір.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження застосування розрахункового методу для обрахування теплової енергії за послуги гарячого водопостачання у відповідності до п.3.2. договору та додатку № 4 до договору.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що порушення відповідачем умов договору та невиконання своїх зобовязань, щодо сплати коштів за спожиту теплову енергію, призвело до виникнення заборгованості в сумі 168 163,18 грн.

На підтвердження даної заборгованості позивачем додані до позовної заяви відповідні докази: довідка про надходження коштів за спожиту теплову енергію за договором № 1630051, табуляграми за спірний період, відомості обліку споживання теплової енергії що затверджені ЖБК «Хімік-13». Відповідачем обсяги споживання енергії є не спростованими, а суми сплачених коштів у спірному періоді, які зазначені в довідці позивача підтверджені самим відповідачем при складанні акту звіряння розрахунків за теплову енергію, який підписаний обома сторонами, скріплений печатками підприємств та залучений до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, відповідач як і в місцевому господарському суді так і в апеляційні скарзі посилається на відсутність підстав для застосування тарифів, які застосовувались позивачем при розрахунку за спожиту теплову енергію, через те, що такі не зареєстровані у Головному управлінні юстиції міста Києва.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що дане посилання є безпідставним та не може бути прийняте судом з наступних причин: відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Указу Президента України від 03.10.1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й інтереси громадян або мають міжвідомчий характер» рішення органів місцевого самоврядування (зокрема щодо затвердження тарифів) не підлягають державній реєстрації.

Також, господарським судом міста Києва стягнуто з відповідача пеню, інфляційні витрати за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Провівши повторний математичний розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду міста Києва, про те, що сума пені, що підлягає стягненню з відповідача розрахована позивачем вірно, виходячи з облікової ставки НБУ діючої в періоді, в якому нараховується пеня, в межах встановленого законом строку (не більше ніж за 6 місяців) та складає 15 112, 05 грн., також про те, що обґрунтованими є сума інфляційних збитків у розмірі 11 592, 88 грн., та 3% річних у розмірі 4 319, 05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.5. додатку 4 передбачено, що у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду «Енергопостачальна організація» нараховує абоненту пеню в сумі фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду щодо суми судових витрат зазначає що, місцевим господарським судом вірно встановлено, що згідно з пп. А, п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 «Про державне мито» (діяв на момент прийняття рішення) державне мито із позовних заяв майнового характеру складає 1% від ціни позову. Як вбачається з платіжного доручення № 12184 від 29.12.2010р., позивачем сплачено 2 109, 60 грн. державного мита, тобто в розмірі більшому ніж передбачено чинним законодавством (відповідно до розміру суми, заявленої до стягнення). За таких обставин, зайво сплачене державне мито в розмірі 117, 73 грн. підлягає поверненню позивачеві.

З огляду на наведене та на переконання колегії суддів Київського апеляційного господарського суду, відповідачем не обґрунтовано належним чином доказами, наявними в матеріалах справи, тих обставин, які б могли бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано відповідну правову оцінку, рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2011 року по справі № 22/17 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак відсутні передбачені законом підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 43, 99, 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Хімік-13» на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2011 року по справі № 22/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2011 року по справі № 22/17 залишити без змін.

3. Постанова Київського апеляційного господарського суду по даній справі набирає законної сили з дня її прийняття відповідно до ст. 105 ГПК України.

4. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України відповідно до ст. 105 ГПК України.

5. Матеріали справи № 22/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Федорчук Р.В.

Судді Ткаченко Б.О.

ОСОБА_1