РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2011 року Справа № 5004/1459/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Щепанська Г.А. , суддя Гудак А.В.

при секретарі Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду Волинської області у справі № 5004/1459/11 від 18.08.11р. (суддя Войціховський Віталій Антонович)

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств

до відповідача ОСОБА_1 районного споживчого товариства

про скасування постанови правління ОСОБА_1 районного споживчого товариства від 03.06.2011р. та зобов'язання ОСОБА_1 районного споживчого товариства виконувати умови договору

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2.(дов. № 6-173 від 17.05.11 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. б/н від 17.08.11 р.)

ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Волинська обласна спілка споживчих товариств (надалі Позивач) звернулась в господарський суд Волинської області з позовною заявою (т.1, а.с. 3-6) до ОСОБА_1 районного споживчого товариства (надалі Відповідач) про скасування постанови Відповідача від 3 червня 2011 року та зобовязання Відповідача виконувати умови договору «Про делегування повноважень та функцій»від 5 квітня 2006 року, в частині подання Позивачу бухгалтерської та статистичної звітності.

Рішенням господарського суду Волинської області від 18 серпня 2011 року по даній справі (т.1, а.с. 120-127) у позові задоволено, з підстав, вказаних у цьому рішенні.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач, звернувся з апеляційною скаргою (т.1, а.с. 133-134) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій з підстав, вказаних у даній скарзі, просить рішення господарського суду Волинської області від 18 серпня 2011 року у даній справі скасувати та стягнути з позивача на користь Відповідача судові витрат.

В судовому засіданні представник Відповідача підтримав доводи викладенні в апеляційній скарзі.

На підтвердження доводів, висвітлених в апеляційній скарзі Відповідачем 21 вересня 2011 року через канцелярію апеляційного господарського суду подано заяву (т.2, а.с. 15), в якій просить долучити до матеріалів справи постанову № 1 п'ятнадцятих зборів уповноважених ОСОБА_1 районного споживчого товариства від 9 вересня 2011 року (т.2, а.с. 22) про вихід Відповідача зі складу Позивача; протокол п'ятнадцятих зборів уповноважених ОСОБА_1 районного споживчого товариства від 4 березня 2011 року (т.2, а.с. 17-18); договір між Позивачем та Відповідачем про делегування повноважень та функцій від 12 квітня 2011 року (т.2, а.с. 20-21).

Колегія суду наголошує на тому, що відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України: докази у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для привального вирішення господарського спору.

Згідно частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України: ... додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В силу дії частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України: в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд зауважує, що подана Відповідачем постанова від 9 вересня 2011 року винесена вже після прийняття господарським судом першої інстанції оспорюваного рішення, а тому враховуючи, що вона не могла бути предметом дослідження в господарському суді першої інстанції та враховуючи вищевказані норми Господарського процесуального кодексу України, колегія суду не приймає дану постанову до уваги.

Щодо інших поданих документів, Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу, що вищеописані документи, не досліджувались господарським судом першої інстанції під час розгляду даної справи по суті, оскільки не надовались Відповідачем суду для дослідження... В той же час, в силу дії статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, апелянт не довів апеляційному суду неможливість подачі даних доказів суду першої інстанції.

Враховуючи вищеописане колегія апеляційного господарського суду, не приймає вищевказані докази в зв'язку з тим, що Відповідачем не обґрунтовано неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, не залежних від нього...

Не погоджуючись з доводами викладеними в апеляційній скарзі, Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (т.2, а.с. 2-3).

У своєму відзиві Позивач заперечує проти доводів апелянта і просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення господарського суду Волинської області від 18 серпня 2011 року, з підстав, вказаних у відзиві.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу та заперечив проти доводів Відповідача, висвітлених у апеляційній скарзі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до пункт 1 Статуту Позивача(т.1, а.с. 11-14): споживчі товариства та районні спілки споживчих товариств на добровільних засадах обєднуються в Позивача, виконують вимоги її Статуту та мають право вільного виходу з нього.

Згідно пункту 10 Статуту Позивача: взаємовідносини Позивача з його членами будуються на основі цього Статуту та укладених між ними угод про делегування повноважень і функцій.

Пунктом 1 частини 2 статті 8 Закону України "Про споживчу кооперацію" передбачено, що: взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах, товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій.

Пунктом 6 Статуту Позивача визначено, що: до основних цілей і завдань Позивача відносяться сприяння розвитку споживчої кооперації, виконання делегованих їй споживчими товариствами, райспоживспілками повноважень і функцій, координація діяльності споживчих товариств, райспоживспілок, а також розвиток власної господарської діяльності для задоволення потреб пайовиків і населення в товарах народного споживання та послугах.

