РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2011 р. Справа № 6/1143

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М. ,

суддів Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Кульчин Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача 1 Господарський суд Вінницької області на рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.10 р.

у справі № 6/1143 (суддя Терлецька-Байдюк Н.Я. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "БМУ-3"

відповідач 1 Господарський суд Вінницької області

відповідач 2 Державна судова адміністрація України

про стягнення в сумі 277 454 грн. 69 коп.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - ОСОБА_2 (дов. №11-1536/10 від 16.03.2010р.)

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського Житомирської області (суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.) від 18.11.2010 р. у справі № 6/1143 було задоволено позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "БМУ-3" та присуджено до стягнення на його користь з Господарського суду Вінницької області 265954,00 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу квартири від 06.11.2008 р., а також 2774,54 грн. сплаченого державного та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стосовно позовних вимог до Державної судової адміністрації України - в позові відмовлено.

Відповідач 1 з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.2010р. у справі №6/1143 та прийняти нове рішення, яким суму боргу стягнути на користь позивача з Державної судової адміністрації України, а в позові відносно господарського суду Вінницької області відмовити, оскільки вважає, що дане рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи виходячи з наступного.

Відповідно до Конституції України фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів забезпечує держава.

Відповідно до ст. 120 Закону України "Про судоустрій України" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

Пунктами 4 та 5 статті 120 Закону України "Про судоустрій України" Державна судова адміністрація України розробляє і затверджує за погодженням з Радою суддів України єдині нормативи фінансового забезпечення судів загальної юрисдикції. Нормативи доводяться до кожного суду і повинні переглядатися не рідше одного разу на три роки. Кошторис витрат на утримання кожного суду затверджується на підставі зазначених нормативів. Відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду згідно з затвердженими нормативами покладається на Державну судову адміністрацію.

Як головний розпорядник бюджетних асигнувань, Державна судова адміністрація України довела Господарському суду Вінницької області на 2008 рік кошторис, в якому передбачено по статті видатків 2121 виділення коштів в сумі 655020,0грн. на придбання житла для судді.

Відповідно до плану асигнувань на 2008 рік кошти повинні були надійти на рахунок господарського суду Вінницької області для придбання житла судді в листопаді в сумі 325020,0грн. та в грудні в сумі 330000,0грн.

На підставі доведеного кошторису, господарським судом Вінницької області 06.11.2008р. було укладено з позивачем у даній справі договір купівлі - продажу квартири вартістю 655020,0грн., який було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №3299.

08.12.2008р. між господарським судом Вінницької області та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "БМУ - 3 " було укладено договір про внесення змін до вищезазначеного договору купівлі-продажу, яким було змінено пункт 2 договору, тобто змінено вартість квартири з 655020,0грн. на 550248,00 грн., в зв'язку з чим господарським судом було внесено зміни до кошторису на 2008 рік, тобто зменшено видатки на придбання квартири на 117465,00грн.

Відповідно до внесених змін до річного розпису бюджету (кошторису) на 2008 рік Державна судова адміністрація України повинна була надати кошти господарському суду Вінницької області для придбання житла судді в сумі 537555,00грн.

З Державної судової адміністрації України на рахунок господарського суду Вінницької області для придбання квартири 15.12.2008р. та 23.12.2008р. надійшли кошти в сумі 254100,00грн., які останнім було перераховано на поточний рахунок позивача. Крім того, суддею, якому була виділена дана квартира, було самостійно сплачено на рахунок позивача 12693,31 грн. вартості зайвої площі.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що оплата вартості квартири проводиться з відстрочкою платежу до 01.01.2009р.

Заборгованість по оплаті вартості квартири станом на 01.01.09р. складала 283454,69грн., тобто Державна судова адміністрація України недовиділила господарському суду Вінницької області 283454,69 грн. передбачених кошторисом на 2008 рік.

Дана кредиторська заборгованість відображалася у всіх звітах, які подавалися до ДСА України у 2008 - 2009 роках.

На 2009 рік ДСА України внесла зміни до річного розпису бюджету (кошторису), де кредиторська заборгованість по оплаті придбаної судом квартири складала 283400грн., тобто менше на 54,69грн., у зв'язку з чим, суддя, яка отримала дану квартиру звернулася до голови суду з листом, де зобов'язалася погасити заборгованість в сумі 54,69грн.

Господарський суд в свою чергу звернувся з листом до Головного управління Державного казначейства України у Вінницький області про зняття з обліку юридичні та фінансові зобов'язання по КГЖ 0501020, КЕКВ 2121 на суму 54,69грн.

У зв'язку з недофінансуванням Державною судовою адміністрацією України господарського суду Вінницької області у 2008 - 2009 роках по КЕКВ 2121 (придбання житла) кредиторська заборгованість станом на 01.01.2010р. перед ТОВ " БМУ-3" складала 283400,00грн.

18.08.2010р. від ДСА України на рахунок господарського суду Вінницької області по КЕКВ 2121 надійшло 6000,00 грн., які були перераховані на рахунок позивача по п/д №299 від 20.08.2010р.

Державною судовою адміністрацією України для господарського суду Вінницької області було доведено план асигнувань на 2010 рік, в якому передбачено на погашення заборгованості по оплаті придбаного житла судді в сумі 17500грн.

При надходженні коштів на рахунок суду в сумі 11500грн., дана сума була перерахована на рахунок позивача.

Станом на 28.10.2010р. кредиторська заборгованість складала 265954,00 грн.

Згідно з п.3 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2009р. № 14 здійснення матеріального і соціального забезпечення судів належить до основних завдань ДСА.

