РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

31 серпня 2011 року Справа № 16/23/2011/5003

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Дужич С.П. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність в справі)

від відповідача 1: ОСОБА_2 (довіреність в справі)

від відповідача 2: не з'явився

від відповідача 3: ОСОБА_3 (довіреність в справі)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача 3 на рішення господарського суду Вінницької області від 14.07.11 р. у справі № 16/23/2011/5003

за позовом Страхового товариства з додатковою відповідальністю "Гарантія"

до відповідача 1 Приватного підприємця ОСОБА_4

відповідача 2 Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

відповідача 3 Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про стягнення 79 143,17 грн. витрат

В С Т А Н О В И В :

18 квітня 2011 року Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Гарантія" (надалі позивач) звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до приватного підприємця ОСОБА_4 (надалі відповідач 1) про стягнення 79143,17 грн. витрат (т.1 а.с.2-5).

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 26 травня 2011 року (т.1 а.с. 146-147) до участі у розгляді даної справи залучені Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (надалі Відповідач 2) та Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (надалі Відповідач 3).

Рішенням господарського суду Вінницької області від 8 липня 2011 року по даній справі (т.1 а.с. 210-212) позов задоволено частково, з підстав, вказаних у цьому рішенні.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, Відповідач 3 звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 8 липня 2011 року у справі № 16/23/2011/5003 скасувати в частині задоволення позовних вимог до Відповідача 3 та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (т.2 а.с.6-8).

Відповідач 3 вважає, що рішення господарського суду в частині задоволення вимог до нього є незаконним та необґрунтованим. Судом неповно з'ясовані обставини, що мали значення для справи, недоведені обставини, що мали значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Також апелянт вважає, що судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим, було прийнято неправильне рішення.

На підтвердження своїх доводів, скаржник враховує наступне.

6 квітня 2010 року між Відповідачем 3 та Відповідачем 1 був укладений поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3574242 транспортного засобу н/причіп-рефрижератор-Е ПП NTFHZP 39А, держ.

Апелянт наголошує на тому, що забезпечений транспортний засіб наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності.

Відповідач 3 зауважує, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Апелянт посилається на лист - роз'яснення Моторного (транспортного) страхового бюро України від 17 лютого 2006 року № 1094/4-2-8 згідно якого «... скоєння дорожньо-транспортної пригоди водієм автопоїзду під час руху останнього, є наслідком дій водія тягача, оскільки як і сам тягач так і напівпричіп приводяться в рух двигуном тягача та діями водія цього тягача. Таким чином, у даному випадку цивільна відповідальність виникає у водія тягача».

Крім того, Відповідач 3 посилається на постанову верховного Суду України від 24 грудня 2010 року та на лист Вищого спеціалізованого суду України.

Апелянт зауважує, що Відповідач 1 не повідомив Відповідача 3 про дорожньо-транспортну пригоду від 15 вересня 2010 року у встановлений законом строк. Про дорожньо-транспортну пригоду Відповідачу 3 стало відомо після залучення його в судовий процес по даній справі в якості співвідповідача.

Таким чином, враховуючи наведені вище аргументи на підтвердження своєї позиції, скаржник вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи викладенні в апеляційній скарзі.

Позивач заперечує проти доводів апелянта і просить залишити рішення господарського суду Вінницької області від 8 липня 2011 року у справі № 16/23/2011/5003 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (т.2 а.с.20-23), в якій звертає увагу на те, що транспортний засіб, яким керувала винна особа під час дорожньо-транспортної пригоди, є транспортним засобом, забезпеченим за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/3574242, виданим Відповідачем 3.

Позивач вважає, що посилання апелянта на те, що в дорожньо-транспортній пригоді брав участь транспортний засіб, який не є забезпеченим згідно з полісом ОСПЦПВВНТЗ № ВЕ/3574242 не відповідає дійсності та спростовує доводи Відповідача 3 щодо відсутності в апелянта обов'язку виплатити страхове відшкодування за згаданим полісом і страховим випадком.

