ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2011 р. Справа № 12/207

За позовом Приватне акціонерне товариство "Страхова Група "ТАС"

до відповідача-1 Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агролен"

про стягнення коштів в сумі 40 009 грн. 06 коп.

Суддя О.Г.Крейбух

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № ГО-10/280 від 24.12.2010р.

від відповідача-1: представник ОСОБА_2, довіреність від 24.06.2010р.

від відповідача-2: представник ОСОБА_3, довіреність від 17.01.2011р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача-1 ВАТ НАСК «Оранта»25500,00 грн. суми відшкодування за страховим випадком та з відповідача-2 ТзОВ «Агролен»- 14509,06 грн. шкоди, завданої їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

В судовому засіданні 08 лютого 2011 року представником позивача позовні вимоги підтримано уповному обсязі.

Відповідач-1 позовні вимоги заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов від 17.01.2011р. № 7-01. Просить в позові відмовити.

Відповідач-2 позовні вимоги заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов від 18.01.2011р. Зокрема, зазначає, обовязковою умовою відшкодування шкоди є вина особи, яка цю шкоду завдала. Однак, матеріали справи не містять доказів, якими було б встановлено вину працівника ТзОВ «Агролен»в заподіянні пошкоджень автомобілю Шкода, держ.номер ВО 0272 АІ внаслідок ДТП, що сталася 30.09.2007р. Просить застосувати позовну давність, поскільки вважає, що строк позовної давності про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП 30.09.2007р. почав свій перебіг з 01.10.2007р. та закінчився 01.10.2010р. Просить в позові відмовити.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, оцінивши наявні в матеріалах справи і досліджені в судовому засіданні докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Страхова група «ТАС»та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № ДСНТ-21- (далі Договір страхування), відповідно до якого застрахований легковий автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR 1/6 I, державний номер НОМЕР_1/а.с.7-17/.

30 вересня 2007 року близько 08:10 год. на 347 км + 95 м а/д Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2, що належить ТзОВ «Агролен», при виконанні розвороту не дав дороги зустрічному транспортному засобу під керуванням ОСОБА_4, змусив його змінити напрямок руху з послідуючим зїздом в кювет. Даний факт підтверджується довідкою відділення ДАІ для обслуговування ДДЗ УМВС України в Рівненській області, яка видана 17.10.2007р. ЗАТ «Страхова група «ТАС»/а.с.56/.

Згідно з довідкою інспектора ДПС ОСОБА_6 ОСОБА_7 від 16.10.2007р. № 70/1242, виданою гр.ОСОБА_4, 30.09.2007р. на 347 км + 95 м а/д Київ-Чоп автомобіль НОМЕР_3, отримав механічні пошкодження /а.с.55/.

09 жовтня 2007 року постановою старшого інспектора з дізнання ВДАІ для ОДДЗ УМВС України в Рівненській області ст.лейтенанта міліції ОСОБА_8 відмовлено в порушення кримінальної справи відносно водія автомобіля НОМЕР_4 гр.ОСОБА_5 за ст.286 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України /а.с.58-59/.

02 жовтня 2007р. гр.ОСОБА_4 звернулася до страховика ЗАТ «Страхова група «ТАС»із заявою про настання страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 30.09.2007р. на а/д Рівне-Тернопіль, відповідно до Договору страхування від 29.08.2007р. № ДСНТ-21- /а.с.18-20/.

14 грудня 2007 року ЗАТ «Страхова група «ТАС»складено страховий акт № 42-14776 та проведено розрахунок суми страхового відшкодування 40009,06 грн., що належить до виплати страхувальнику ОСОБА_4 /а.с.62-63/.

24 грудня 2007 року ЗАТ «Страхова група «ТАС»виплачено страхувальнику ОСОБА_4 суму страхового відшкодування 40009,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8900 від 24.12.2007р. /а.с.64/.

При прийнятті судового рішення за результатами дослідження наявних у справі доказів, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ч.1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів або обладнання.

Відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Част.1 ст.1191 ЦК України передбачено, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відтак, вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності вини заподіювача шкоди і причинного звязку між самою шкодою та неправомірними діями особи, що заподіяла шкоду. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст.1166 ЦК України). Обовязок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

Відповідно до ч.2 ст.34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем в якості доказу протиправності поведінки водія ТзОВ «Агролен»ОСОБА_5 та причинно-наслідкового звязку між шкодою та його протиправною поведінкою, долучено до матеріалів справи постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та довідку ДАІ про ДТП.

Однак, відповідно до п.4 розяснення президії ВАС України від 01.04.1994р. за № 02-5/215 при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, рішення господарського суду не може обгрунтовуватися тільки довідкою ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

Проте, адміністративного протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно водія ТзОВ «Агролен»ОСОБА_5, а також постанови суду про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, сторонами до матеріалів справи не долучено.

Окрім того, Дубенський міськрайонний суд листом від 26.01.2011р. за № 01-62 повідомив, що адміністративний протокол від 30 вересня 2007р. на а/д Київ-Чоп за ст.122 ч.4 КУпАП відносно ОСОБА_5 за період від 01.09.2007р.-31.12.2007р. не надходив /а.с.92/.

Відтак, за недоведеності належними та допустимими доказами вини водія ТзОВ «Агролен» ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, суд не вбачає можливим встановити вину відповідача-2 у вчиненні в ДТП, протиправності його поведінки, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, а тому підстави для застосування деліктної відповідальності відсутні.

За наведеного, в задоволенні позову слід відмовити.

Суд відхиляє заяву відповідача-2 про застосування строку позовної давності, виходячи з такого.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Як встановлено вище, позивачем страхове відшкодування гр.ОСОБА_4 було виплачено 24.12.2007р. А тому з урахуванням п.6 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними вимогами до відповідачів про стягнення суми виплаченого відшкодування розпочався 24.12.2007р. і закінчився 24.12.2010р. Позивач до суду звернувся 17.12.2010р. згідно з поштовим штемпелем, тобто в межах строку позовної давності. А тому заяву відповідача-2 про застосування позовної давності судом відхилено.

Керуючись статтями 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Крейбух О. Г.

повне рішення складено "10" лютого 2011 року

Помічник судді

ОСОБА_9