РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2011 р. Справа № 2/538-10

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Гудак А.В.

суддів Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Хмельницькбудінвест" на рішення господарського суду Хмельницької області від 22.12.01 р.

у справі № 2/538/10 (суддя Дячук Т.В. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Хмельницькбудінвест"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 банк соціального розвитку "УКРСОЦБАНК"

про визнання недійсним договору поруки № 880/160-ПЮО 9 від 20 березня 2007 року .

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи -не з"явився

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 05 травня 2011 року у зв"язку з перебуванням судді Мельника О.В. внесені зміни до складу колегії і встановлено колегію у складі : Головуючий-суддя Олексюк Г.Є., судді Гудак А.В., Сініцина Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року у справі № 2/538-10 (суддя Дячук Т.В.) відмовлено в позові товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницькбудінвест , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : ОСОБА_2 до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк (дійсна назва публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») про визнання недійсним договору поруки №880/160-ПЮО 9 від 20.03.2007 року.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір поруки №880/160-ПЮО 9 від 20.03.2007 року, що укладений сторонами на забезпечення основного договору договору кредиту №07/49-609-2 від 20.03.2007року, містить усі істотні умови та відповідає чинному законодавству України, та з огляду на положення ст.202,203,215,546,553,626,627,1054 Цивільного кодексу України, ст.179,180,345 Господарського кодексу України відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись із означеним рішенням ,представник товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницькбудінвест подав апеляційну скаргу, якою вважає, що оскаржуване рішення ухвалено із неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, встановленням обставин, яких не було доведено, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права та зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що у договорі кредиту №07/49-609-2 від 20.03.2007 року ОСОБА_2 та відповідач не погодили всіх істотних умов ( порядку розрахунків у випадку перенесення термінів за кредитним договором, порядку вимоги перенесення розрахунків між сторонами). На думку апелянта, судом не надано належної правової оцінки тим обставинам, так як у договорі кредиту №07/49-609-2 від 20.03.2007 року сторони не погодили всіх його істотних умов, то даний договір є неукладеним. Відтак, договір поруки підлягає визнанню недійсним, оскільки порука має похідний характер від за забезпечуваного нею зобов»язання своєчасного повернення кредиту за кредитним договором. Також апелянт звертає увагу, що всупереч п.3.2 Правил надання банками країни інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, кредитний договір не містить графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань споживача за кожним платіжним періодом . Просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постановити нове рішення , яким визнати недійсним договір поруки №880/160-ПЮО 9 від 20.03.2007 року у зв»язку з неукладенням договорі кредиту №07/49-609-2 від 20.03.2007 року.

Письмовими запереченнями № 02-03/85 від 19.01.2011 року представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Вважає, що позивач, не будучи стороною кредитного договору №07/49-609-2 від 20.03.2007 року, не наділений правом визначати його додаткові умови, відтак, вважає правильним висновок місцевого господарського договору, що сторони кредитного договору погодили всі суттєві умови, які встановлені для даного виду договорів. Зазначає, що постанова правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, якою затверджені Правила надання банками країни інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, набрала чинності 05.06.2007 року, тобто, пізніше укладення кредитного договору, та її дія не може поширюватися на даний кредитний договір. На переконання представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» спірний договір поруки забезпечує дійсне зобов»язання та містить : всі істотні умови, які визначені діючим законодавством, права та обов»язки сторін, їх відповідальність, зміст основного зобов»язання, підписаний повноважними особами та скріплений печатками сторін. Також, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі ТзОВ «Актив», так як докази в обґрунтування клопотання (договір поруки від 02.08.2010 року) не дають можливості встановити зв»язок між предметом спору у даній справі та предметом даного договору з огляду на положення ст.553 ЦК України, 27 ГПК України. Просить залишити без змін оскаржуване рішення.

Письмових пояснень по справі та щодо апеляційної скарги від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, на адресу апеляційного господарського суду не надходило.

Представники сторін не скористалися правом участі в ході апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у засідання апеляційного господарського суду.

Враховуючи приписи ст.ст. 101, 102 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також з огляду на те, що копії ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2011 року про поновлення провадження по справі та призначення судового засідання на 05.05. 2011року надіслано на адреси учасників судового процесу рекомендованою кореспонденцією та ними отримані, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення , тобто, учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час та місце перегляду справи, апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу по суті за відсутності представників сторін та третьої особи ОСОБА_2.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.03.2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк в особі начальника Зарічанського відділення Хмельницької обласної філії ОСОБА_4, який діяв на підставі Статуту, Положення про філію та нотаріально посвідченої довіреності від 16.11.2006 року та громадянином України ОСОБА_2, укладено договір кредиту №07/49-609-2 (а.с.11-16).

