ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2011 р. Справа № 5023/3783/11

вх. № 3783/11

Суддя господарського суду Яризько В.О.

при секретарі судового засідання Лобода Т.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов.)

відповідача - ОСОБА_2 (дов.)

розглянувши справу за позовом ПП "Компанія Фортіс", м. Харків

до ТОВ "Торгівельний Дім "Балакліяпродукт", м. Харків

про визнання договорів дійсними

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП "Компанія Фортіс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, ТОВ "Торгівельний Дім "Балакліяпродукт", про визнання дійсними договорів купівлі-продажу № 136/2, № 137/1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказані договори відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечує, в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує на те, що вказані договори були укладені при іншому керівництві підприємства, як свідчать надані позивачем документи, вони є виконаними, а отже відсутні будь-які підстави для визнання укладених та виконаних договорів дійсними. Відповідач також зазначає, що на даний час на підприємстві відсутні будь-які документи, що стосуються заявлених в позові договорів, оскільки на підприємстві в період після укладання та виконання таких договорів відбулась зміна керівництва.

В слуханні справи оголошувались перерви до 20.06.2011р. об 11:45 год., 05.07.2011 р. о 14:30 год.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між ПП "Компанія Фортіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балаклеяпродукт" були укладені договори купівлі-продажу № 136/2 від 10 березня 2010 року, № 137/1 від 19 березня 2010 року, за яким відповідач зобов'язався поставити на адресу позивача товар - пшеницю 6 класу, а позивач, відповідно, зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Згідно даних договорів позивач отримав продукцію (пшеницю 6 класу) та оплатив дану продукцію.

Виконання умов договорів підтверджується наданими до матеріалів справи копіями витратних накладних, податкових накладних та квитанцій до прибуткових касових ордерів.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Суд зазначає, що не вбачає ознак того, що договори № 136/2 від 10 березня 2010 року, № 137/1 від 19 березня 2010 року є нікчемними, тобто законом не встановлена недійсність даних договорів, а саме договорів, укладених між юридичними особами в письмовій формі, якими досягнуто згоди щодо усіх істотних умов, та які є виконаними сторонами.

За таких обставин суд не вбачає наявність спору між сторонами, а також того, що відповідачем порушуються які-небудь права позивача, а отже заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя Яризько В.О.

Повний текст рішення підписаний 11.07.2011р.