Пунктом 4 вищезазначеного Положення встановлено, що ДСА України відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: готує матеріали для формування пропозицій до державного бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування; виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції та діяльності кваліфікаційних комісій суддів усіх рівнів, органів суддівського самоврядування, інших органів і установ судової системи та ДСА України; здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів, вживає заходів щодо забезпечення їх благоустроєним житлом.

Враховуючи, що прострочка платежу по договору купівлі-продажу квартири виникла у зв'язку з тим що ДСА України не виділила всіх коштів передбачених кошторисом на 2008 рік, скаржник вважає, що сума заборгованості підлягає стягненню з Державної судової адміністрації України, яка є головним розпорядником бюджетних асигнувань.

Позивач в судове засідання не з"явився, відзиву на апеляційну скаргу не подав, про причини нез"явлення суд не повідомив.

Відповідач 1(скаржник) в судове засідання не з"явився, про причини нез"явлення суд не повідомив.

Представник відповідача 2 відзиву на апеляційну скаргу не подав, безпосередньо в судовому засіданні його представник заперечила проти вимог, викладених в апеляційній скарзі щодо стягнення з нього заборгованості з огляду на те, що законодавством не передбачено покладення на Державну судову адміністрацію України повноважень по виконанню зобов'язань інших юридичних осіб.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача 1(скаржника), оскільки останні були повідомлений належним чином про час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та оцінивши докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу відповідача 1 слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.2010 р. у справі № 6/1143 - без змін, виходячи з наступного.

Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній докази, колегією встановлено, що 06.11.2008р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "БМУ-3" (Позивач) та Господарським судом Вінницької області (Відповідач-1) було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого Продавець (позивач) передає у власність, а Покупець (відповідач) приймає від продавця квартиру №111, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 106,2 кв.м., житлова площа - 53,4 кв.м., розташовану в м.Вінниця на вулиці Зодчих в будинку №10 (далі - квартира).

Вищезазначена квартира належала Продавцю на підставі свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, виданого виконкомом Вінницької міської ради 09.10.2008 р. за №1880 на підставі рішення цього ж виконкому №2406 від 09.10.2008р. і право власності на яку було зареєстроване в Комунальному підприємстві "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" 27.10.2008 р. в реєстрову книгу №23 за №1943 (п. 1.1. договору від 06.11.2008р.).

Продаж квартири було вчинено за 655020,00 грн. з урахуванням ПДВ (п.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 08.12.2008р. між тими ж сторонами було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу квартири (а.с.12), відповідно до якого п.2 вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 06.11.2008р. викладено у такій редакції "Продаж квартири вчиняється за 550248,00 грн. (з урахуванням ПДВ).

З дослідженого судами обох інстанцій вбачається, що згідно п.7 договору купівлі-продажу від 06.11.2008р. підписи під цим договором свідчать, що сторони досягли згоди за всіма умовами цього договору, а також, що квартира, яка є предметом цього договору, буде передана Продавцем Покупцю в день укладання цього договору, про що свідчитиме підписаний між сторонами акт прийому-передачі квартири.

На виконання умов договору 06.11.2008р. сторони підписали акт №1 прийому-передачі квартири (а.с.11).

Відповідно до п.2.1 договору Сторони домовились про те, що цей продаж вчиняється з відстроченням платежу строком до першого січня 2009 року.

При цьому, в договорі зазначено, що строк сплати вартості майна, яке є предметом цього договору, може бути змінено за взаємною згодою сторін.

Крім того, сторони погодили, що проведення даного розрахунку підтверджуватиметься платіжними документами Покупця про перерахування вартості квартири, яка є предметом договору, на рахунок Продавця (п.2.2 договору від 06.11.2008р.).

Місцевим господарським судом вірно досліджено та встановлено те, що в порушення взятих на себе зобов'язань та їх неналежного виконання відповідач 1 не здійснив повну оплату за отриману квартиру, внаслідок чого станом на день розгляду справи утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 265954,00 грн.

Як зазначає в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд і з чим не може не погодитись колегія Рівненського апеляційного господарського суду, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до приписів ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст.173 ГК України).

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вищезазначене положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи і досліджено судами обох інстанцій, Відповідач 1 проти суми боргу не заперечує, однак, на його думку, цей борг підлягає стягненню з Державної судової адміністрації України, яка не дофінансувала вказані видатки суду та є головним розпорядником коштів.

Рішенням місцевого господарського суду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що такі твердження відповідача 1 не грунтуються на приписах чинного законодавства. Державна судова адміністрація України не є стороною договору купівлі-продажу квартири, будь-які застереження стосовно останньої в договорі відсутні. Господарський суд Вінницької області за договором купівлі-продажу виступає як рівноцінний суб'єкт господарських відносин, на якого покладаються певні права та обов'язки, визначені договором та законом.

Таким чином, колегія Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про те, що в позові до Державної судової адміністрації України слід відмовити, оскільки остання не може нести відповідальності за інших юридичних осіб.

З огляду на вищевикладене, місцевим господарським судом, на думку колегії апеляційного суду, зроблено вірний висновок про те, що позовні вимоги про стягнення з Господарського суду Вінницької області 265954,00грн. боргу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу правомірно місцевим судом були покладені на відповідача 1.

Таким чином, доводів на спростування висновків суду першої інстанції по суті спору скаржником в апеляційній скарзі не наведено, обставин порушення судом першої інстанції норм, як матеріального, так і процесуального права, неповного з"ясування обставин справи, відповідно до вимог ст.33 ГПК України, скаржником не доведено, колегія Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції - відсутні.

Керуючись ст.ст.99,101,103,105,106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу господарського суду Вінницької області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.2010 року у справі №6/1143 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити в господарський суд Житомирської області.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Мельник О.В.