РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2011 р. Справа № 11/125-10

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Новак Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Виробничий комплекс «Лілея» на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2010р. у справі № 11/125-10

за позовом Закритого акціонерного товариства «Виробничий комплекс

«Лілея» м.Тернопіль

до відповідача ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідаль ністю

«Чарте» м.Козятин Вінницької області

про стягнення 32 910 грн. 16 коп. заборгованості по розрахунках, пені,

інфляційних втрат та 3% річних -

за участю учасників судового процесу:

від позивача- не зявився;

від відповідача - ОСОБА_2, представник (довір.б/н від01.07.2009р.).

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2010р. у справі №11/125-10 (суддя Матвійчук В.) первісний позов задоволено частково: з ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю «Чарте»(надалі в тексті ТзОВ «Чарте») підлягає стягненню на користь Закритого акціонерного товариства «Виробничий комплекс «Лілея»(надалі в тексті ЗАТ ВК «Лілея») 26 грн. 12 коп. -3% річних; 01 грн. 13 коп. інфляційних втрат. В задволенні решти вимог в позові відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що твердження Позивача про факт існування заборгованості по розрахунках за виготовлену продукцію відповідно до укладе-ного договору №112/07 від 01.12.2007р., не доведено Позивачем належними та допустимими доказами. На виконання взятих на себе зобовязань Відповідач перерахував на рахунок Позивача 14 850 грн., що стверджується платіжними дорученнями №2727 від 18.01.2008р., №2729 від 23.01.2008р., № 2734 від 25.01.2008р.

Суд першої інстанції також встановив, що Позивачем безпідставно заявлено до стягнення 1150,86 грн., що складають 3% річних та 5 457 грн. 45 коп. інфляційних втрат, оскільки за про-строчений Відповідачем період розмір 3% річних становить 26 грн. 12 коп., а інфляційних втрат лише 01 грн. 13 коп.

Місцевий суд не погодився з періодом розрахунку пені, оскільки в силу ст.232 Госпо-дарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано. Судом також встановлено факт пропуску строку позовної давності щодо стягнення пені та за клопо-танням Відповідача застосовано наслідки пропуску даного строку.(арк.справи 57-61).

Не погоджуючись із даним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю і прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Скаржник також зазначає, що не згоден із прийнятим рішенням та вважає, що рішення суду прийняте на підставі неправильного застосування норм матеріального права та на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню. Зокрема, апелянт зазначає, що платіжні доручення про оплату 14 850 грн. 00 коп. свідчать про здійснення попередньої оплати за іншу продукцію та не відносяться до виконання договору №112/07 від 01.12.2007р.(арк.справи 69-70).

Представник ТзОВ «Чарте»через канцелярію Рівненського апеляційного господарського суду 26.01.2011р. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що перераховані грошові кошти в сумі 14 580 грн. 00 коп. згідно платіжних доручень №2727 від 18.01.2008р., №2729 від 23.01.2008р. та №2734 від 25.01.2008р. були перераховані саме на виконання зобовязань з оплати поставленої продукції за накладною №1620 від 20.12.2008р. згідно договору №112/07 від 01.12.2007 року. Рішення вважає законним і обгрунтованим.(арк.справи 84).

В судовому засіданні 26.01.2011 року представник Відповідача заперечив проти доводів скаржника, зазначених в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції 26.01.2011 року представник Позивача не зявив-ся, проте, неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2010р. у справі №11/125-10.

Судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2007р. ЗАТ ВК «Лілея»-виконавець та ТзОВ «Чарте»-замовник уклали договір про виготовлення друкованої продукції №112/07 (надалі в тексті Договір). Згідно п.1.1, 1.2 Договору, виконавець зобовязується в порядку та на умовах визначених Договором, виготовити для замовника друковану продукцію-етикетки для мінеральної води «Ріна»1,5л в кількості 500 000 штук, а замовник зобовязується в порядку та на умовах, визначених Договором, прийняти та повністю оплатити її вартість. Порядок розрахунків, сума Договору та ціна продукції визначаються в Додатку №1. Так, сума Договору складає 50 000 грн., вартість однієї етикетки 0 грн. 03 коп., розрахунок здійснюється протягом 30-ти календарних днів на підставі рахунку та накладної. Договір та Додаток №1 підписано генеральними директорами ЗАТ ВК «Лілея»та ТзОВ «Чарте», скріплено відбитками печаток сторін.(арк.справи 20-21).

Фактично через представника ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності ЯНК №881635 від 20.12.2007р., згідно накладної №1629 від 20.12.2007р. ЗАТ ВК «Лілея»передало, а ТзОВ «Чарте»прийняло виготовлену друковану продукцію етикетки для мінеральної води «Ріна»1,5л в кількості 495 000 штук на загальну суму 14 850 грн. 00 коп., що стверджується матеріа-лами справи.(арк.справи 22-23).

Для оплати зазначеної друкованої продукції Позивач виставив Відповідачеві рахунок-фактуру №14-2688 від 20.12.2007р. на суму 14 850 грн. 00 коп.(арк.справи 51).

Платіжними дорученнями №2727 від 18.01.2008р., №2729 від 23.01.2008р. та №2734 від 25.01.2008р. Відповідач сплатив на рахунок Позивача 14 850 грн. 00 грн. При цьому, в полі платіжних доручень «призначення платежу»Відповідач зазначив «передоплата зг.рах.-фак. №14-2688 від 20.12.2007р. за етикетку у т.ч.ПДВ», що стверджується матеріалами справи, що стверд-жується матеріалами справи.(арк.справи 52-54).

Таким чином, умови Договору в частині виготовлення партії продукції і її оплати сторонами виконано.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо виконання Відповідачем зобовязання за Договором в частині проведення розрахунків з порушенням строків з огляду на наступне:

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України, - зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.(ст.526 ЦК України).

За договором поставки (ст.712 ЦК України), - продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується при-йняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 3.5 Договору встановлено, що за просточення в оплаті продукції Замовник виплачує Виконавцеві за вимогою останнього пеню в розмірі 0,5% від суми просточеного платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст.549 ЦК України, - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи обставини зазначені вище, нарахування пені у данному випадку може бути проведено лише за період з 19 по 25 січня 2008 року.

З огляду на те, що до господарського суду ЗАТ ВК «Лілея»звернулось 27.08.2010р., судова колегія також вважає підставним застосування судом першої інстанції під час вирішення даного спору наслідків пропуску Позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до заяви Відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності від 27.09.2010р. та вимог ст.258 ЦК України про скорочені строки стягнення неустойки (штрафу, пені) вбачається, що Позивач порушив строк позовної давності в частині стягнення пені, що стверджується матеріалами справи.(арк.справи 40).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, місцевий суд дійшов вірного висновку про безпідставність твердження Позивача, що сплачені Відповідачем у січні 2008р. 14 850 грн. не є доказом оплати переданої у грудні 2007р. продукції, а є передплатою Відповідача за інше усне замовлення, оскільки таке не стверджено жодним належним доказом.

При цьому, враховуючи, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.(ч.2 ст.625 ЦК України) місцевий суд також обгрунтовано здійснив розрахунок розміру трьох відсотків річних, сума яких становить 26 грн. 12 коп. та інфляційних втрат в сумі 01 грн. 13 коп.

З огляду на встановлені Рівненським апеляційним господарським судом обставини та вищенаведені норми законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2010р. у справі №11/125-10.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Виробничий комплекс «Лілея»на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2010р. у справі №11/125-10 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Савченко Г.І.