Підпунктами «а»та «б»пункту 14 Статуту Позивачем обумовлено, що член Позивача зобовязаний дотримуватися Статуту Позивача, договорів та взаємних домовленостей, виконувати рішення її зїзду, конференцій, Ради, правління; а також подавати в установленому порядку фінансову і статистичну звітність про свою діяльність.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 4 Статуту Відповідача (т.1, а.с. 15-27): Відповідач на добровільних засадах входить до складу Позивача, дотримується вимог її статуту та має право вільного виходу з неї.

Крім того, колегія суду звертає увагу, що пунктом 5 Статуту Відповідача обумовлено, що: Відповідач делегує Позивачу, членом якої він є, частину своїх повноважень та виконання окремих функцій.

Також, пунктом 55 Статуту Відповідача визначено, що: Відповідач і його підприємства ведуть бухгалтерський облік свого майна, зобовязань і господарських операцій, а також подають бухгалтерську, фінансову, статистичну та іншу звітність про свою діяльність споживспілці, членом якої є районне споживче товариство, органам державної виконавчої влади у порядку, встановленому чинним законодавством і правовими документами, і несуть відповідальність за достовірність обліку і звітності.

5 квітня 2006 року між Відповідачем та Позивачем з метою захисту прав та інтересів членів споживчих товариств, кооперативних організацій і підприємств, забезпечення тісної взаємодії та співробітництва для ефективного ведення господарської діяльності, укладено договір про делегування повноважень та функцій (т.1, а.с. 32-34; надалі Договір).

У відповідності до положень Розділу 2 "Делегування повноважень та функцій" вищеописаного Договору Відповідачем було делеговано Позивачу повноваження та функції, які перелічені у Договорі.

Пунктами 3.1.1, 3.1.2 Договору сторонами було встановлено, що зобовязання Позивача, виконувати делеговані повноваження та функції, передбачені Розділом 2 Договору, інформувати органи управління районного споживчого товариства про вжиті заходи щодо захисту прав та інтересів районного споживчого товариства та його членів, наслідки розгляду стану господарсько-фінансової діяльності, ревізій, перевірок і прийнятих рішень з цих питань.

Під час дослідження матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що пунктом 3.2.1 Договору передбачено: подавати Позивачу державну фінансову, статистичну звітність та спеціалізовану звітність облспоживспілки.

Пункту 3.2.2 Договору обумовлено обов'язок Відповідача: подавати правлінню Позивача чи його відділам довідкові інформаційні матеріали (копії), що не є елементами звітності, але необхідні для, більш глибокого вивчення фінансово-економічного стану в галузях діяльності спільного опрацювання пропозицій і заходів, спрямованих на вдосконалення системи управління і підвищення ефективності господарювання.

Ще один обов'язок визначено в пункті 3.2.4 Договору, а саме: своєчасно інформувати Позивача про дії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, що торкаються інтересів Відповідача або її членів, а також погоджувати з правлінням Позивача внесення змін до свого Статуту.

Пунктом 3.2.5 Договору передбачено, що Відповідач: за пропозицією правління Позивача скликати засідання правління та збори Ради Відповідача; сплачує щорічні членські внески у розмірі, визначеному зборами Ради Позивача.

Статтею 144 Господарського кодексу України встановлено, що: майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України: зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України: господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу дії статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України: договір є обовязковим до виконання сторонами.

У відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України: зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України: підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

В силу дії частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України: зміст договору становлять умови (пункти), визначені на власний розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України обумовлено, що: договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна його умов не допускається.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суду зауважує, що в даному випадку відносини між сторонами у справі носять договірний характер, укладений 5 квітня 2006 року між Позивачем та Позивачем договір (т.1, а.с.32-34) про делегування повноважень та функцій предметом судових розглядів не виступав, недійсним чи неукладеним не визнавався, у встановленому чинним законодавством порядку змінений не був, відтак підлягає обовязковому виконанню сторонами у визначеному угодою порядку.

Вищеописаний Договір між Позивачем та Відповідачем було укладено виключно у відповідності та на виконання положень Статутів Позивача та Відповідача, з метою захисту прав та інтересів членів споживчих товариств, забезпечення взаємодії та співробітництва для ефективного ведення господарської діяльності, а також на підставі положень Закону України "Про кооперацію" та Закону України "Про споживчу кооперацію", інших нормативно-правових актів...

