КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2011 № 05-5-46/10156

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Гарник Л.Л.

Пантелієнка В.О.

при секретарі:

За участю представників сторін:

Від ініціюючого кредитора: Коляда А. С. - представник за довіреністю,

Від боржника: не з'явились

у відкритому судовому засіданні, розглянув апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.09.2011

у справі № 05-5-46/10156 (Омельченко Л.В.

за заявою Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморська рибодобувна компанія"

про порушення провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 05-5-46/10156 від 01.09.11 заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" подало на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 01.09.11р. у справі № 05-5-46/10156 та передати справу на розгляд господарського суду міста Києва.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права України, а саме, суд невірно застосував положення ч. 1 ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморська рибодобувна компанія" , незважаючи на те, що про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання, так і не з"явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, у зв"язку з чим апеляційна інстанція вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі вказаного представника.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, Київський апеляційний господарський суд встановив.

Як вказувалось вище, ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.11р. у справі № 05-5-46/10156 було повернуто позовну заяву без розгляду.

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не вказано у поданій заяві на належні докази, якими стверджується відсутність боржника за місцезнаходженням, а також не надано доказів безспірності вимог кредитора до боржника.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з вказаним висновком місцевого господарського суду про повернення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону про банкрутство суддя повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду у тому числі з підстав, передбачених ст. 63 ГПК України, з урахуванням вимог цього Закону.

Заявник звернувся до суду із заявою про порушення справи про банкрутство боржника з урахуванням особливостей, передбачених ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до положень ч. 1 ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або осіб, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не вказано у поданій заяві на належні докази, якими стверджується відсутність боржника за місцезнаходженням, з якими законодавець пов'язує підстави вести мову про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (відсутній витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, де у графі "статус відомостей про юридичну особу" вміщено запис про відсутність юридичної особи -боржника за місцезнаходженням.

Даний висновок суду щодо належності доказів відсутності юридичної особи за місцезнаходженням відповідає позиції Вищого господарського суду України (див.: постанову від 07.12.2005 р. у справі № Б 40/31/05).

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що, звертаючись до суду з заявою про ініціювання процедури банкрутства відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорноморська рибодобувна компанія", Публічне акціонерне товариство "Дочірній Банк Сбербанку Росії" не вказало на належні докази безспірності своїх грошових вимог до боржника в розмірі 1 682 916,78 доларів США та 16 936 440,60 грн. відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та не подало їх до суду разом зі своєю заявою.

Так, під неплатоспроможністю в абз. 2 ст. 1 Закону законодавець розуміє неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Загальні підстави для порушення провадження у справі про банкрутство визначені частиною 3 статті 6 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою встановлено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати , які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку , якщо інше не передбачено цим законом.

Отже, за Законом факт безспірності вимог кредитора виникає з моменту, коли грошові вимоги кредитора підтверджуються документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника, зокрема виконавчими .

Таким чином, з цього моменту грошові вимоги переходять в категорію безспірних.

З правовою позицією про необхідність доведення "безспірності" грошових вимог ініціюючого кредитора виконавчими документами або іншими документами за якими здійснюється списання коштів з рахунків боржника погоджується Вищий господарський суд України у постанові від 18.04.2006 р. № 24/118-6 та Верховний Суд України у постанові № 06/337 від 17.10.2006 р. у справі № 3/157.

При цьому, відповідно до приписів Закону такі вимоги повинні бути не виконані боржником протягом трьох місяців.

Враховуючи те, що списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття виконавчого провадження державною виконавчою службою.

Відповідно, і встановлений Законом трьохмісячний строк починає свій відлік після пред'явлення виконавчих документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження.

З правовою позицією про початок відліку трьохмісячного строку саме з моменту відкриття виконавчого провадження погоджується Вищий господарський суд України у постанові від 27.05.2008 р. у справі № 43/255.

Згідно п. З ст. 7 Закону до заяви боржника, окрім іншого додаються документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно встановив, що Публічне акціонерне товариство "Дочірній Банк Сбербанку Росії" не вказало на належні докази безспірності своїх грошових вимог до боржника в розмірі 1 682 916,78 доларів США та 16 936 440,60 грн. відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та не подало їх до суду разом зі своєю заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону суддя повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду, про що виносить ухвалу, у тому числі з підстав, передбачених ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Згідно з п. З ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, всупереч вимог вказаної норми закону, ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду м. Києва від 01.09.11р., яка була прийнята по даній справі, у зв"язку з повним з"ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та відповідністю висновків, викладених в ухвалі суду дійсним обставинам справи, а також у зв"язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законною і обґрунтованою.

У зв"язку з цим, оскаржувана ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" - без задоволення.

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.11 у справі № 05-5-46/10156 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" - без задоволення.

2. Матеріали справи № 05-5-46/10156 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Верховець А.А.

Судді Гарник Л.Л.

Пантелієнко В.О.