РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2011 р. Справа № 5004/912/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Василишин А.Р.

суддя Юрчук М.І. ,

суддя Дужич С.П.

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Юрчук М.І. Дужич С.П.

при секретарі Ткач Ю.В.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Волинської області від 26.07.11 р. у справі № 5004/912/11

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

про стягнення в сумі 49 012 211 грн. 41 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність в справі)

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (надалі Позивач) звернулась в господарський суд Волинської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз (надалі Відповідач), в якому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача: 42 269 992 грн. 96 коп. заборгованості за природний газ, переданий з січня по грудень місяць 2009 року, 3 754 437 грн. 28 коп. пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, 2 080 853 грн. 73 коп. інфляційних, за період з червеня місяця 2009 року по березень 2010 року, 906 927 грн. 44 грн. річних за період з 9 червня 2009 року по 21 липня 2010 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 8 вересня 2010 року по даній справі (т.1, а.с. 66-69) позов задоволено частково з підстав, вказаних у цьому рішенні (відмовлено в частині стягнення пені в розмірі 1 432 181 грн. 40 коп.; в решті позов задоволено).

Дане рішення було оскаржено апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2010 року (т.1, а.с. 91-94) рішення господарського суду Волинської області від 8 вересня 2010 року скасовано в частині відмови в стягненні 1 432 181 грн. 40 коп. пені та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволено… В решті рішення першої інстанції залишено без змін.

Вищеописана постанова суду апеляційної інстанції була оскаржена до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 квітня 2011 року (т.1, а.с. 120-122) постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2010 року та рішення господарського суду Волинської області від 8 вересня 2010 року в даній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Волинської області від 26 липня 2011 року по даній справі (т.1, а.с. 151-154) позов задоволено повністю, з підстав, вказаних у цьому рішенні.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою (т.1, а.с. 160-162) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав вказаних в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Волинської області від 26 липня 2011 року у справі № 5004/912/11 скасувати в частині стягнення пені за період з січня місяця по травень місяць 2009 року в розмірі 1 432 181 грн. 40 коп. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що Позивачем був пропущений строк позовної давності щодо нарахування пені з січня місяця по травень місяць 2009 року, а відтак просить суд відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України застосувати його.

Розпорядженням Голови Рівненського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2011 року. З підстав вказаних у даному розпорядженні, у справі № 5004/912/11 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Василишина А.Р., судді Дужич С.П., Юрчук М.І..

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (т.1, а.с. 172-174), в якому просить залишити рішення господарського суду Волинської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав вказаних у даному відзиві.

В судовому засіданні від 12 жовтня 2011 року представник Позивача підтримав доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу в повному обсязі.

В судове засідання 12 жовтня 2011 року представник Відповідача не з'явився.

Про дату, час та місце розгляду справи Відповідач повідомлен належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 8). Жодних заяв чи клопотань від Відповідача не надходило…

Враховуючи усе вищевказане та приписи статей 101, 102 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Відповідача.

Заслухавши пояснення представника Позивача, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

31 грудня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 06/08-2374 на постачання природного газу (т. 1, а.с. 17-19; надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору: Позивач зобов'язався передати у власність Відповідачу природний газ, для виробничо-технічних витрат та нормативних витрат, а Відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

19 січня 2009 року укладено протокол розбіжностей до Договору (т. 1, а.с. 20-21).

26 січня 2009 року укладено протокол узгодження розбіжностей до Договору (т. 1, а.с. 22).

Також, між сторонами були укладені додаткові угоди № 1, 2, 3, 4 від 30 січня 2009 року до Договору (т.1, а.с. 23-26).

Колегія суду зауважує, що оспорюваний Договір предметом судового розгляду не виступав, недійсним ні судом першої інстанції, а ні судом апеляційної інстанції, а ні касаційної інстанції не визнавався. Зазначене вище свідчить про відсутність підстав вважати (визнати) вказаний Договір недійсним або неукладеним…

На виконання умов Договору, Позивач з січня місяця по грудень місяць 2009 року відпустив Відповідачу природний газ на загальну суму 47 751 807 грн. 94 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі-приймання природного газу за вказаний вище період (т. 1, а.с. 27-38).

Також, колегією суду встановлено, що Відповідач свої зобов'язання по оплаті вартості спожитого за період з січня місяця по грудень місяць 2009 року природного газу виконав лише частково на загальну суму 5 481 814 грн. 98 коп..