Позивач вважає, що у Відповідача 3 наявний обов'язок сплати позивачу страхового відшкодування.

У відзиві Позивач вказує, що посилання відповідача на лист Моторного (транспортного) страхового бюро України від 17 червня, як на підставу своїх заперечень є необґрунтованим, тому що вказаний лист є лише відповіддю Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит відповідача щодо конкретного випадку і не має будь-якої законної сили і не може застосовуватись як норма законодавства.

Позивач вважає посилання апелянта на неповідомлення Страхувальником про страховий випадок як на підставу виникнення права відмовити у виплаті страхового відшкодування потерпілому необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні Позивач підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.

В судове засідання представник Відповідача 2 не з'явився.

Враховуючи приписи статей 101, 102 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що Відповідач 2 був належним чином та своєчасно повідомлено про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Відповідача 2.

Розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 14 грудня 2010 року (т.1, а.с. 8-9) під час розгляду справи № 3-2691/2010 встановлено, що 15 вересня 2010 року на 20 км автодороги Житомир - Могилів-Подільський, ОСОБА_5 керуючи службовим автомобілем марки "Рено Магнум", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, вчинив правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України, а саме: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів "Тайота Авенсіс", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та "Кіа Спортаж", державний реєстраційний номер АА 0481 НО.

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 14 грудня 2010 року (т.1, а.с. 8-9) у вищевказаній справі ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Водночас, колегія суду зауважує, що згідно довідки ВДАІ Житомирського району при УМВС України № 251 від 29 серпня 2011 року (т.1, а.с. 24): транспортний засіб напівпричіп марки "HTFZP39A", дорожній номерний знак НОМЕР_3, номер шасі XL9HTFD, під керуванням ОСОБА_5, дійсно був учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 вересня 2010 року на 20 км + 350 м автодороги "Житомир - ОСОБА_6".

Водночас, факт участі в дорожньо- транспортної пригоди застрахованого Відповідачем 3 напівпричепу Відповідачем 1 підтверджується і даною довідкою, а відповідно є доведеним у відповідності до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Рівненський апеляційний господарський суд зауважує, що в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю "Тайота Авенсіс" були завдані пошкодження, що підтверджується довідкою № 024578, виданою Житомирським РВ УМВС України у Житомирській області (т.1, а.с.10).

Транспортний засіб постраждалої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди особи є власністю товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_7 Фудс" та застрахований Позивачем відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту "стандарт" № 22 94 0008-2550 від 16 березня 2010 року (т.1, а.с.11-22).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а саме: звіт про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу № 388/09/10 від 6 жовтня 2010 року (т.1, а.с. 23-46); звіт про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу від 6 жовтня 2010 року (т.1, а.с. 64-69), угоди від 28 жовтня 2010 року (т.1, а.с.70), заяви про виплату страхового відшкодування № 2502 від 4 листопада 2010 року (т.1, а.с.71),-колегія суддів приходить до висновку, що Позивачем вірно здійснено розрахунок страхового відшкодування (т.1, а.с. 72) та підставно виплачено товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_7 Фудс" кошти в сумі 79143,17 грн., (що стверджується платіжним дорученням № СК03957 від 20 грудня 2010 року; (т.1, а.с.75).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України: до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Також, згідно статті 27 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 7 березня 1996 року: до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Згідно частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України: юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідно до довідки № 359 від 27 вересня 2010 року, виданої ВДАІ Житомирського РВ УМВС в Житомирській області (т.1, а.с.6-7), Постанови Могилів-Подільського міськрайонного суду від 14 грудня 2010 року по справі № 3-2691/2010 (т.1, а.с. 8-9) та довідки ВДАІ Житомирського району при УМВС України № 251 від 29 серпня 2011 року (т.1, а.с. 24) вбачається, що службовий автомобіль марки "Рено Магнум" сідловий тягач (АВ 1260 ВС) та "Рено Магнум" напівпричіп (АВ 1140 ХХ) котрі є власністю Відповідача 1, під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебували під керуванням ОСОБА_5, який на той час працював на підприємстві Відповідача 1 водієм.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність Відповідача 1, як власника автомобіля марки "Рено Магнум" сідловий тягач, застрахована згідно полісу № ВЕ/3140466 з строком дії з 5 лютого 2010 року по 4 лютого 2011 року з Відповідачем 2 (т.1, а.с.80), та як власника "Рено Магнум" напівпричіп - застрахована згідно полісу № ВЕ/3574242 з строком дії з 14 квітня 2010 року по 13 квітня 2011 року з Відповідачем 3 на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 1 липня 2004 року.