У відповідності до п.1.1, підп.1.1.1, 1.1.2 цього договору відповідач надає ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 138610 доларів США, зі сплатою 12,5% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості : по 770,00 доларів США до 10 числа включно кожного місяця, починаючи з квітня 2007 року; з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 10.03.2022р. в сумі 780,00 доларів США.

Як вбачається із пункту 1.2 договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва (інвестування) житла відповідно до договору на дольову участь в будівництві №112 від 10.01.2006р., що укладений між позичальником та ТОВ „Хмельницькбудінвест.

Поряд з тим, 20.03.2007 року між позивачем та відповідачем укладено договір поруки №880/160-ПЮО 9 ,за умовами якого позивач взяв на себе зобов»язання нести солідарну відповідальність перед відповідачем за виконання ОСОБА_2 зобов»язань по поверненню кредиту за кредитним договором №07/49-609-2 в сумі 138610 доларів США з кінцевим строком погашення заборгованості до 10.03.2022 року; сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 процентів річних, комісій у розмірі,в строки та в порядку, що визначені договором кредиту, сплати можливих штрафних санкцій, та інших витрат ( п.1.1,2.1 договору кредиту) .

Договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі (ст.ст.1047, 1055 Цивільного кодексу України) та є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст.180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою сторін, спрямованою на встановлення зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 7 ст.179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 ст.345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Аналізуючи положення договору кредиту №07/49-609-2 від 20.03.2007 року (п.п.2.1 2.7, п.п.3.1 -3.4.2, п.п.4.1 4.6 , п.п.5.1-5.4, п.п.6.1 -6.2, п.п.7.1-7.2) колегія суддів вважає, що у даному договорі наявні всі суттєві умови, притаманні такому різновиду правочинів, як кредитний договір, а також і інші погоджені сторонами умови, а саме : сума кредиту та його цілі, строк кредитування та порядок надання кредитних коштів, розмір плати за користування кредитом (розмір процентів), порядок сплати заборгованості по кредиту процентів;забезпечення зобовязань позичальник; права та обовязки сторін; відповідальність сторін; звільнення від відповідальності ; врегулювання спорів; заключні положення .

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що договір кредиту №07/49-609-2 від 20.03.2007 року є укладеним,оскільки містить усі істотні умови, встановлені для кредитних договорів.

Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність кредитного договору положенням Правил надання банками країни інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року з огляду на те, що означена постава набрала чинності 05.06.2007 року, тобто, пізніше укладення сторонами договору кредиту, та дія цієї постанови не може поширюватися на договір кредиту №07/49-609-2 від 20.03.2007 року.

У відповідності до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Згідно ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Підстави недійсності правочинів передбачені ст.215 Цивільного кодексу України. Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору поруки, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

За приписами статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача. У предмет доказування включається також факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення суб'єктивного права позивача.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 цього Кодексу).

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду. При цьому, письмові докази - це документи, в яких містяться відомості про певні обставини, що мають значення для справи, які повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі цифрового, графічного запису або іншим способом, який дає змогу встановити достовірність документа.

Отримання ОСОБА_2 кредитних коштів по кредитному договору ним та позивачем не заперечуються та не спростовано.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодного доказу в розумінні наведених норм процесуального закону, в обґрунтування недійсності спірного договору поруки. Доводи позовної заяви та апеляційної скарги зводяться до аналізу позивачем (апелянтом) кредитного договору, стороною якого він не являється. Суд звертає увагу, що пунктом 1.2 договору поруки позивач сам стверджував, що він, як поручитель, ознайомлений з умовами договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має.

За таких обставин апеляційна інстанція вважає погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірний договір поруки №880/160-ПЮО 9 укладений між позивачем та відповідачем містить усі істотні умови та відповідає чинному законодавству України та не вбачає підстав для визнання цього договору недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги та не спростовують по суті правильного висновку суду, викладеного у рішенні.

В силу ст.ст. 43, 47, 33, 38, 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника товариства з обмеженою відповідальністю„Хмельницькбудінвест та скасування чи зміни рішення господарського суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року у справі № 2/538-10.

Судові витрати за подання апеляційної скарги у зв»язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта .

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 22 грудня 2010 року у справі № 2/538-10 залишити без змін ,а апеляційну скаргу ТзОВ " Хмельницькбудінвест"без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.