Доказів погашення решти суми заборгованості, Відповідач суду не надав.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України: зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України: господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу дії статті 526 Цивільного кодексу України: зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України: одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що: за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до статті 629 Цивільного кодексу України: договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що: Позивач передає в 2009 році газ в обсязі 28 404 000 тис. кубічних метрів.

Відповідно до пункту 1 Протоколу узгодження розбіжностей: розрахунок за газ Відповідач здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом поточного перерахування на рахунок Позивача протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється на підставі підписаного та скріпленого печатками сторін акту приймання передачі протягом двох банківських днів з дати отримання Відповідачем такого акту.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що: приймання передача газу, поставленого Позивачем Відповідачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання передачі.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи (а саме: акти прийому-передачі природного газу, які підписані Позивачем та Відповідачем, реєстри розсилки актів приймання-передачі природного газу) колегія суду приходить до висновку про підставність та обґрунтованість вимог Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості по оплаті вартості отриманого природного газу в розмірі 42 269 992 грн. 96 коп..

Враховуючи усе вищевказане, колегія суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 42 269 992 грн. 96 коп. заборгованості обґрунтована і підлягає до задоволення. Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Також, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зауважує, що у пункті 6.1 Договору, сторони визначили, що: за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором Позивач та Відповідач несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством України.

В силу дії статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рівненський апеляційний господарський суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок трьох процентів річних та індексу інфляції, погоджується з вірністю їх розрахунку, здійсненого Позивачем та погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо підставності стягнення з Відповідача трьох процентів річних в розмірі 906 927 грн. 44 коп. та інфляційних в розмірі 2 080 853 грн. 73 коп..

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу дії статті 692 Цивільного кодексу України: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Рівненський апеляційний господарський суд враховує те, що приписами частин 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Згідно ж до статті 610 Цивільного кодексу України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу дії пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України: виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою.

Згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, нарахування пені за порушення зобовязання (при забезпеченні виконання зобовязання) можливе лише у разі наявності між сторонами письмового договору чи угоди (правочину) в якому обумовлено таке забезпечення виконання зобовязання.

Згідно пункту 6.1 Договору: за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по даному Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством України.

За умовами пункту 6.2 Договору: в разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ та послуги з його транспортування у строки, зазначені в пункті 5.1 Договору, Відповідач сплачує на користь Позивача, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

З даного вбачається, що Договором, а саме пунктом 6.2 цього Договору письмово обумовлено забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені... Відповідно, Позивач мав право нараховувати Відповідачу пеню за Договором.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність розрахунку пені, погоджується з вірністю даного розрахунку.

Водночас, Рівненський апеляційний господарський суд не бере до уваги посилання Відповідача, щодо застосування строків позовної давності до стягнення пені в розмірі 1 432 181 грн. 40 коп. за період січень-травень 2009 року, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України: позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу ж дії частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України: перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В силу дії частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України: позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що акти передачі-приймання природного газу за період з січня по травень 2009 року були вручені Відповідачу 4 червня 2009 року, отже Відповідач мав розрахуватися за газ, прийнятий за цими актами до 9 червня 2009 року.

Водночас, як вбачається з пункту 9.5 Договору та пункту 9.5 протоколу узгодження розбіжностей до Договору Позивач та Відповідач домовились, що строк позовної давності по даному договору встановлюється тривалістю у 3 роки.

Колегія Рівненського апеляційного господарського суду звертає увагу, на те, що зазначена позиція висловлена Вищим господарським судом України в постанові від 13 квітня 2011 року по даній справі (т. 1, а.с. 120-122).

Враховуючи вищевказане апеляційний господарський суд приходить до висновку, що умовами Договору встановлено збільшення строку позовної давності для стягнення неустойки (пені), а тому, строк позовної давності щодо стягнення пені в розмірі 1 432 181 грн. 40 коп. за період січень-травень 2009 року на момент подання позовної заяви Позивачем (23 липня 2010 року) ще не сплив, оскільки початок перебігу строку позовної давності для стягнення пені за прострочення оплати Відповідачем вартості природного газу за актами, отриманими 4 червня 2009 року, починається 10 червня 2009 року і закінчується 10 червня 2012 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суду приходить до висновку, що судом першої інстанції підставно та обґрунтовано стягнуто з Відповідача на користь Позивача пеню в розмірі 3 754 437 грн. 28 коп.... Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Інші доводи апелянта є безпідставними, спростовуються усім вищевказаним у даній судовій постанові суду апеляційної інстанції, атому до уваги судом не беруться.

Враховуючи усе вищеописане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст.101,103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 26 липня 2011 року у справі № 5004/912/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Дужич С.П.