РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2011 р. Справа № 3/145

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М. ,

суддів Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Кульчин Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 (вх. № 19/31/10) на рішення господарського суду Рівненської області від 30.11.10 р.

у справі № 3/145 (суддя Марач В.В. )

за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "АПК МЕРЕЖА"

до відповідача 2 Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Венера"

про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 29 листопада 2007 року та Договору про поділ майна від 24 грудня 2007 року

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача 1 - ОСОБА_2М.(дов. б/н від 14.01.2011 р.)

відповідача 2 - не з'явився

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22 ГПК України.

Відводів даному складу суду від сторін в порядку передбаченому ст. 20 ГПК України не надходило. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Марач В.В.) від 30.11.2010 р. у справі № 3/145 припинено провадження у справі в частині позовних вимог до ТзОВ фірми "Венера" та відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову.

При цьому, заходи до забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали суду від 04 грудня 2008 року, у вигляді накладення арешту на нежиле приміщення - магазин - бару, загальною площею 309,6 кв.м., який знаходиться в м. Сарни по вул. Белгородській, 9/2, та належить Товариству з обмеженою відповідальністю "АПК - Мережа" на праві приватної власності - скасовано.

Позивач з даним рішенням не погодилася, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, оскільки, на її думку, останнє прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги грунтуються на тому, що в обгрунтування відмови у позові при винесенні оскаржуваного рішення зазначається, що: відчуження майна товариства, в тому числі нерухомого, не відноситься до виключної компетенції зборів учасників товариства; права позивача оспорюваними договорами не порушені, оскільки він не є стороною цих правочинів, а у відповідності до ст.12 Закону України "Про господарські товариства", ст.115 ЦК України право здійснювати повноваження власника майна товариства належить товариству, а не його учаснику; стаття 98 ЦК України не зазначає про те, що відчуження нерухомого майна відноситься до виключної компетенції зборів учасників товариства, а встановлює лише порядок прийняття такого рішення, зокрема, в частині кількості голосів учасників, які мають проголосувати за таке рішення; відповідачем в обгрунтування правомірності укладення оспорюваних договорів надано суду рішення учасників ТОВ фірми "Венера" від 29.11.2007 р., на яких був присутній учасник товариства ОСОБА_4 і які прийняли рішення продати майно.

Скаржник вважає, що його корпоративні права порушено, оскільки одним із прав учасника товариства відповідно до Статуту (п. 10. 2) є право отримувати частину прибутку від діяльності товариства. Оскільки, згадане приміщення магазин - бар є єдиним об'єктом, який забезпечував діяльність товариства та його платоспроможність, то відповідно його продаж може призвести до банкрутства останнього.

Частиною другою статті 98 ЦК України передбачено, що рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства приймаються більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом. На думку скаржника, Законом України "Про господарські товариства" та Статутом ТОВ фірми "Венера" інше не встановлено, відтак, скаржник зазначає, що про прийняте рішення учасників ТОВ фірми "Венера" від 29.11.2007 р. про продаж майна їй стало відомо лише із останнього судового засідання, на якому і було прийняте рішення про відмову в позові. Місцевим судом не було досліджено чи був даний учасник товариства належним чином повідомлений про скликання загальних зборів, їх дату, час і місце проведення, а також про порядок денний, що призвело до порушення його прав.

Позивач (скаржник) в судове засідання не з"явився, про причини свого нез"явлення суд не повідомив.

Відповідачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК МЕРЕЖА" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що місцевим господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі всебічного, повного і об"єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка. Відтак, просить рішення господарського суду Рівненської області від 30.11.2010 р. у справі № 3/145 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки оспорювані договори укладені уповноваженими особами та у відповідності до вимог законодавства України.

Відповідач 2 в судове засідання не з"явився, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача (скаржника) та відповідача 2, оскільки останні були повідомлений належним чином про час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та оцінивши докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 30.11.2010 р. у справі № 3/145 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення, виходячи з наступного.

Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній докази, колегією встановлено, що 29 листопада 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю фірмою „Венера" та товариством з обмеженою відповідальністю „АПК Мережа" було укладено Договір купівлі-продажу. Предметом даного договору було 76/100 частин нежилого приміщення магазин - бару, що становить 309, 6 кв. м., який знаходиться в м. Сарни по вул. Бєлгородській, 9.

Як вбачається з матеріалів справи, пізніше, 24 грудня 2007 року між цими ж сторонами було укладено Договір про поділ майна, відповідно до якого було розподілено майно, яке є об'єктом спільної часткової власності, що складається з нежитлової будівлі магазин - бару і знаходиться за адресою: м. Сарни, вул. Бєлгородська, 9. При цьому, даний об'єкт був розподілений наступним чином: 24/100 часток - товариству з обмеженою відповідальністю фірмі „Венера", що становить 98, 0 кв. м., та 76/100 часток - товариству з обмеженою відповідальністю „АПК МЕРЕЖА", що становить 309, 6 кв. м.. В результаті поділу майна в нежилому приміщенні, магазин - бару, що належить Відповідачу 1, рішенням Сарненського міськвиконкому № 147 від 20 лютого 2008 року була присвоєна поштова адреса: Рівненська область, Сарненський район, м.Сарни, вул.Белгородська, буд.9/2, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18046836 від 11.03.2008 року.

Позивач свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що вказані договори є недійсними, так як укладені без відповідного рішення зборів учасників товариства фірма „Венера, яким, зокрема, Позивач вважає і себе в тому числі.

Однак, на думку місцевого суду, з якою погоджується колегія апеляційного суду, вказане твердження Позивача не грунтується на законі, що підтверджується наступним.

Відповідно до статті 58 Закону України „Про господарські товариства (надалі по тексту рішення Закон) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників. На підставі статті 59 вказаного Закону до компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю крім питань, зазначених у пунктах "а", "б", "г - ж", "и - й" статті 41 цього Закону, належить:

а) встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів;

б) вирішення питання про придбання товариством частки учасника;

в) виключення учасника з товариства;

г) визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів.

Компетенцією зборів, зазначених у пунктах "а", "б", "г - ж", "и - й" статті 41 цього Закону, відповідно, є:

а) визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання;

б) внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу;

г) утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства;

д) затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків;

е) створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень;

є) винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства;

ж) затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства;

и) визначення умов оплати праці посадових осіб акціонерного товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв;

і) затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства;

ї) прийняття рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу;

й) прийняття рішення про обрання уповноваженої особи акціонерів для представлення інтересів акціонерів у випадках, передбачених законом.

При цьому, пунктом 9.4 Статуту ТзОВ „Венера теж визначено питання, вирішення яких відноситься до виключної компетенції зборів учасників товариства. Такими, зокрема, є:

а) визначення основних напрямків діяльності Товариства, затвердження планів та звітів про їх виконання;

б) внесення змін і доповнень да Статуту Товариства;

в) обрання і відкликання членів виконавчого органу і ревізійної комісії;

г) затвердження річних результатів діяльності Товариства, включно його філій, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, в порядку розподілу прибутку, в порядку відшкодування збитків;

д) виключення учасників з товариства;

а) створення, реорганізація і ліквідація дочірніх підприємств, філій і представництв, затвердження положень (Статутів) про них;

ж) прийняття ухвали про притягнення до майнової відповідальності службових осіб Товариства;

з) затвердження правил процедури і інших внутрішніх документів, визначення організаційної структури Товариства;

і) прийняття ухвали про припинення діяльності товариства, призначання ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу;

к) визначення обсягу, форми і порядок внесення учасниками додаткових вкладів;

л) вирішення питання про придбання Товариством частки (другої частини) учасника та уступки учасникам своєї ставки (другої частини) іншим учасникам;

н) затвердження порядку розподілу та використання прибутку та порядок утворення фондів товариства;

и) виключення учасника з товариства.