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень статті 631 Цивільного кодексу України: строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору; Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Враховуючи вищеописане, Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що строк договору є однією із складових його змісту, строком є термін дії певного договору протягом якого сторони мають права і повинні виконувати свої обовязки, які обумовлені предметом угоди. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд, зобовязання, взяті на себе сторонами відповідно до умов договору, виконуються протягом всього строку дії договору.

Колегія суду звертає увагу, що пунктом 4.3 Договору обумовлено, що: Договір вважається чинним 5 років; якщо після закінчення строку дії Договору жодна із сторін не вимагатиме його розірвання протягом одного місяця, Договір вважається пролонгованим на такий же термін.

Згідно пункту 4.4 Договору: Договір набирає чинності з моменту його підписання.

Дослідивши вищеописаний Договір, колегія суду зауважує, що даним Договором не визначено право сторін на односторонню відмову від виконання зобовязань за цим Договором, його зміну або розірвання...

З огляду на обставини, описані вище у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Договір набрав чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками, а саме 5 квітня 2006 року і діяв впродовж пяти років до 5 квітня 2011 року включно.

Водночас, в силу дії пункту 4.3 Договору: будь-яка сторона за Договором вправі була вимагати від іншої сторони розірвання Договору виключно у місячний термін після закінчення строку його дії.

З урахуванням усього вищевказаного, колегія суду приходить до висновку, що місячний термін для направлення (висловлення) відповідних вимог щодо розірвання Договору розпочався 6 квітня 2011 року та закінчився 6 травня 2011 року.

З огляду на докази наявні в матеріалах справи та умови пункту 4.3 Договору, апеляційним господарським судом встановлено, що у визначений проміжок часу жодна із сторін не скористалась наданим останнім правом та у встановленому порядку не направила другій стороні за Договором будь-якої вимоги (листа, пропозиції, повідомлення, вимоги, клопотання і т.п.) відносно розірвання дії Договору про делегування повноважень та функцій, а відтак колегія суду вважає, що зазначений Договір був автоматично пролонгований на такий же термін (5 років) і є діючим.

Водночас, колегія суду констатує, що суду не подавалися жодні докази, котрі б свідчили про судовий розгляд позову про розірвання Договору...

Суд зауважує, що Відповідач посилається на прийняття ним 7 грудня 2010 року постанови за №12 (т.1, а.с. 29) "Про розірвання договору між Волинською обласною спілкою споживчих товариств та ОСОБА_1 районним споживчим товариством про делегування повноважень та функцій від 5 квітня 2006 року" та направлення правлінням районного споживчого товариства цієї постанови Позивачу (супровідний лист № 235 від 10.12.2010р. т.1, а.с. 28).

Проте, колегія суду наголошує на тому, що Договір укладений між Позивачем та Відповідачем відповідно до своєї правової суті є Договором дорученням...

В силу дії статті 1000 Цивільного кодексу України: за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії; правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя.

В силу дії статті 1008 Цивільного кодексу України: договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору.

Відповідно до частини 2 статті 214 Цивільного кодексу України: особи, які уклали дво-, чи багатосторонній договір мають право відмовитись від нього в повному обємі чи частково тільки при умові взаємної згоди сторін, також у випадках, передбачених законом.

Згідно статті 651 Цивільного кодексу України: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 653, 654 Цивільного кодексу України визначено, що розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту; у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

У відповідності до статті 188 Господарського кодексу України: зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що правління Відповідача, приймаючи постанову № 12, а також направляючи зазначену постанову на адресу Позивача вчинило дії, спрямовані не інакше як на одностороннє розірвання укладеного між сторонами Договору, що не можливе та не передбачене положеннями чинного законодавства України.

Апеляційний господарський суд вважає, що повідомлення Відповідача № 235 від 10 грудня 2010 року щодо дострокового розірвання Договору було направлено Відповідачем на адресу Позивача 10 грудня 2010 року, тобто задовго до закінчення терміну дії Договору. При цьому судова колегія констатує факт невідповідності зазначеного звернення порядку та строку цього звернення, визначеному Договором (в даному випадку у період з 06.04.2011р. по 06.05.2011р. включно). Дане, в свою чергу вказує на неналежність даного доказу реалізації стороною передбаченого пунктом 4.3 Договору права на предявлення вимоги про розірвання Договору у місячний термін після закінчення строку дії Договору.

Одночасно колегія суду зауважує, що зазначені дії Відповідача різняться з диспозицією положень Закону України "Про споживчу кооперацію", зокрема зі статтею 8 цього Закону, згідно якого: взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах; товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень і виконання окремих функцій; спілки споживчих товариств, виходячи з делегованих їм прав, можуть представляти і захищати інтереси споживчих товариств, їх членів і населення, яке обслуговується у відповідних державних і інших органах, а також міжнародних організаціях; надавати споживчим товариствам практичну допомогу у здійсненні господарської діяльності та ін.

