РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2011 року Справа № 6/5007/85/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Дужич С.П. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Снічук І.О.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Житомирської області від 23.08.11 р. у справі № 6/5007/85/11

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Олевського орендного підприємства теплових мереж

про стягнення в сумі 226 060 грн. 17 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 183/10 від 23.12.2010 р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (директор)

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі - Позивач) звернулась в господарський суд Волинської області з позовною заявою (а.с. 2-5) до Олевського орендного підприємства теплових мереж (надалі - Відповідач), в якій просить стягнути з Відповідача на користь Позивача 181 929 грн. 56 коп. основного боргу, 13 962 грн. 00 коп. пені, 22 514 грн. 86 коп. інфляційних, 7 653 грн. 75 коп. річних..

Рішенням у даній справі від 23 серпня 2011 року (а.с. 86-87) з підстав, вказаних у цьому рішенні позов задоволено частково, зменшено розмір пені до 6 981 грн. 00 коп., стягнуто з Відповідача на користь Позивача 56 661 грн. 48 коп. основного боргу, 6 981 грн. 00 коп. пені, 22 514 грн. 86 коп. інфляційних, 7 653 грн. 75 коп. річних, витрати за судовий розгляд та припинено провадження по справі в частині стягнення боргу в сумі 125 268 грн. 08 коп..

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 115-116) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав вказаних в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Волинської області від 23 серпня 2011 року у справі № 6/5007/85/11 скасувати та припинити провадження у справі.

В судовому засіданні від 2 листопада 2011 року представник Відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Позивача заперечив проти доводів Відповідача та просить, залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 23 вересня 2009 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір поставки природного газу для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання № 06/09-11067 ТЕ-10 (надалі Договір; а.с. 11-17), згідно якого Позивач зобов'язався передати у власність Відповідачу природний газ, за наявності його обсягів, а Відповідач зобов'язався прийняти та оплатити природний газ.

Згодом, 2 січня 2010 року між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (а.с. 18; надалі Додаткова угода), згідно якої, Позивач передає Відповідачу в період з 1 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року природний газ в обсязі 180 000 кубічних метрів.

З урахуванням Додаткової угоди, Позивач та Відповідач визначили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками і діє в частині поставки газу з 1 жовтня 2009 року по 30 квітня 2010 року, а в частині розрахунків за газ до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору, Позивач протягом жовтня місяця 2009 року по грудень місяць 2009 року та з січня місяці 2010 по квітень місяць 2010 року передав Відповідачу природний газ на загальну суму 191 929 грн. 56 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі-приймання природного газу за вказаний вище період (а.с. 19-25).

В свою чергу, як встановлено колегією суду, Відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості спожитого природного газу за вказаний період, виконав лише частково на загальну суму 135 268 грн. 08 коп. (з яких 125 268 грн. 08 коп. сплачено Відповідачем 29 липня 2011 року [а.с. 72] після направлення Позивачем позовної заяви до господарського суду Житомирської області [27 липня штамп на конверті на а.с. 34]).

Доказів погашення решти суми заборгованості, Відповідач суду не надав.

Відповідно до пункту 6.1 Договору: остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється на підставі акта приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В свою чергу, згідно умов Договору Відповідач зобов'язаний був в повному обсязі розрахуватися за фактично спожитий природний газ до 10 травня 2010 року.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України: зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України: господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу дії статті 526 Цивільного кодексу України: зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України: одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що: за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України: договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 2.1 Договору: Позивач передає Відповідачу в період з 1 жовтня 2009 року по 31 грудня 2009 року газ в обсязі до 170 000 кубічних метрів.

Пунктом 2.1.1 Договору (з урахуванням Додаткової угоди) передбачено, що: Позивач передає Відповідачу в період з 1 січня 2010 року по 30 квітня 2010 року газ в обсязі 180 000 кубічних метрів.

В статті 6 Договору, Позивач та Відповідач обумовили порядок розрахунків за Договором. Зокрема пунктом 6.1 сторони обумовили, що остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюються на підставі акта приймання передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи (а саме: акти прийому-передачі природного газу, які підписані Позивачем та Відповідачем; докази оплат заборгованості) колегія суду приходить до висновку про підставність та обґрунтованість стягнення з Відповідача заборгованості по оплаті вартості отриманого природного газу в розмірі 56 661 грн. 48 коп. заборгованості, а також про підставність припинення судом провадження по справі в частині сплаченої 29 липня 2011 року суми заборгованості (125 268 грн. 08 коп.). Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині - без змін.

Також, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зауважує, що у пункті 7.1 Договору, сторони визначили, що: за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором Позивач та Відповідач несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством України.

В силу дії статей 525, 526 Цивільного кодексу України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рівненський апеляційний господарський суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок трьох процентів річних та індексу інфляції, погоджується з вірністю їх розрахунку, здійсненого Позивачем та погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо підставності стягнення з Відповідача трьох процентів річних в розмірі 7 653 грн. 75 коп. та інфляційних в розмірі 22 514 грн. 86 коп..

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині - без змін.

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу дії статті 692 Цивільного кодексу України: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами частин 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу дії пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України: виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою.

Згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, нарахування пені за порушення зобовязання (при забезпеченні виконання зобовязання) можливе лише у разі наявності між сторонами письмового договору чи угоди (правочину) в якому обумовлено таке забезпечення виконання зобовязання.

Згідно пункту 7.1 Договору: за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по даному Договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з чинним законодавством України.