З огляду на вищевикладене, відчуження майна товариства, в тому числі нерухомого, не відноситься до виключної компетенції зборів учасників товариства.

В силу приписів статті 62 Закону у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства.

Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Як досліджено судами обох інстанцій, пунктом 9.9 Статуту ТзОВ „Венера визначено, що у товаристві створюється виконавчий орган-одноосібний (директор), який здійснює поточне управління діяльністю товариства. Відповідно до пункту 9.10 Статуту директор розвязує всі питання діяльності товариства, крім тих, що становлять виняткову компетенцію зборів учасників, а відповідно до пункту 9.12 директор має право без доручення виконувати дії від імені товариства.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що права Позивача оспорюваними договорами, тобто Договором купівлі - продажу та Договором про поділ майна, не порушені, оскільки він не є стороною цих правочинів, а у відповідності до ст. 12 Закону України Про господарські товариства, ст. 115 ЦК України право здійснювати повноваження власника майна товариства належить товариству, а не його учаснику.

Вірно застосовано місцевим господарським судом і приписи ст. ст. 79, 80 ГК України, відповідно до яких Відповідач - 1 та Відповідач - 2 належать до господарських товариств, які є юридичними особами. Згідно з ст. 80 ЦК України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно Статуту Відповідача - 2 до органів управління товариства віднесено Директора товариства, який є його виконавчим органом.

Не можна не погодитись і з твердженням місцевого господарського суду про те, що згідно ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень, проте у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Таким чином, якщо від імені юридичної особи діяла посадова особа - орган юридичної особи, діє презумпція наявності повноважень у посадової особи представляти юридичну особу. Разом з тим юридичній особі, від імені якої діяла посадова особа, що мала статус органу юридичної особи, але діяла за межами наданих повноважень, для визнання відповідного правочину недійсним надається можливість довести, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Але, на момент укладення зазначених правочинів, Відповідач - 1 не знав і не міг знати про обмеження повноважень, що підтверджується: витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 29.11.2007 р., де особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені Відповідача - 2 без довіреності, у тому числі підписувати договори зазначено: ОСОБА_4, наявність обмежень щодо його повноважень не зазначено; довідкою з ЄДРПОУ, яка видана управлінням статистики у Рівненській області, де вказано, що керівником є ОСОБА_4; змінами та доповненнями до Статуту Відповідача - 2, які зареєстровані 23.11.2007 р. за №4000248, де єдиним засновником зазначено ОСОБА_4.

Відповідно до приписів ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

За змістом ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а також обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, як вбачається з матеріалів справи і досліджено судами обох інстанцій, Позивачем не доведено, що в момент укладання спірних Договору купівлі - продажу та Договору про поділ майна Відповідач - 1 знав або міг знати про наявність обмежень повноважень у директора Відповідача - 2 на укладання вказаних договорів, які в подальшому були схвалені шляхом прийняття до виконання особою, яку представляли у спірних правовідносинах (передали нежиле приміщення, отримали сплачені кошти в оплату нежилого приміщення та розпорядились ними, здійснили поділ майна, тощо).

Місцевим господарським судом вірно досліджено та встановлено те, що укладаючи договір купівлі-продажу від 29 листопада 2007 року та договір про поділ майна від 24 грудня 2007 року з товариством з обмеженою відповідальністю „АПК МЕРЕЖА", посвідчені приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_5, директор ТзОВ фірми „Венера діяв в межах та у спосіб, які передбачені Законом та Статутом товариства.

Колегія Рівненського апеляційного господарського суду погоджується і з висновком місцевого господарського суду про те, що посилання Позивача (скаржника) на статтю 98 Цивільного кодексу України в даному випадку є безпідставними, так як пункт другий вказаної статті не зазначає про те, що відчуження нерухомого майна відноситься до виключної компетенції зборів учасників товариства, а лише встановлює порядок прийняття такого рішення, зокрема, в частині кількості голосів учасників, які мають проголосувати за таке рішення.

