РІШЕННЯ

"25" січня 2011 р.Справа № 17/86-1815
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Баядєра", м. Горлівка Донецької області, в особі Бази приватного підприємства "Баядєра" в місті Тернополі, м. Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс", м. Тернопіль

про стягнення 65476,50 грн. заборгованості

Представник від:

позивача: ОСОБА_1, уповноважена, довіреність без номеру від 31.07.2010р.;

відповідача: не з'явився

В судовому засіданні представнику позивача розяснено їх процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася у звязку з відсутністю письмового клопотання сторін.

Позивач Приватне підприємство "Баядєра", м. Горлівка Донецької області, в особі Бази приватного підприємства "Баядєра" в місті Тернополі, м. Тернопіль, звернувся 10.11.2010р. до господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс", м. Тернопіль, про стягнення 65476,50 грн. заборгованості, посилаючись на неналежне виконання умов договору поставки №195 від 17.03.2010р., з яких 48463,66 грн. основного боргу, 1073,38 грн. нарахованої пені, 1400,37 грн. 10% річних та 14539,09 грн. штрафу.

Позов обґрунтовується розрахунком суми позову; копією договору поставки №195 від 17.03.2010р.; копією претензії №130 від 06.09.2010р.; копіями видаткових накладних №231038 від 16.04.2010р., №231465 від 23.04.2010р., №231466 від 23.04.2010р., №231495 від 23.04.2010р., №231496 від 23.04.2010р., №233234 від 14.05.2010р., №233233 від 14.05.2010р., №233980 від 22.05.2010р., №233979 від 22.05.2010р., №2333981 від 22.05.2010р., №234632 від 01.06.2010р., №234631 від 01.06.2010р., №237312 від 30.06.2010р., №239131 від 17.07.2010р., №239133 від 17.07.2010р., №239132 від 17.07.2010р., №239836 від 24.07.2010р., №239837 від 24.07.2010р., №239838 від 24.07.2010р., №240270 від 30.07.2010р., №240853 від 06.08.2010р., №240854 від 06.08.2010р.; копіями актів звірки розрахунків за періоди з 01.07.2010р. по 31.08.2010р., за червень 2010р., травень 2010р. та квітень 2010р.; іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 12.11.2010р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 07.12.2010р. Судове засідання неодноразово відкладалося в порядку ст. 77 ГПК України, востаннє на 25.01.2011р. у звязку з неявкою відповідача та через неподання сторонами витребуваних судом документів.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Відповідач обґрунтованого документально підтвердженого відзиву на позов та інших письмових документів не представив, представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку (повідомлення про вручення поштового відправлення знаходяться в матеріалах справи), клопотань про відкладення розгляду справи не заявив.

За таких обставин справи, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, поданих доказів є достатньо для вирішення спору по суті, брати участь в судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України, тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній документами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши представлені докази в сукупності, заслухавши доводи представника позивача, господарський суд встановив.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

17 березня 2010р. між Приватним підприємством "Баядєра" в особі Бази приватного підприємства "Баядєра" в місті Тернополі, як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Орвіс", як Покупцем, укладено договір поставки № 195 (далі - Договір), згідно умов якого Постачальник зобов'язався передати, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити алкогольну продукцію та товари народного споживання (Товар) на умовах, визначених Договором (п. 1.1. Договору).

У відповідності до п.п. 3.1., 3.4. Договору поставка товару здійснюється на підставі заявок Покупця окремими партіями протягом строку дії Договору транспортними засобами за рахунок Постачальника. Строк дії Договору сторонами визначено у п. 10.2. Договору, а саме: до 31.12.2010р.

Датою поставки партії Товару є дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної або іншого товаросупроводжувального документу, який був предявлений до підпису під час приймання-передачі Товару (п. 3.6. Договору).

Як стверджує позивач і це випливає з матеріалів справи, на виконання умов укладеного Договору, позивач згідно видаткових накладних №231038 від 16.04.2010р., №231465 від 23.04.2010р., №231466 від 23.04.2010р., №231495 від 23.04.2010р., №231496 від 23.04.2010р., №233234 від 14.05.2010р., №233233 від 14.05.2010р., №233980 від 22.05.2010р., №233979 від 22.05.2010р., №2333981 від 22.05.2010р., №234632 від 01.06.2010р., №234631 від 01.06.2010р., №237312 від 30.06.2010р., №239131 від 17.07.2010р., №239133 від 17.07.2010р., №239132 від 17.07.2010р., №239836 від 24.07.2010р., №239837 від 24.07.2010р., №239838 від 24.07.2010р., №240270 від 30.07.2010р., №240853 від 06.08.2010р., №240854 від 06.08.2010р. поставив у магазин відповідача та передав, а останній прийняв зазначений у накладних товар (алкогольну продукцію та товари народного споживання) на загальну суму 48926,88 грн. Факт отримання Товару підтверджується підписами представників відповідача на зазначених накладних, котрі засвідчено штампом магазину відповідача, також не заперечено відповідачем у встановленому законом порядку.

Умовами укладеного договору (розділи 2, 4) сторони також визначили ціну товару та порядок проведення розрахунків за поставлений Товар. У відповідності до п. 2.1. Договору ціна кожної одиниці Товару визначається Постачальником та вказується сторонами у видаткових накладних.

Згідно п.2.2. Договору вартість однієї партії Товару становить вартість Товару, зазначену у видатковій накладній, за якою ця партія поставляється. Загальна сума Договору складається із сум всіх видаткових накладних, оформлених відповідно до Договору (п. 2.3. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розрахунки за Товар здійснюються за кожною поставленою партією Товару шляхом оплати Покупцем Товару протягом 45 (сорока пяти) календарних днів за дати поставки партії Товару. Оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника або у іншій формі та спосіб, що не заборонені чинним законодавством України за умови попереднього погодження форми і способу розрахунків з Постачальником (п. 4.2. Договору).

