ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2011 року Справа № 10/5005/7387/2011

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Науменка І.М.,

секретар судового засідання: Манчік О.О.,

представники сторін:

від позивача: не зявився,

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №76 від 07.06.2011 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Дніпрошина»на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2011року у справі №10/5005/7387/2011

за позовом відкритого акціонерного товариства «Дніпрошина», м.Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз», м.Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

В червні 2011 року відкрите акціонерне товариство «Дніпрошина»(далі по тексту ВАТ «Дніпрошина») звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу природного газу №131/21/116497 від 24.03.2011 року, укладеного між ним та відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз»(далі по тексту ВАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз»), недійсним.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2011 року у справі №10/5005/7387/2011 здійснено зміну відповідача відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз»на публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз».

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2011 року у справі №10/5005/7387/2011 (суддя Кощеєв І.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення та неправильне застосування ним норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2011 року у справі №10/5005/7387/2011 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ВАТ «Дніпрошина»задовольнити.

Скаржник зазначає, що:

- висновок місцевого господарського суду в оскарженому рішенні стосовно набуття відповідачем права власності на природній газ, який був реалізований позивачу, є помилковим, оскільки з наданих ВАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз»документів не можливо встановити, що саме отримана ним від національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»за договором №14/96/11 від 28.01.2011 року частка обсягу природного газу спрямовувалась на потреби ВАТ «Дніпрошина», а не на потреби інших промислових споживачів;

- виключне право продажу товару належить лише його власникові, проте за договором купівлі-продажу природного газу №131/21/116497 від 24.03.2011року відповідач, в порушення ст.ст.655, 658 Цивільного кодексу України, здійснював продаж ВАТ «Дніпрошина»природного газу, власником якого не є.

З огляду на викладені обставини скаржник вважає, що оспорюваний договір суперечить вимогам п.1 ст.203 Цивільного кодексу України, внаслідок чого має бути визнаний недійсним в судовому порядку.

Позивач на виклик суду двічі не зявився, про час і місце проведення судових засідань повідомлений судом належним чином (а.с.50, 70).

Відповідач проти вимог, викладених в апеляційній скарзі заперечує, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд в її задоволенні відмовити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судових засіданнях представника відповідача, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Між позивачем - ВАТ «Дніпрошина»та відповідачем ВАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз»укладений договір купівлі-продажу природного газу №131/21/116497 від 24.03.2011 року (далі по тексту оспорюваний договір), за умовами якого продавець (відповідач у справі) прийняв на себе зобовязання передати покупцю (позивачу у справі) у 2011році природній газ в обсязі 1 760 тис. куб.м., а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти його та сплатити.

Пунктом 1.2 оспорюваного договору передбачено, що продавець передає за договором газ, отриманий від постачальника.

Приймання-передача газу, поставленого продавцем покупцю у відповідному місяці оформлюється щомісячними актами приймання-передачі газу та актами виконаних робіт (п.3.4. оспорюваного договору).

Актом виконаних робіт №131/21/351578 від 31.03.2011 року (а.с.14) підтверджується поставка відповідачем позивачу природного газу в січні-березні 2011 року на виконання оспорюваного договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджує, що виключне право продажу товару належить лише власникові цього товару, проте, за оспорюваним договором відповідач, в порушення ст.ст.655, 658 Цивільного кодексу України, здійснив продаж ВАТ «Дніпоршина»природного газу, власником якого не є.

Однак з матеріалів справи вбачається наступне.

Між національною акціонерною компанією «Нафтогаз України»(далі по тексту НАК «Нафтогаз України») та ВАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз»укладений договір купівлі-продажу природного газу №14/96/11 від 28.01.2011 року (далі по тексту договір-2), предметом якого є передання НАК «Нафтогаз України»у власність покупця (відповідача у справі) в період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року імпортованого природного газу в обсязі 200 000 тис. куб.м. та оплата його покупцем на умовах договору-2.

Газ, що постачається за договором-2, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації промисловим споживачам та іншим субєктам господарювання, які є кінцевими споживачами. Покупець не є кінцевим споживачем (п.1.2 договору-2)

Кількість газу, поставленого покупцю, закріплюється щомісячними актами приймання-передачі газу, які підписуються продавцем та покупцем. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобовязується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання-передачі, в яких зазначаються фактичні обсяги переданого газу, його фактична ціна та вартість (п.3.5. договору-2).

Актами приймання-передачі газу від 29.01.2011 року, 31.01.2011 року, 25.02.2011року, 28.02.2011 року, 30.03.2011 року та 31.03.2011 року підтверджується передання продавцем покупцю природного газу за договором-2.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст.658 Цивільного кодексу України).

Відповідно п.1 ст.334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

З моменту підписання актів приймання-передачі по договору-2 відповідач набув право власності на природний газ, який на законних підставах реалізував позивачеві.

Зазначення в акті виконаних робіт №131/12/351578 від 31.03.2011 року «Ресурс НАК «Нафтогаз України»ніяким чином не визначає її право власності на природних газ, який одержав позивач по оспорюваному договору, а лише визначає від кого відповідач одержав його у власність для реалізації споживачам.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим твердження позивача, що ВАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз»здійснило в порушення ст.ст.655, 658 Цивільного кодексу України продаж природного газу, власником якого не є.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України) та може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1, 2, 3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В оспорюваному договорі визначені такі умови, як найменування та кількість продукції, вимоги щодо якості, ціна товару, права та обовязки сторін, строк дії договору тощо.

Отже, відсутні підстави вважати, що господарське зобовязання за оспорюваним договором не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства або порушає права та законні інтереси сторін, що, відповідно до положень ст.215 Цивільного кодексу України, може бути підставою для визнання угоди недійсною.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції; рішення місцевого господарського суду ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Дніпрошина»залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2011 року у справі №10/5005/7387/2011 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя І.М. Науменко

(Повний текст постанови складено 17.10.2011р.)