Колегія суду наголошує, що відповідно до статі 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 1 липня 2004 року: право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства України та вищеописані страхові поліси, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що особами, відповідальними за завдані товариству з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_7 Фудс" збитки, у даній справі є Відповідач 2 та Відповідач 3. А також Відповідач 1 на решту суми завданих Позивачу збитків, що не покриваються сумами страхових відшкодувань.

Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що з огляду на вищевказане до Позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту "стандарт" № 22 94 0008-2550 від 16 березня 2010 року (т.1, а.с. 11-22) перейшло право вимоги, яке потерпіла особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_7 Фудс" мало до Відповідача 1, Відповідача 2 та Відповідача 3, як осіб, відповідальних за завдані збитки.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що згідно полісу № ВЕ/3140466 від 4 лютого 2010 року (т.1, а.с.80) ліміт відповідальності Відповідача 2 за шкоду, заподіяну майну, встановлений в розмірі 25500 грн. з урахуванням зменшення на суму франшизи в розмірі 510 грн., що врешті становить 24990 грн. Колегія суддів враховує, що кошти в сумі 24990 грн. перераховані Відповідачем 2 на користь Позивача згідно платіжного доручення № 2931 від 8 червня 2011 року (т.1 а.с.152) після звернення останнього з даним позовом до суду та порушення провадження у справі № 16/23/2011/5003, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що між сторонами в цій частині відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України: Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

Враховуючи вищеописане, колегія суддів приходить до висновку, що провадження у справі в частині заявлених вимог до Відповідача 2 підлягає припиненню, а відповідно, погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що згідно полісу № ВЕ/3574242 від 6 квітня 2010 року (т.1, а.с. 207) ліміт відповідальності Відповідача 3 за шкоду, заподіяну майну дорівнює 25500 грн. (франшиза в даному випадку дорівнює нулю).

При цьому Рівненський апеляційний господарський суд не приймає твердження Відповідача 3, згідно якого останній, як страховик напівпричепа, не повинен відповідати за завдані збитки, а відтак і відшкодовувати Позивачу понесені ним витрати.

Колегія суддів звертає увагу, що дана позиція Відповідача 3 ґрунтується на листі юридичного управління Моторного (транспортного) страхового бюро України № 1094/4-2-8 від 17 лютого 2006 року.

Апеляційний господарський суд не бере до уваги вищеописане посилання Відповідача 3 на лист Моторного (транспортного) страхового бюро України від 17 червня 2006 року, оскільки вказаний лист є лише відповіддю Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит відповідача щодо конкретного випадку і не має будь-якої законної сили і не може застосовуватись як норма законодавства.

Також, відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України: господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський спуд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на неповідомлення Відповідачем 1 про страховий випадок як на підставу виникнення права відмовити у виплаті страхового відшкодування потерпілому. Оскільки, відповідно до пункту «ґ»частини 2 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Враховуючи вищеописану норму, колегія суддів зауважує, що Відповідач 3 має право регресного позову до Відповідача 1, а не право відмови у виплаті страхового відшкодування (дану відмову Відповідач 3 міг би застосувати у разі, коли б Відповідач 1 самостійно сплатив би Позивачу шкоду і звернувся до Відповідача 3 про стягнення цих коштів).