Як видно з матеріалів справи, спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як Покупцем умов договору в частині проведення оплати отриманого ним у власність товару згідно договору №195 від 17.03.2010р.

Господарський суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін. Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як стверджує позивач і це не заперечено відповідачем у справі, Приватним підприємством "Баядєра" свої зобовязання по договору виконано в повній мірі, однак, відповідач порушив свої договірні зобовязання, не провівши оплати за отриманий товар у строк, передбачений договором (п. 4.1.), внаслідок чого станом на 05.11.2010р. заборгованість відповідача згідно Договору поставки №195 від 17.03.2010р. становить 48463,66 грн. (з урахуванням переплати в сумі 436,22 грн. станом на 16.04.2010р.)

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Надіслана 09.09.2010р. на адресу відповідача претензія №130 від 06.09.2010р. з вимогою сплатити суму заборгованості, яка станом на момент оформлення претензії становила 37762,60 грн., залишена Товариством з обмеженою відповідальністю "Орвіс" без відповіді та задоволення.

Таким чином, знаходять свої підтвердження у матеріалах справи доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договором строки вартість купленого товару не сплачена, що є порушенням умов договору, ст. 527 ЦК України та ст. 193 ГК України.

В силу приписів ст. ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 1, 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обовязків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобовязання щодо оплати купленого товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Статтею 43 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а в силу приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на 48463,66 грн. основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, навпаки, підтвердженими шляхом підписання актів звірки розрахунків за періоди з 01.07.2010р. по 31.08.2010р., за червень 2010р., травень 2010р. та квітень 2010р., а тому згідно ст. 15 ЦК України, порушене право Приватного підприємства "Баядєра", м. Горлівка Донецької області, в особі Бази приватного підприємства "Баядєра" в місті Тернополі, м. Тернопіль, підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 48463,66 грн. боргу.

Належне виконання грошових зобовязань покупцем забезпечено сторонами у п. 7.2.1. Договору пенею у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу. Окрім того, передбачено у разі, якщо заборгованість не буде погашена протягом 15 днів з дати її виникнення, Покупець зобовязаний сплатити на користь Постачальника штраф у розмірі 30% від суми поставки, строк розрахунків по якій було порушено (п. 7.2.2. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Оцінюючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої пені, та подані розрахунки розміру пені по кожній накладній окремо, з дати виникнення боргу по 02.11.2010р. в сумі 1073,38 грн., суд, здійснивши власні арифметичні підрахунки дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 2256,40 грн. за заявлений період. Однак, враховуючи, що згідно ст. 83 ГПК України суд не вправі виходити за межі позовних вимог, тому позов задовольняється судом в заявленому позивачем розмірі 1073,38 грн.

Також, господарський суд вважає, що до задоволення підлягають вимоги про стягнення штрафу, нарахованого на підставі п. 7.2.2. Договору, в розмірі 30% від суми поставки, строк розрахунків по якій було прострочено, що становить 14539,09 грн., як такі, що відповідають вимогам ст.ст. 230-232 ГК України та умовам укладеного договору.

Надаючи оцінку положенням пункту 7.2.2. Договору, суд вважає, що дана умова Договору не суперечить нормам законодавства, так як її зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу, виходячи з факту прострочення виконання договірних зобовязань, і є відмінним від щоденного нарахування пені за весь період неналежного виконання грошового зобовязання.

Така ж правова позиція щодо стягнення штрафних санкцій та пені за невиконання господарського зобовязання викладена у постановах Вищого господарського суду України №44/406 від 25.05.2006р. та №16/136-08 (39/171-07) від 20.11.2008р.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 7.2.1. Договору сторони дійшли згоди, що за несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує Постачальнику 10% річних від суми заборгованості.

Оцінивши поданий позивачем розрахунок десяти відсотків річних в розмірі 1400,37 грн., здійснений по кожній накладній окремо, починаючи з дати виникнення боргу по 02.11.2010р., суд, здійснивши власний арифметичний підрахунок вважає дані вимоги обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону та умовам договору, відтак, підлягають до задоволення судом.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Згідно п.1 ч.1 ст.208 та ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, сторони у письмовій формі погоджують умови договору.

В даному випадку, договір поставки № 195 від 17.03.2010 року підписано сторонами, а тому його умови є обов'язковими для виконання.

Також, відповідно до частин 2-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі також можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частина 2 статті 625 ЦК України визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобовязань. Названа стаття передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобовязання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами у договорі. Якщо сторони у договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобовязань та можуть стягуватися поряд з іншими санкціями.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення десяти відсотків річних підлягають до задоволення.

За таких обставин, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем та підтверджені матеріалами справи, підлягають до задоволення в заявленому розмірі.

Згідно ст. 49 ГПК України державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача у справі.

У судовому засіданні 25.01.2011р. оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до ст. 85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 230, 232 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42 47, 22, 32, 34, 43, 44, 49, 811, 82- 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Орвіс", м. Тернопіль, вул. Будного, 3-А, ідент. код 31490840, 48463,66 грн. основного боргу, 1073,38 грн. пені, 1400,37 грн. 10% річних, 14539,09 грн. штрафу та 890,77 грн. в повернення сплачених судових витрат на користь Приватного підприємства "Баядєра", м. Горлівка Донецької області, Центрально-Міський район, вул. Озерянівська, 2, ідент. код 13491057, в особі Бази приватного підприємства "Баядєра" в місті Тернополі, м. Тернопіль, вул. Промислова, 20 (р/р 9218 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони та прокурор мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення "01" лютого 2011 року, через місцевий господарський суд.

Суддя Н.О. Андрусик