ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2011 р.
Справа №18/2849/11

за позовом Публічного Акціонерного
Товариства "Кременчукм'ясо", пров.
Героїв Бресту, 48, м. Кременчук,
Полтавська область,39601

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1,37500

про Стягнення грошових коштів в сумі
1760,91 грн.

Суддя Тимощенко
О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 1760,91 гривень за
договором поставки №2009/10-сб від 23
грудня 2010 року, з яких 1521,66 гривень
основний борг, 117,61 гривень пеня, 88,25
гривень інфляційні, 33,39 гривень 3%
річних.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився (повідомлений
належним чином, поштове повідомлення
про вручення позивачу ухвали суду в
мат. справи).

Відповідач вдруге повноважного
представника в судове засідання не
направив, двічі був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судового засідання
(повідомлення про вручення поштового
відправлення в матеріалах справи),
відзив на позовну заяву не подав,
вимоги ухвал суду від 07.10.2011 року про
порушення провадження та від 27.10.2011
року у справі не виконав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд двічі повідомляв
належним чином відповідача про дату,
час і місце судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд
встановив:

Між Публічним Акціонерним Товариством
"Кременчукм'ясо" (позивач) та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1
(відповідач) укладено договір поставки
№2009/10-сб від 23.12.2010 року (арк. справи 12-13).

На підставі вказаного договору позивач
по накладній № 448237 від 28.12.2010 року
передав відповідачу продукцію на
загальну суму 1 521,66 грн. ( арк. справи 14).

Згідно п. 5.1-5.2 договору №2009/10-сб від
23.12.2010 року відповідач повинен був
оплатити отриману продукцію на умовах
відстрочки платежу на 7 календарних
днів з дня одержання товару.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
поставки, згідно якого, в силу ст. ст.712
ЦК України продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій. а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно повинно
бути виконане у встановлений строк
(термін).

Взяті на себе зобов'язання відповідач
не виконав, отриманий товар не оплатив,
внаслідок чого за ним утворився борг в
сумі 1 521,66 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Таким чином, з огляду на викладене,
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних в сумі 88,25 грн. та 33,39 грн.
річних є правомірними.

На підставі п.8.1. договору поставки
позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача пеню в сумі 117,61 грн.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232
Господарського кодексу, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст.2 цього закону, розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Таким чином, позивачем правомірно
заявлено вимоги щодо стягнення пені.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж
статті ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, з огляду на викладене, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
про стягнення основного боргу, пені,
інфляційних та річних є правомірними,
обґрунтованими, підтверджуються
належними доказами, що є у матеріалах
справи, відповідачем не заперечуються
та не спростовуються, а тому підлягають
задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись 33,43,49,75,82-85 ГПК України,
суддя, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1,37500; код
НОМЕР_1) на користь Публічного
Акціонерного Товариства
"Кременчукм'ясо" ( пров. Героїв Бресту, 48,
м. Кременчук, Полтавська область,39601; р/р
2980 у філії ПРУ "Банку "Фінанси та
кредит" МФО 331564, код 30068026) 1521,66 гривень -
основний борг, 117,61 гривень - пеня, 88,25
гривень - інфляційні, 33,39 гривень - 3%
річних, 102 грн. державного мита та 236 грн.
судових витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Видати наказ із набранням цим рішенням
законної сили.

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, а у разі, якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частини
рішення, воно набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.
Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня прийняття рішення, а у
разі якщо у судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення - з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційною
інстанцією