Статтею 98 Цивільного кодексу України встановлено, що рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить пятдесят і більше відсотків майна товариства, приймається більшістю не менш як у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Натомість, Законом України "Про господарські товариства" та Статутом ТзОВ фірма "Венера" передбачена можливість прийняття такого рішення простою більшістю голосів, відтак, в даному випадку спеціальним законодавством, яке регулює дані спірні правовідношення є Закон України Про господарські товариства. Зазначене спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, тому місцевий господарський суд правомірно не погодився із вищезазначеним твердженням останнього.

Колегія Рівненського апеляційного господарського суду не може не погодитись і з проведеним місцевим господарським судом системним аналізом норм законодавства, зокрема ст.ст.41, 59 Закону України "Про господарські товариства", з якого вбачається, що більшістю голосів (50 відсотків від загальної кількості голосів учасників товариства з обмеженою відповідальністю) приймаються рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю з питань, зазначених в п.п. аі бст.41 Закону України Про господарські товариства (п.а) визначення основних напрямків діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про його виконання; (п.б) внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу). По решті питань рішення приймаються більшістю голосів від числа присутніх на зборах.

Відтак, твердження Позивача про те, що рішення загальних зборів про відчуження нерухомого майна приймаються кваліфікованою більшістю голосів є безпідставним, таким, що не грунтується на нормах чинного законодавства та спростовується вищевикладеним.

Крім того, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні вірно досліджено, що відповідно до пункту 6.1. Статуту ТзОВ „Венера із змінами від 22.06.2006 року, зареєстрованих державним реєстратором за номером запису 1000248, учасниками товариства були: ОСОБА_6 з внеском в 12662,40 грн., що складає 19,2% Статутного фонду; ОСОБА_1 з внеском в 12002,90 грн., що складає 18,2% Статутного фонду; ОСОБА_7 з внеском в 527,60 грн., що складає 0,8% Статутного фонду; ОСОБА_4 з внеском в 40757,10 грн., що складає 61,82% Статутного фонду.

В обгрунтувуання правомірності укладення оспорюваних договорів Відповідачем 1 було надано місцевому господарському суду рішення учасників товариства фірми „Венера від 29.11.2007р., на яких був присутній учасник товариства ОСОБА_4 і які прийняли рішення продати 76/100 (сімдесят шість сотих) частини нежилого приміщення магазин-бару, що знаходиться за адресою: м.Сарни Рівненської області, вул.Белгородська, 9 та належить ТзОВ фірма Венера на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Сарненською міською радою 02.06.2004 року Товариству з обмеженою відповідальністю АПК МЕРЕЖА за суму 2 345 220 грн. (два мільйони триста сорок п'ять тисяч двісті двадцять гривень) та укласти договір купівлі-продажу згідно чинного законодавства.

Як досліджено місцевим господарським судом і з чим погоджується колегія апеляційного суду, вищезазначене рішення в судовому порядку недійсним не визнавалося, а відтак, враховуючи те, що ОСОБА_4 володіє 61,82% Статутного фонду ТзОВ „Венера" вказане рішення є законним, і, відповідно таким, що надавало право директору ТзОВ „Венера" укладати оспорювані правочини.

Відтак, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та необгрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

З прийняттям рішення у справі завершився її розгляд по суті в суді першої інстанції, відповідно, відпала необхідність у вжитті заходів до забезпечення позову, які були встановлені ухвалою суду від 04.12.2008 року, а відтак, суд першої інстанції на підставі ст.68 ГПК України правомірно скасував вищевказані заходи.

Враховуючи те, що доводів на спростування висновків суду першої інстанції по суті спору скаржником в апеляційній скарзі не наведено, обставин порушення судом першої інстанції норм, як матеріального, так і процесуального права, неповного з"ясування обставин справи, відповідно до вимог ст.33 ГПК України, скаржником не доведено, колегія Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 30.11.2010 р. у справі № 3/145 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Мельник О.В.