Також, суд звертає увагу на те, що згідно статті 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 1 липня 2004 року: право за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування.

Згідно з Полісом № ВЕ/3574242 від 6 квітня 2010 року (т.1, а.с. 207), зокрема, визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правової відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

При цьому постановою Могилів-Подільського районного суду від 14 грудня 2010 року по справі № 3-2691/2010 з урахуванням довідки ВДАІ Житомирського району при УМВС України № 251 від 29 серпня 2011 року (т.2, а.с. 24) встановлено, що 15 вересня 2010 року дорожньо-пригода сталась за участю напівпричепа "Рено Магнум", номерний знак НОМЕР_1.

Рівненський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що судові рішення (постанова Вищого господарського суду України від 11 липня 2007 року у справі № 13/250-9/237 та ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 2 вересня 2009 року), які, на думку представника Відповідача 3, є "прецедентом" у даній справі не стосуються предмету даного позову, оскільки ухвалені під час розгляду та вирішення спорів, що виникли при інших обставинах.

Також, суд відхиляє доводи Відповідача 3 про те, що до даного спору слід застосувати роз'яснення, викладені у листі вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2011 року, адже даний лист не може слугувати певним роз'ясненням при розгляді господарськими судами справ у порядку Господарського процесуального кодексу України, а стосується лише розгляду справ у порядку, визначеному Цивільно процесуальним кодексом України. В той же час колегія суду зауважує та наголошує на відсутності відповідних роз'яснень (листів) Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого господарського суду України, якими можуть керуватися господарські суди України...

Крім того, колегія суду відхиляє доводи Відповідача 3 про існування аналогічної практики, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року... При цьому Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що в даній справі, обґрунтування про неповідомлення страхувальником страховика було другорядним... Первинною ж умовою для відмови у позові було те, що ще до настання страхового випадку, а саме 4 серпня 2009 року, рішенням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, вказана в даній Постанові Верховного Суду України страхова компанія позбавлена ліцензії на здійснення страхової діяльності, а пізніше за рішенням зборів акціонерів цієї компанії припинила свою діяльність з подальшою ліквідацією. В справі ж, що розглядається колегією Рівненського апеляційного господарського суду відсутні апеляційні відомості, щодо позбавлення Відповідача 3 ліцензії та припинення діяльності Відповідача 3 з подальшої ліквідацією...

Враховуючи вищевказане Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що Відповідач 3 зобов'язаний відшкодувати Позивачу за шкоду заподіяну майну 25 500 грн.

Що до вимог Позивача про стягнення з Відповідача 1, решти суми збитків, що непокриті страховими полюсами, то суд зауважує, що Відповідачем 1 подано заяву про визнання позовних вимог... Представник Відповідача 1 в судовому засіданні визнано позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 1 збитків у розмірі 28 653 грн. 17 коп...

Згідно частини 5 статті 22 Господарського процесуального кодексу України: Відповідач має визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

В силу дії частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України: господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

З огляду на доведеність вини водія Відповідача 1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, при керуванні автомобілем та напівпричепом Відповідача 1, наявними в матеріалах справи доказами, господарський суд приймає визнання позову Відповідачем 1, адже його дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Враховуючи вищеописане, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що Відповідач 1 зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в частині, що не відшкодована страховиками, а саме в розмірі 28653,17 грн.

Враховуючи усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що Рішення господарського суду Вінницької області від 14 липня 2011 року у справі № 16/23/2011/5003 залишити без змін, апеляційну скаргу Відповідача 3 - без задоволення.

Керуючись статтями 49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Вінницької області від 14 липня 2011 року у справі № 16/23/2011/5003 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - без задоволення.

Справу №16/23/2011/5003 повернути господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Юрчук М.І.