РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"17" січня 2011 р. Справа № 12/1463-10

Рівненський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий-суддя Петухов М.Г.

судді: Демидюк О.О.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокомплект»

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24.11.2010р.

у справі № 12/1463-10

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокомплект» Закарпатська область, Мукачівський р-н, с.Ключарки

до відповідача підприємця ОСОБА_2 Віталійовича Хмельницька область м.Шепетівка

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 підприємство «Афродіта» Хмельницька область м.Шепетівка

про: стягнення 14115 грн. 40 коп.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_4;

Від відповідача: не зявився;

Від третьої особи: не зявився.

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача у судове засідання не зявився, відзиву на апеляційну скаргу не подав, хоча відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.123).

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, відзиву на апеляційну скаргу не подав, ухвала суду від 24.12.2010р., направлена на адресу третьої особи повернута підприємством Укрпошти з відміткою «за закінченням терміну зберігання»(а.с.121).

Враховуючи, що ухвалою суду від 24.12.2010р. явка повноважних представників не визнана обовязковою, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи і в обовязок суду не входить розшук учасників судового процесу, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.11. 2010 року у справі № 12/1463-10 (суддя Шпак В.О.) відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокомплект» до підприємця ОСОБА_2 про стягнення 4415,40 грн., плати за перевезення вантажу та 10000,00 грн. штрафних санкцій. Своє рішенням суд мотивував тим, що згідно ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі (ст.930 Кодексу).

Позивач в якості доказу посилається на копію заявки-договору від 02.09.2009року, відповідно до якого, як вважає позивач, між ним та відповідачем виникли зобовязання. Однак, під час розгляду справи позивачем не надано суд ні одного оригінала доказів, які могли б свідчити про наявність між сторонами договірних зобовязань.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду ТОВ «Автокомплект»подало апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення господарського суду Хмельницької області скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. У апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги заявку-договір на перевезення вантажу у міжнародному сполученні від 02.09.2009р., яка надійшла з електронної адреси відповідача та докази, які підтверджують надходження електронного листа з даною заявкою-договором саме з електронної адреси відповідача

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Матеріали даної справи № 12/1463-10 містять надану позивачем заявку-договір на перевезення вантажу у міжнародному сполученні від 02.09.2009р., яка за твердженням позивача надійшла від відповідача засобами електронного звязку ( далі Заявка а.с.105,106).

Позивач посилається на те, що на основі вказаної Заявки Відповідач замовив у Позивача автотранспортний засіб МАН АО 6605 АІ та напівпричіп для транспортування двигунів по маршруту: м. Шепетівка (Україна) - м. Прешов (Словачинна). Взяті на себе зобов'язання Позивач виконав належним чином. Транспортний засіб своєчасно було поставлено на завантаження в м. Шепетівка де був завантажений ВКП «Афордіта». З 06 вересня 2009 року транспортний засіб Позивача з вантажем прибув в зону митного контролю на митний пост „Ужгород Ужгородської митниці. В ході митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо вантажу. І тому, митний орган склав Протокол 3525/30001/09 від 11.09.2009р. На підставі вищенаведеного протоколу, митним органом 11.09.2010р. вилучено транспортний засіб та напівпричіп Позивача ОСОБА_5 з цим вилучено техпаспорти на транспортний засіб та напівпричіп, а також супровідні митні документи .

В матеріалах справи також містяться копії міжнародних товарно-транспортних накладних СМR з яких вбачається, що відправником вантажу була третя особа - ВКП «Афордіта»(а.с.15-18, 32, 69-72).

Матеріали про порушення керівником ВКП «Афордіта»митних правил розглядалися в судовому порядку. 12.05.2010р. Ужгородський міськрайонний суд виніс постанову від 12.05.2010р. про закриття провадження по справі № 3-9409/09 та повернення транспортного засобу Позивача та двигунів третьої особи (а.с.19-22).

30.06.2010р. Апеляційний суд Закарпатської області своєю постановою відмовив поновити строки прокуратурі м. Ужгорода про поновлення строку на внесення протесту на постанову Ужгородського міськрайонного суду (а.с.23,24).

Транспортний засіб Позивача разом із вантажем передано Позивачеві на підставі видаткової накладної №198 від 27.07.2010р. (а.с.27).

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі (ст.930 Кодексу).

Відповідно до частини 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Зі змісту вказаних норм законів вбачається, що укладання договору та його підпис за допомогою засобів електронного звязку має бути погоджено сторонами в договорі.

Частинами 1-3 ст. 207 ЦК України передбачено:

1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

3. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Проте Заявка на яку посилається позивач не містить умов, щодо його укладання за допомогою засобів електронного звязку, а також між сторонами не було в письмовій формі погоджено зразки їх власноручних підписів, які вони будуть використовувати при електронному надсиланні договорів.

Заявка містить лише умову про можливість укладання договору за допомогою факсимільного звязку, що відмінним технічним та електронним засобом від електронного звязку (п. 5 Заявки).

Крім цього, відсутність між сторонами спору укладеного у письмовій формі договору підтверджується і тим, що підпис підприємця ОСОБА_2 на Заявці представленій позивачем та його ж підпис в паспорті, картці з зразками підписів та печатки, яка подається в банківську установу і договорі банківського рахунку від 05.01.2009р. з ВАТ «ОСОБА_6 Аваль»є різними і не потребують додаткового дослідження для встановлення даного факту (а.с.60,61,64-66,106).

Також судом взято до уваги, що третя особа ВКП «Афродіта», яка була відправником та власником вантажу у відзиві заперечила будь-які договірні відносини з підприємцем ОСОБА_2 (а.с. 111-113).

Посилання позивача на заключення ОСОБА_7 ТОВ «ТрансСофтГрупа», який є спеціалістом з адміністрування компютерних мереж, інтернет доступу та управління базами даних, правомірно не прийняте судом першої інстанції, як належний доказ по справі, оскільки воно не свідчить про те, що сторони в належній формі досягли згоди на здійснення перевезення вантажу.

У відповідності до ст.. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Проте, позивачем, як вірно зазначив місцевий суд, не доведено наявність між сторонами договірних зобовязань.

Крім цього, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не виконано перевезення, вантаж не доставлений у пункт призначення і не переданий вантажоодержувачу, а тому ставити вимогу про оплату невиконаного зобовязання та оплату простою (оплата якого передбачена лише за затримку завантаження) за відсутності вини сторін у позивача немає підстав в будь-якому разі.

Таким чином, господарський суд Хмельницької області у оскаржуваному рішенні прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 р. N 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, та керуючись законом підставно відмовив в задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на ТзОВ «Автокомплект».

На підставі ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не приймає в якості допустимого доказу лист ТзОВ «Хмельницькінфоком»№ 197 від 19.11.2010р. поданий позивачем в судовому засіданні, оскільки позивач не обгрунтував неможливість його подання суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.101, 103, 104, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 24.11.2010р. по справі № 12/1463-10 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на ТзОВ «Автокомплект».

3. Справу № 12/1463-10 направити до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бригінець Л.М.

Суддя Демидюк О.О.