За умовами пункту 7.2 Договору: в разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору, Відповідач зобов'язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

З даного вбачається, що Договором, а саме пунктом 7.2 цього Договору письмово обумовлено забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені... Відповідно, Позивач мав право нараховувати Відповідачу пеню за Договором.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність розрахунку пені, погоджується з вірністю даного розрахунку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суду приходить до висновку, що судом першої інстанції підставно та обґрунтовано стягнуто з Відповідача на користь Позивача пеню в розмірі 6 981 грн. 00 коп... Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині - без змін.

Що ж до доводів Відповідача, наведених у апеляційній скарзі, то колегія суду зауважує, що статтею 2 Закону України „Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію від 12 травня 2011 року № 3319-УІ (дія якого поширюється на підприємства незалежно від їх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, а також субєктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, в тому числі Позивач) передбачено що: підлягає списанню заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом (п. 2.1 підп. 2.1.1).

Відповідно до пункту 2.2 Закону України „Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію передбачено, що підлягає вищеописане списання: заборгованості (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 503 затверджено Порядок перерахування у 2011 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, яким визначено механізм перерахування у 2011 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - заборгованість з різниці в тарифах) за рахунок надходжень, визначених пунктом 40 статті 4 Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік. Також ним визначено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі - розрахунки) здійснюється на умовах, визначених цим Порядком, на суму заборгованості з різниці в тарифах, що утворилася у період з 1 жовтня 2009 р. по 31 грудня 2010 року і не погашена на дату складення довідки про розмір кредиторської заборгованості місцевих бюджетів та/або дебіторської заборгованості учасників розрахунків, у межах лімітів, установлених Мінфіном для ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій згідно із затвердженим розподілом видатків Державного бюджету України на 2011 рік.

Згідно пункту 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається за формою згідно з додатком 1 між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані підприємствам теплоенергетики на заборгованість за природний газ). Учасниками розрахунків є відповідні територіальні органи Казначейства, місцеві фінансові органи, підприємства, що виробляють, постачають та транспортують теплову енергію для населення, незалежно від форми власності, Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, її дочірня компанія „Газ України та її філії.

Пунктами 10-15 Порядку визначено порядок укладення, перевірки договорів про організацію взаєморозрахунків, перерахування і розподіл коштів...

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що за своїм змістом Постанова Кабінету Міністрів України № 503 від 11 травня 2011 року не звільняє Відповідача від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов'язання, оскільки постанова такі норми не містить, а лише встановлює норми, що регулюють бюджетні відносини та відносини пов'язані з погашенням заборгованості з різниці в тарифах.

Тому, надання або ненадання субвенцій з державного бюджету не може бути умовою виконання або невиконання Відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Закон встановлює, можливість списання заборгованості (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Прикінцевими положеннями Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України у двотижневий термін з дня набрання чинності цим Законом затвердити порядок списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що на момент звернення Позивача з позовом до Відповідача такий Порядок Кабінетом Міністрів України не прийнятий, відповідно нараховані пеня, інфляційні втрати та три відсотки річних за договором поставки природного газу без відповідного порядку взагалі не підлягали списанню.

Колегія суддів зауважує, що відповідний Порядок списання заборгованості за спожитий газ та електричну енергію був затверджений 8 серпня 2011 року постановою Кабінетом Міністрів України № 894 (далі-Порядок).

Відповідно до пункту 6 вищеописаного Порядку: для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів.

Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

В силу дії пункту 7 Порядку: заборгованість із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.

Учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 року кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості (пункт 8 Порядку).

Згідно пункту 9 Порядку: списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в межах сум, списаних компанією "Газ України" учасникам процедури списання, зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та заборгованості ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, та надсилає їй щомісяця повідомлення про суму списаної таким учасникам заборгованості та суму заборгованості, що підлягає списанню у бухгалтерському обліку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Враховуючи вищеописане, колегія суддів звертає увагу, що Відповідачем на момент прийняття рішення місцевим господарським судом повністю не дотриманні вимоги Порядку, щодо списання такої заборгованості.

Також, Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що на момент винесення місцевим господарським судом рішення, комісія з питань списання заборгованості Відповідачем не створена, відповідно відсутні протоколи такої комісії про списання заборгованості. Крім того, на момент винесення рішення місцевим господарським судом між сторонами відсутні укладені Договори щодо списання пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних...

Таким чином на момент вирішення спору і господарському суді Житомирської області, Відповідачем не дотриманні вимоги Порядку, щодо списання заборгованості, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, нарахованих Відповідачу на заборгованість за спожитий природний газ у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 рік, в зв'язку з чим станом на дату прийняття цього рішення у Позивача були відсутні підстави для їх списання...

Також колегія суду звертає увагу на те, що у відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України: зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При зверненні Позивача до господарського суду, було подано договір постачання природного газу, акти приймання - передачі природного газу, розрахунок боргу з урахуванням всіх проведених Покупцем оплат, розрахунок пені, інфляційних, 3 процентів річних. Розглядаючи вказані докази, суд встановив факт поставки товару та факт його несвоєчасної та не повної оплати. Таким чином у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки будь-які докази належного виконання зобов'язання з оплати отриманого газу Відповідачем надані не були.

З урахуванням усього вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття Закону України Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію, Постанови Кабінету Міністрів України № 605 та Постанови Кабінету Міністрів України № 503 в будь якому випадку не може бути підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Інші доводи апелянта є безпідставними, спростовуються усім вищевказаним у даній судовій постанові суду апеляційної інстанції, а тому до уваги судом не беруться.

Враховуючи усе вищеописане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 23.08.11 р. у справі №6/5007/85/11 залишити без змін, апеляційну скаргу Олевського орендного підприємства теплових мереж - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Юрчук М.І.

15452/11