ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2011р.
Справа №18/2375/11

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако
М.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спеціалізоване
монтажне управління №25", м. Полтава

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Спеціалізоване
монтажне управління №25" про стягнення
51078,58 грн., з яких 50500,грн. - основна
заборгованість, 407,46 грн. - пеня, 171,12грн
-3% річних, посилаючись на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №27-л від 04.12.2010 року в частині
своєчасної оплати наданих послуг.

12.10.2011 року позивач подав уточнену
позовну заяву, згідно якої просив
стягнути 51099,77 грн., з яких 50500,00 грн. -
основного боргу, 450,35грн.-пеня, 149,42 грн.-3%
річних.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі з мотивів, викладених у позовній
заяві (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог).

Відповідач не скористався
наданими йому правами (ст. 22 ГПК
України) для захисту своїх інтересів, а
саме: його представник черговий раз в
судове засідання не з'явився, хоча був
повідомлений належним чином про час та
місце судового засідання, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення, відзив на
позов не надав.

Враховуючи те, що статтею 69 ГПК України
передбачено, що господарський спір має
бути вирішено у строк не більше двох
місяців від дня одержання позовної
заяви, який на час судового засіданні
закінчується, а від жодної із сторін не
надійшло заяви про його продовження, то
справа розглядається за наявними
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що згідно наданих
позивачем документів, 04 грудня 2010 року
між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1(виконавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "СМУ №25"
(замовник) було укладено договір про
надання послуг автокрану КС 3575А на
будівництві об'єктів в м.Ладижино
Вінницької області.(а.с.11,12).

В договорі сторони узгодили місце
надання послуг, обов'язки виконавця та
замовника, вартість послуг та
визначення порядку її оплати, а також
відповідальність сторін.

Крім того, позивачем надана копія
Додатку №1 (без дати), згідно якого
вартість машино-години встановлена в
розмірі 125,00грн(а.с.13)

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачає, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525,526,530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що на виконання умов
договору він надав відповідачу
послуги на загальну суму 50 500,00грн,
проте відповідач у визначений термін
та ігноруючи вимогу про сплату не
оплатив вартість отриманих робіт
(послуг) , а тому просив стягнути
вказану суму (з урахуванням уточнених
вимог) , а також пеню та 3%річних.

Частина 1 ст. 837 ЦК України передбачає,
що за договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 903 ЦК України , на яку
посилається позивач, передбачено, що
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу в
розмірі, порядку і строки, встановлені
договором.

Системний аналіз наведений вище норм
законодавства дає підстави для
висновку, що зобов'язання замовника з
оплати коштів виникає лише після
виконання зобов'язань виконавцем з
надання послуг.

Як встановлено судом, в договорі
сторони встановили, що виконавець по
закінченню виконання робіт на протязі
трьох робочих днів зобов'язаний надати
замовнику Акт виконаних робіт (п.2.3.
договору), а замовник зобов'язаний
підписати Акт виконаних робіт(п.3.2
договору).

Позивачем не надано доказів щодо
складання такого акту, надання його
замовнику та підписання чи не
підписання його відповідачем чи
уповноваженою ним особою.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на виконання ним своїх
зобов'язань з надання послуг, на
підтвердження чого надав змінний
рапорт про роботу крану за грудень 2010
року(а.с.14) та змінний рапорт про роботу
крану за січень 2011 року(а.с.15).

Однак, дані документи не можуть бути
прийняті судом в якості належного
доказу виконання зобов'язань
виконавцем, оскільки в них відсутні
докази його підписання чи погодження
зі сторони замовника.

Так, в змінному рапорті за грудень 2010
року в графі "підпис" наявний підпис
невстановленої особи, а в графі
"Виконроб" зазначена фізична особа
"ЧП", а позивачем не надано доказів на що
те, що вказана особа є повноважним
представником замовника.

В змінному рапорті за січень 2011 року
також відсутні підписи повноважних
представників замовника, що не дає суду
можливості встановити факт надання
послуг виконавцем у вказаному обсязі.

Згідно статей 32-34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести належними і
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилаєть.

Позивачем належними доказами не
доведено факт надання послуг
замовнику.

На підставі вищенаведеного суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 75,82-85
Господарського процесуального кодексу
України,суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

СУДДЯ
Кульбако М.М.

Повне рішення складено 27.10.2011року.