Враховуючи вищеописане, колегія суду вважає дані посилання, безпідставними та такими, що суперечать Закону...

Що ж до заперечень Відповідача та тверджень щодо направлення Відповідачем на адресу Позивача листів за №75/1 від 6 квітня 2011 року та № 78 від 11 квітня 2011 року (а.с. 101, 104), то суд не приймає останні до уваги та відхиляє їх як неналежні з огляду на таке...

Зі змісту Листа № 75/1, правління Відповідача повідомляло Позивачу про те, що у звязку із закінченням терміну дії Договору Відповідач вважає даний Договір розірваним, а також повідомляє Позивача про те, що у звязку з неодноразовим порушенням умов даного Договору правлінням Позивача в такій редакції Договір заключатися не буде.

Дослідивши наявні матеріали справи, колегія суду зауважує, що із здійснених на листі відміток та підпису, останній було отримано 7 квітня 2011 року ОСОБА_5. Наданими в судовому засіданні представником Позивача поясненнями, котрі не були заперечені представниками Відповідача, ОСОБА_5 до липня місяця 2011 року дійсно працював у Позивача на посаді заступника голови правління, проте на час розгляду даної справи звільнений із займаної посади...

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що вищеописаний лист-повідомлення про розірвання Договору не містить при цьому і інших обовязкових реквізитів Позивача, зокрема, таких, котрі б підтверджували отримання вхідної кореспонденції, а саме листа-повідомлення безпосередньо службою діловодства (канцелярія, приймальня і т.п.) Позивача, реєстрації такого листа у відповідному журналі вхідної кореспонденції, передачу останнього на розгляд керівництву (уповноваженим особам), відмітки-доручення відповідальної особи відносно подальшого руху документа, доручення службовим особам облспоживспілки на здійснення відповідного реагування чи вжиття тих чи інших заходів тощо.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що Відповідачем ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції не було надано жодних документів на підтвердження офіційного направлення зазначеного листа Позивачу (поштові документи, документи курєрської доставки кореспонденції і т.п.), його вручення уповноваженій на отримання вхідної кореспонденції особі.

Як вбачається із тексту листа № 78 від 11 квітня 2011 року (т.1, а.с. 104) Відповідач повідомляв Позивача про те, що у звязку з порушенням умов Договору та закінченням його терміну дії згідно пункту 4.3 Договору, Відповідач просить вважати даний Договір розірваним і підписати договір в редакції Відповідача від 12 квітня 2011 року...

В підтвердження вищеописаного Відповідачем подано фіскальний чек відділення звязку смт. Шацьк від 14 квітня 2011 року за № 7940 (а.с. 102, 103). Дослідивши даний доказ, Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу, що долученим до матеріалів справи фіскальним чеком не підтверджується той факт, що поштовим звязком 14 квітня 2011 року на адресу Позивача направлявся саме лист Відповідача № 78.

Крім того, дослідивши зазначений лист, колегія суду звертає увагу на те, що він не містить будь-яких реквізитів Позивача, котрі б підтверджували отримання даної вхідної кореспонденції.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що за загальними правилами ведення діловодства на підприємствах, установах, організаціях, реєстрація вхідної чи вихідної кореспонденції це фіксація факту створення або одержання документів через присвоєння їм порядкових номерів та запису необхідних відомостей, що містяться в них. При цьому, мета реєстрації полягає у забезпеченні обліку, контролю та пошуку документів. Кожний документ повинен реєструватися в даній установі лише один раз. Вхідні документи реєструють у день надходження, а вихідні та внутрішні в день їх підписання. Обовязково повинні реєструватися документи, що надходять від вищих організацій (установ), і ті, що надсилаються до вищих організацій (установ), важливі внутрішні документи (накази, розпорядження, протоколи, доповідні записки тощо), а також пропозиції, скарги громадян. Не реєструються поздоровчі листи, поздоровчі телеграми, запрошення, інформації до відома, документи, що проходять через службу документування і піддаються оперативному обліку в спеціальних оперативних формах у галузевих та функціональних структурних підрозділах: бухгалтерські документи первинного обліку, щомісячні та щоквартальні звіти підвідомчих організацій.

Для реєстрації документів усіх категорій (вхідних, вихідних, внутрішніх) використовують реєстраційно-контрольні картки або спеціальні журнали.

У разі реєстрації службових листів фіксують лише ініціативні документи (запити), складені в даній установі чи ті, що надійшли від іншої установи, а дані про документ, надісланий у відповідь, зазначають як доповнення до реєстраційних записів у тій самій картці.

