РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2011 р. Справа № 6/1370

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Грязнов В.В.

суддів Савченко Г.І. ,

суддів Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Новак Р.А.

за участю редставників сторін:

від позивача- Федінська В.Н., представник (довір.№1 від 10.01.2011р.);

від відповідача- Решетнік В.П., директор ветлабораторії;

ОСОБА_1, юрисконсульт (довір.б/н від 24.01.2011р.);

ОСОБА_2, заст.начальника управління ветмедицини (довір.б/н від 24.01.2011р.).

Розглянувши апеляційну скаргу Підприємства райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»на рішен-шення господарського суду Житомирської області від 16 листопада 2010р. у справі № 6/1370

за позовом Підприємства райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»

м.Баранівка Житомирської області

до відповідача ОСОБА_3 районна державна лабораторія ветеринарної

медицини м.Баранівка Житомирської області

про стягнення 5 397 грн. 86 коп. витрат на утримання приміщення -

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами заявлено не було. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16 листопада 2010р. у справі №6/1370 (суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.) Підприємству райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 районної державної лабораторії вете-ринарної медицини про стягнення 5 397 грн. 86 коп. витрат на утримання приміщення.

Дане рішення господарського суду вмотивовано ст.62 Закону України «Про ветеринарну медицину», п.3 Положення про міську державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого наказом №74 Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України 24.12.2002р., п.п.1, 5.3 Положення про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, затвердженого наказом №16 Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України 15.04.2002р.

На переконання суду, вказаними актами передбачено обовязковість функціонування на ринках лабораторії ветеринарної медицини та обовязок адміністрації ринків забезпечити лабораторії службовим приміщенням, необхідним обладнанням, засобами звязку, опаленням, освітлен-ням, вентиляцією, водопроводом з гарячою і холодною водою, каналізацією.

Місцевий суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, оскільки даними документами не передбачено компенсації витрат власнику ринку за забезпечення приміщень лабораторії опаленням, освітленням, вентиляцією, водопроводом з гарячою і холодною водою, ка-налізацією та інше.

Крім того, місцевий суд не прийняв до уваги посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 04.11.2009р. №1167 «Про затвердження Порядку формування тарифів на ветеринарні послуги, що надаються державними установами ветеринарної медицини», оскільки даною постановою не передбачено в конкретному випадку при формуванні тарифів закладення в розрахунок витрат за користування службовим приміщенням ринку.(арк.справи 85-86).

Не погоджуючись із даним рішенням місцевого суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прияняти нове рішення, яким позов задоволити. Скаржник зазначає, що не погоджується з висновками суду, викладеними в оскаржуваному рішенні вважає, що при розгляді справи суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, не зясував повно та всебічно обставини справи, тому рішення є таким, що не відповідає вимогам п.2 ст.4 та ст.84 ГПК України.(арк.справи 94-98).

Рівненський апеляційний господарський суд ухвалою від 12.01.2011р. зобовязав Позивача подати через канцелярію суду докази, що стверджують право власності на приміщення, яке передано в оренду Лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи; завірені копії документів, якими стверджено понесені витрати на утримання та обслуговування приміщення протягом спірного періоду, а також документи, які фактично підтверджують оплату комунальних послуг та послуг електропостачання, спожитих Лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи; для по-дання доказів розгляд справи відкладався на 26.01.2011 року.

В судовому засіданні 26.01.2011р. представник Позивача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі в повному обсязі. Відповідачем 26.01.2011р. подано заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначено про відсутність зобовязань між сторонами щодо відшкодування витрат, повязаних із предметом позову. В судовому засіданні представники Відповідача заперечили проти апеляційної скарги з підстав, зазначених в запереченнях.(арк.справи 186-189).

Розглянувши доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, заперечення Відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Підприємство райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»та ОСОБА_3 районна державна лабораторія ветеринарної медицини є юридичними особами, що стверджується матеріалами справи.(арк.справи 53, 69-71).

