ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2011
Справа № 18/2311/11

За позовом Приватного підприємства
"Видавництво "Дексі Прінт Полтава",
фактична адреса: 36000, м. Полтава, вул.
Ляхова, 1 кім. 3; юридична адреса: 36007, м.
Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 96

До відповідача Публічного
акціонерного товариства
"Полтавхіммаш", 36007, м. Полтава, вул.
Маршала Бірюзова, 85

Про визнання недійсними з моменту їх
укладення: договору №9/ПР 14/08 від
08.01.2008р., додаткової угоди №1 від 08.12.2008р.
до договору №9/ПР 14/08 від 08.01.2008р.,
додаткової угоди №2 від 24.12.2008р. до
договору №9/ПР 14/08 від 08.01.2008р.

Суддя БУНЯКІНА Ганна Іванівна

Представники:

від позивача: Шерстюк О.О. (див.
протокол судового засідання)

від відповідача: Білоярець І.С.,
Чорноморченко М.Є. (див. протокол
судового засідання)

18.10.2011 року у судовому засіданні
відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 85 ГПК України
оголошено вступну і резолютивну
частину рішення, додано до справи та
повідомлено про строк виготовлення
повного тексту рішення.

Рішення виноситься після перерви,
оголошеної в судових засіданнях
20.09.2011р., 04.10.2011р. в порядку ст. 77 ГПК
України необхідність поповнення
матеріалів справи додатковими
документальними доказами.

Суть спору: Розглядається позовна
заява Приватного підприємства
"Видавництво «Дексі Принт Полтава», м.
Полтава до Публічного акціонерного
товариства «Полтавхіммаш»про визнання
недійсними з моменту їх укладення:
договору №9/ПР 14/08 від 08.01.2008р. та
додаткових угод №1 від 08.12.2008р. та №2 від
24.12.2008р. до нього.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві на позов
від 16.09.2011р. (т. 1, а.с. 35-37) та письмових
поясненнях від 17.10.2011р. (т.1, а.с. 70-74),
посилаючись на те, що ПАТ
«Полтавхіммаш»не здійснює
господарську діяльність з
централізованого водопостачання та
водовідведення, не постачає воду
власного виробництва, а є суб'єктом, що
компенсує за власний рахунок ВАТ
«Полтававодоканал»витрати за воду,
використану орендарями приміщень, що
належать відповідачу.

При цьому відповідач подав заяву №
18-04/2615 від 16.09.2011р., вх№ 14537д від 16.09.2011р.
(т. 1, а.с. 40-41) про застосування при
вирішенні даного спору положень ст.ст.
261, 267 ЦК України щодо сплину терміну
позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
суд

в с т а н о в и в:

08 січня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Полтавхіммаш», м. Полтава
(правонаступником щодо якого є
Публічне акціонерне товариство
«Полтавхіммаш») та Приватним
підприємством «Видавництво «Дексі
Принт Полтава», м. Полтава укладений
договір № 9/ПР/ 14/08, відповідно до умов
якого відповідач зобов'язався
відпускати питну воду власними
технологічними мережами у
відповідності з умовами цього
договору, а позивач своєчасне
проводити оплату за використану питну
воду і каналізаційні стоки.

До договору № 9/ПР/ 14/08 від 08.01.2008 року
сторони уклали додаткові угоди:

- № 1 від 08.12.2008 року, якою внесені
зміни в розділ VI договору та продовжено
термін дії останнього на строк до 31.12.2009
року;

- № 2 від 24.12.2008 року -про внесення
змін в пункт 2 розділу ІІІ договору щодо
зміни розрахунку водоспоживання та
водовідведення.

При цьому слід зауважити, що сторони
перебували в орендних правовідносинах
на умовах договору № АР 289/08 від 06.06.2008
року (т. 1, а.с. 31-33) по оренді нежитлового
приміщення (частини будинку), що
знаходиться окремо на території
відповідача за адресою: м. Полтава, вул.
Маршала Бірюзова, 85.

Підставою звернення позивача з даним
позовом про визнання недійсними з
моменту укладення договору №9/ПР 14/08
від 08.01.2008р. та додаткових угод до нього
послугувала відсутність у
відповідача-контрагента ліцензії на
надання послуг централізованого
водопостачання та водовідведення. В
обґрунтування своїх позовних вимог,
позивач посилається на ст. 227 ЦК
України, яка передбачає, що правочин
юридичної особи, вчинений нею без
відповідного дозволу ( ліцензії ) , може
бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленума
Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 р.
"Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними", угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом.
Тому в кожній справі про визнання угоди
недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину: 1. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. 2. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. 3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі. 4.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. 5. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК
України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Ст. 901 ЦК України передбачено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Юридична особа може здійснювати окремі
види діяльності, перелік яких
встановлюється законом, після
одержання нею спеціального дозволу
(ліцензії).

Відповідно до ст. 14 ГК України правові
засади ліцензування, певних видів
господарської діяльності визначаються
виходячи з конституційного права
кожного на здійснення підприємницької
діяльності, не забороненої законом, а
також принципів господарювання,
встановлених у статті 6 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 14 ГК України ліцензія -
документ державного зразка, який
засвідчує право суб'єкта
господарювання - ліцензіата на
провадження зазначеного в ньому виду
господарської діяльності протягом
визначеного строку за умови виконання
ліцензійних умов. Відносини, пов'язані
з ліцензуванням певних видів
господарської діяльності, регулюються
законом.

Закон України «Про ліцензування певних
видів господарської
діяльності»визначає види
господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню.

Види господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню визначені у
ст. 9 цього Закону.

Відповідно до пункту 17 частини 3
останньої наведеної норми
ліцензуванню підлягає такий вид
господарської діяльності як
централізоване водопостачання та
водовідведення.

В розумінні Податкового кодексу
України господарська діяльність -це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами (п. 14.1.36 ст. 14 Податкового
кодексу України).

За наданими статутними документами та
видами діяльності за КВЕД,
відображеними в ЄДРПОУ, відповідач не
здійснює господарську діяльність у
сфері надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, а тому дія Закону
України «Про ліцензування певних видів
господарської діяльності»на нього не
поширюється.

Предметом договору № 9/ПР/ 14/08 від 08.01.2008
року є надання послуг з відпуску води
власними технологічними мережами, що
отримана із централізованого
комунального водопроводу, а не надання
послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення.

Останнє підтверджується договором №
53-6 від 01.12.2006р., укладеним між КП
«Полтававодоканал»та відповідачем про
надання комунальних послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення за адресою: м. Полтава,
вул. Маршала Бірюзова, 85 (виробнича
база) та схемою №16.100.000-ВК
«Внутриплощадные сети
водоснабжения»ПАТ «Полтавхіммаш»(т. 1,
а.с. 102) із позначенням руху води від
місця вводу труби КП
«Полтававодоканал»у внутрішні мережі
ПАТ «Полтавхіммаш».

За таких обставин ПАТ
«Полтавхіммаш»можна розглядати лише
як підприємство, що користується
централізованим питним
водопостачанням та забезпечує
позивачу можливість користування та
споживання послуг з водопостачання та
водовідведення. Результатом спірного
договору фактично є компенсація
відповідачем власних витрат на оплату
води, що використана орендарями, перед
КП «Полтававодоканал».

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
визнаються судом необґрунтованими,
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Понесені при поданні позову судові
витрати відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суддя, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію цього рішення надіслати
сторонам за адресами, зазначеними в
його вступній частині.

СУДДЯ
БУНЯКІНА Г.І.

Повний текст рішення виготовлено 25.10.2011
року.