РІШЕННЯ

"29" листопада 2011 р.Справа № 15/98/5022-1628/2011

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бучинської Г.Б.

Розглянув справу

За позовом Суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 вул. Шліхтера, 4/33, м. Київ 105,02105

до Тернопільської міської ради вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, 46000

про визнання права власності на нерухоме майно

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № 01/09 від 01.09.2011р.

відповідача: завідувач сектору експертизи нормативних актів управління правового забезпечення ОСОБА_3, довіреність №1241/01 від 16.03.2011р.

Суть справи:

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, вул. Шліхтера, 4/33, м. Київ звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської міської ради, вул. Листопадова, 5, м. Тернопіль, про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 154,6 кв. м. (приміщення 83) та підвальні приміщення загальною площею 80,0 кв.м., що знаходяться за адресою: бульвар Куліша, 1, м. Тернопіль.

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін розяснено належні їм права та обовязки передбачені ст.ст. 22, 811 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач та його представник в судовому засіданні посилається на договори купівлі продажу від 08.05.2008р., якими позивач придбала у власність підвальне та нежиле приміщення першого поверху аптеки, що знаходяться за адресою м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, 1, загальною площею 80,0 кв.м (підвальне приміщення) та 160,3 кв.м. (приміщення першого поверху). Однак, на даний час відпала потреба використовувати дане приміщення як аптечне, у зв'язку з чим і звернулася до відповідача про зміну його функціонального призначення без здійснення реконструкції, однак відповідач відмовився змінити функціональне призначення приміщення, чим порушив право позивача як власника вільно, на власний розсуд розпоряджатися належним йому майном.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, однак письмового відзиву на позов суду не надав. Крім того, зазначив, що змінити функціональне призначення приміщень, тобто здійснити їх реконструкцію можливо шляхом отримання містобудівних умов і обмежень на забудову земельної ділянки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема підприємств і організацій, які звертаються до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, фізичні особи підприємці, а суд шляхом вчинення провадження у справі здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

ОСОБА_1, вул. Шліхтера, 4/33, м. Київ, зареєстрована Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією 25.12.2007р. як фізична особа підприємець, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №0139250, а тому наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав.

У відповідності до норм ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (даний спосіб захисту застосовується у випадку спору між субєктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між ними, і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обовязку, водночас може стосуватися не тільки наявності спору, а й невизначеного правового стану).

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Тобто, законодавець закріплює презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно.

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, на підтвердження заявлених вимог та заперечень прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При цьому суд виходив з наступного.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ст. ст. 24, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (із змінами та доповненнями) органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особі зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, приймають рішення у межах наданих їм повноважень.

Пунктом 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Як визначено ст.ст. 10, 25, 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із Законом України "Про місцеве самоврядування", виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

08.05.2008р. між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю аптека "Панацея" були укладені договори купівлі - продажу нежилих приміщень. Згідно даних договорів позивач придбала у власність підвальне та нежиле приміщення першого поверху аптеки, що знаходяться за адресою м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, 1, загальною площею 80,0 кв. м (підвальне приміщення) та 160,3 кв. м. (приміщення першого поверху).

Згідно витягів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.05.2008р. №18964270 та №18988138 від 28.05.2008р. право власності на обєкти нерухомості підвальні та приміщення першого поверху аптеки за адресою м. Тернопіль, бульвар Куліша, 1 належить ОСОБА_1. Підставою виникнення права власності є договори купівлі продажу №ВКК 202090 від 08.05.2008р. та №ВКК 202089 від 08.05.2008р. посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_4 Київського міського нотаріального округу.

Внаслідок проведеної реконструкції нежитлового приміщення аптеки, його загальна площа становить 154,6 кв. м..

11.04.2011р. видано свідоцтво про право власності на нежиле приміщення, приміщення аптеки за адресою м. Тернопіль, бульвар Куліша 1, приміщення 83, загальною площею 154,6 кв.м. ОСОБА_1 на підставі рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 620.

Як вбачається з матеріалів справи 08.11.2011р. позивач звернулася із заявою до Тернопільської міської ради про зміну функціонального призначення приміщення аптеки на нежитлове приміщення, у звязку з тим, що відпала потреба у використанні даного приміщення під аптеку.

Згідно відповіді від 22.11.2011р. заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради ОСОБА_5 змінити функціональне призначення приміщень, тобто здійснити їх реконструкцію згідно Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011р. можливо шляхом надання містобудівних умов і обмежень на забудову земельної ділянки. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 р. №109 затверджено новий порядок надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст. А тому управління не може розглядати питання надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки через неможливість визначити відповідність намірів забудови до вимог містобудівної документації. Також запропоновано підготувати необхідні документи, після чого звернутись у Єдиний дозвільний центр щодо надання містобудівних умов і обмежень на забудову земельної ділянки.

Однак, як вбачається з листа від 08.11.2011р. та як стверджує представник позивача в судовому засіданні, позивач не має наміру здійснювати перепланування, реконструкцію чи перебудову даних приміщень, а тому положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не може бути застосовано в даному випадку.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.ст. 16, 392 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України власник вправі предявити позов про визнання його права власності, якщо його право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем представлено належні докази, які свідчать про те, що дані обєкти належать йому на праві власності, водночас з необхідністю змінити функціональне призначення приміщення аптеки на нежитлове приміщення та відмовою Тернопільської міської ради провести таку зміну, відповідач своїми діями заперечує право розпорядження майном, що належить позивачу на праві власності.

Частиною другою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Законність підстав набуття позивачем права на нерухоме майно підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є його визнання (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги про визнання права власності на нежитлове приміщення загальною площею 154,6 кв.м. (приміщення 83) та підвальні приміщення загальною площею 80,0 кв.м., що знаходяться за адресою: бульвар Куліша, 1, м. Тернопіль є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 22, 32, 33, 43 - 49, 82 - 85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати за фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, вул. Шліхтера, 4/33, м. Київ, ідент. номер НОМЕР_1 право власності на нежитлове приміщення загальною площею 154,6 кв.м. (приміщення 83) та підвальні приміщення загальною площею 80,0 кв.м., що знаходяться за адресою: бульвар Куліша, 1, м. Тернопіль.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення "29" листопада 2011р., через місцевий господарський суд.

Суддя Г.Б. Бучинська