Як вбачається з матеріалів справи, з 19.11.2007р. між Підприємством райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»-орендодавцем та ОСОБА_3 районною державною лікарнею ветеринарної медицини-орендарем існували договірні орендні відносини щодо безоплатного користування останньою двома кімнатами в адмінприміщенні ринку по вул. Першотравенська,19 у м.Баранівка Житомирської області.

Зазначені орендні відносини були припинені 01.01.2009р. згідно листа №76 від 05.11.2008 року ОСОБА_3 державної лікарня ветеринарної медицини, проти чого не заперечило Підприємство райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок».(арк.справи 12-16, 73).

Підприємство райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»-орендодавець та ОСОБА_3 районна державна лабораторія ветеринарної медицини-орендар 01.01.2009р. уклали договір безоплатного користування майном (надалі в тексті Договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в безоплатне тимчасове користування майно та нежитлове пиміщення для розміщення лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи площею 23,0 м2, яке знаходиться в адмінприміщенні ринку по вул.Першотравенська,19 у м.Баранівка Житомирської області. Строк безоплатного корстування майном складає 3 роки.(пп.1, 7 Договору). Договір підписано директорами Підприємства райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»та ОСОБА_3 районної державної лабораторії ветеринарної медицини, скріплено відбитками печаток сторін.(арк.справи 17).

На виконання Договору 02.01.2009р. сторонами було підписано акт приймання-передачі майна в безоплатне користування: кімнати загальною площею 23,0 м2 в адмінбудинку ринку по вул.Першотравенська,19 у м.Баранівка, а також обладнання та інвентаря.(арк.справи 18).

Пропозиція Підприємства райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»сплатити 5 207 грн. 85 коп. за фактично використану електроенергію, газ, воду, яка вбачається з претензії від 17.05. 2010р. залишена ОСОБА_3 районною державною лабораторією ветеринарної медицини без задоволення, що стверджується матеріалами справи.(арк.справи 20).

Під час розгляду даної справи, місцевий суд дійшов висновку, що нормами п.9 ст.62 Закону України «Про ветеринарну медицину», п.3 Положення про міську державну лікарню ветеринарної медицини, затвердженого наказом №74 Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 24.12.2002р., п.п.1, 5.3 Положення про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, затвердженого наказом №16 Державного департаменту ветеринарної медицини Міністерства аграрної політики України від 15.04. 2002р. передбачено обовязок адміністрації (власника) ринку надавати у користування лабора-торії службові приміщення, необхідне обладнання, засоби звязку.

При цьому, місцевий суд лишив поза увагою ту обставину, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про ветеринарну медицину»від 16 листопада 2006р. №361-V (надалі в тексті Закон), до Закону внесено зміни та викладено його в новій редакції, де, зокрема, із ст.16 вилучено попередню норму щодо обовязку ринків надавати у користування лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи пристосовані службові приміщення. На момент вирішення спору місцевим судом Закон у даній редакції був чиним, чинний він і на даний час.

Таким чином, з 01.01.2007р. обовязок ринків надавати лабораторіям ветеринарно-санітарної експертизи службові приміщення відсутній.

Крім того, ст.2 Прикінцевими положеннями Закону передбачено, що до приведення у відповідність із цим Законом, закони та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечать цьому закону.

Статтею 4 Прикінцевих положень встановлено для Кабінету Міністрів України в шести-місячний строк: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Тому, керуючись ст.4 ГПК України, при вирішення даного спору, місцевий суд повинен був керуватись нормативними актами міністерств і відомств, які не суперечать вказаному закону, але не зробив цього.

Вмотивовуючи відмову в позові, суд першої інстанції зазначив, що Положенням про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку не передбачено компенсації витрат власнику ринку за забезпечення приміщень лабораторії опаленням, освітленням, вентиляцією, водопроводом з гарячою і холодною водою, каналізацією та інше.(арк.справи 86).