Інструкцією із загального діловодства в центральному апараті Позивача (а.с. 98-99), розробленого у відповідності до постанови Укоопспілки № 177 від 5 травня 2006 року (т.1, а.с. 96) та постанови правління Позивача № 84 від 15 червня 2006 року (а.с. 97) визначено, що зазначена інструкція установлює обовязкові для всіх працівників апарату облспоживспілки правила діловодства від моменту надходження або розроблення та затвердження документів до передачі їх в архів; порядок діловодства, встановлений Інструкцією, поширюється на всю документацію, яка застосовується при здійсненні розпорядчої і виконавчої діяльності облспоживспілки, її положення не поширюється на спеціальні види документів, а також документи з грифом "для службового користування"; відповідальність за своєчасне виконання документів і листів, а також за правильне діловодство і збереження справ в управліннях і відділах апарату облспоживспілки несуть начальники і безпосередні виконавці в тій частині, яка стосується кола їх обовязків.

Розділом 3 Інструкції "Приймання, розгляд і реєстрація кореспонденції" визначено, що: вся кореспонденція, що надходить до Позивача протягом робочого дня, приймається відділом діловодства і негайно направляється за призначенням: голові і його заступникам, начальникам управлінь та відділів; при розкриванні конвертів перевіряється відповідність номерів на документах і конвертах; документи, що надходять до правління Позивача реєструються в день їх надходження в журналі вхідної кореспонденції; після реєстрації документів у журналі на кожному документі в нижньому правому куту першої сторінки ставиться штамп, у якому проставляється дата і реєстраційний номер.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, а саме: копію витягу із журналу обліку вхідної кореспонденції Позивача (т.1, а.с. 100), колегія суду зауважує, що у період квітня місяця 2011 року на адресу Позивача таких листів як № 75/1 від 6 квітня 2011 року та № 78 від 11 квітня 2011 року не надходило, зазначені листи відділом діловодства не реєструвались, про що також свідчить відсутність на зазначених листах відповідних відміток, штампів та підписів.

Колегія суду звертає увагу, що у журналі реєстрації вхідної кореспонденції містяться відомості (запис № 564 від 18.04.2011р.) щодо надходження до Позивача та реєстрацію останньою від Відповідача листа № 79 від 13 квітня 2011 року (а.с. 108).

Із наданих в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду пояснень Відповідача вбачається, що лист товариства за № 79 направлявся Відповідачем Позивачу поштовою кореспонденцією про що також свідчить фіскальний чек відділення звязку смт. Шацьк від 14 квітня 2011 року за № 7940 (а.с. 102-103). Відповідачем при цьому здійснюється посилання на те, що до вмісту даного рекомендованого листа було вкладено також і лист-повідомлення за № 78...

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, колегія суду зауважує, що матеріалами справи (а.с. 104-115) підтверджується те, що у період 2011 року сторонами у справі вчинялись заходи відносно врегулювання переддоговірних розбіжностей з приводу укладення між останніми договору в новій редакції.

Відповідні проекти договорів були розроблені як Позивачем, так і Відповідачем, направлялись для ознайомлення однією із сторін іншій, однак не були підписані чи узгоджені між сторонами в тій чи іншій редакції.

Колегія суду зауважує, що питання щодо укладення між сторонами нового договору про делегування повноважень та функцій не було, проекти договорів предметом судових розглядів не виступали (сторони підтвердили, що не звертались з таким позовом до суду).

Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що дії сторін щодо узгодження між Позивачем та Відповідачем питання щодо укладення нового договору про делегування повноважень та функцій, не свідчить про припинення дії, або ж розірвання у встановленому Договором та Законодавством України порядку Договору між Позивачем та Відповідачем.

Відповідно до статей 33 Господарського процесуального кодексу України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами і іншими учасниками судового процесу.

В силу дії частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України: обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи усе вищеописане, у даній судовій постанові, колегія суду зауважує, що Відповідач не довів належними та допустимими доказами відповідно підставність обставин, котрі було покладено останнім в обґрунтування заперечень на предявлений Позивачем позову.

Також, апеляційний суд ще раз наголошує на тому, що Відповідачем, в силу дії частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, не доведено неможливість подачі суду першої інстанції з причин, що не залежать від нього додаткових доказів на підтвердження своїх заперечень (які існували на момент розгляду справи господарським судом Волинської області)...

Враховуючи усе вищевказане, колегія суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 18 серпня 2011 року у справі № 5004/1459/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 районного споживчого товариства - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Щепанська Г.А.

Суддя Гудак А.В.