При цьому, судом безпідставно відхилено покликання Позивача на постанову Кабінету міністрів України від 04.11.2009р. №1167 «Про затвердження Порядку формування тарифів на ветеринарні послуги, що надаються державними установами ветеринарної медицини», оскільки відповідно до ст.ст.97, 99 Закону України «Про ветеринарну медицину», тарифи на ветеринарні послуги затверджуються відповідно до законодавства про ціни та ціноутворення, а фінансування та матеріально-технічне забезпечення державної служби ветеринарної медицини здійснюється за рахунок коштів загального та спеціального фондів Державного бюджету України.

Крім, того пунктами 9, 14-15 вищезазначеної постанови Кабінету міністрів України передбачено включення до вказаних тарифів накладних витрат що зокрема, складаються з оплати комунальних послуг та енергоносіїв (теплопостачання, водопостачання, водовідведення та інших комунальних послуг, оплата природного газу, електроенергії тощо).

Безкоштовної передачі власником ринку приміщеннь у користування для функціонування лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи не передбачено також і Законом України «Про якість та безпеку харчових продуктів», на стст. 22 та 35 якого покликається Відповідач.(арк.справи 188).

Разом з тим, заявляючи претензію про оплату вартості наданих послуг, а надалі позовну заяву, Позивач виходив з обставин існування у Відповідача грошового зобовязання перед ним, при цьому, не покликаючись на жодну норму законодавства України, якою обовязок такого від-шкодування передбачений.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Аналогічні правила встановлює і ст.174 ГК України.

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.(ч.1 ст.903 ЦК України).

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Договір, укладений сторонами у справі, містить умови безоплатного користування Відповідачем приміщенням і майном Позивача. Договір є чинним, змін і доповнень сторони до нього не вносили.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни та розірвання господарських договорів. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частинами 3 та 4 вказаної статті встановлено, що сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду і у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.(частина пята ст.188 ГК України).

Однак, з матералів справи вбачається, що Підприємство райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»не зверталось до ОСОБА_3 районної державної лабораторії ветеринарної медицини із пропозицією внести зміни до існуючого Договору, або укласти договір про надання послуг постачання електроенергії, газу, водопостачання та водовідведення тощо.

Тому твердження Позивача про існуючий обовязок Відповідача в частині відшкодування витрат на комунальні послуги є безпідставним.

Вбачається, що даних обставин місцевий суд не досліджував і правової оцінки їм не надавав.

Але судова колегія вважає необґрунтованою і суму заявлених вимог 5 397 грн. 86 коп.

Так, виходячи з правила про належність і допустимість доказів, апеляційний суд не приймає, як належні докази: реєстр показників електроенергії за 2010 рік, оскільки такий складено Позивачем в односторонньому порядку; показники знято з невідомого облікового приладу, відсутні докази реєстрації приладу органом держенергонагляду.(арк.справи 60).

Не стверджують суми понесених витрат і подані Позивачем рахунки та платіжні доручення, оскільки стосуються вони оплати Підприємством райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»вартості спожитої електроенергії, природного газу та послуг водопостачання вцілому по обєкту «ринок» за період січень 2009р. серпень 2010р.(арк.справи 120-181).

Інших доказів на підтвердження заявлених вимог Позивач суду не надав.

Відтак, на підставі ст.33 ГПК України в частині стягнення 5 397 грн. 86 коп. боргу в задоволенні позову необхідно відмовити, як безпідставному.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976р. №11 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Однак, оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

З огляду на встановлені Рівненським апеляційним господарським судом обставини в сукупності, рішення від 16.11.2010р. у справі №6/1370 є необґрунтованим і підлягає скасуванню, оскільки ухвалюючи його, місцевий суд неповно зясував обставин, що мають значення для справи, припустився невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні та неправильно застосував норми матеріального права.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального ко-дексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства райспоживспілки «ОСОБА_3 ринок»на рішення господарського суду Житомирської області від 16.11.2010р. по справі №6/1370 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 16.11.2010року по справі №6/1370 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касацій-ному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

5. Справу повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуюча суддя Грязнов В.В.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.