ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2011
Справа № 18/2525/11

м. Полтава

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Полтава-банк", вул.
Паризької Комуни, 40-а, м. Полтава, 36020,

в особі філії Публічного акціонерного
товариства "Полтава-банк" у м. Лубни,
вул. Ярослава Мудрого, 50, м. Лубни,
Полтавська область, 37500

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 107528, 34 грн. та розірвання
договору № 242 від 21.11.2007 року.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: Борщ А.В.,
довіреність від 17.08.2011 року, № 1425;

Сіра Н.М.,
довіреність від 19.09.2011 року, № 1623;

від відповідача: не з'явився;

Розглядається позовна заява про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 107528,34 грн.
згідно кредитного договору № 242 від
21.11.2007 року, з яких: 50000,00 грн. основна
заборгованість за кредитом; 33184,88 грн.
відсотки за користування кредитними
коштами; 16945,41 грн. -пеня за прострочення
повернення суми основного
зобов'язання; 7398,05 грн. -пеня за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом, також позивач
просить розірвати кредитний договір №
242 від 21.11.2007 року з 11.08.2011 року.

Позивач позов підтримав, з доводами,
викладеними відповідачем у відзиві на
позовну заяву не погоджується, про що
зазначив у наданих суду письмових
поясненнях (а.с. 134).

Відповідач в судове засідання не
з'явився, в клопотанні від 21.10.2011 року
просить розглядати справу без участі
його представника.

Вимоги в частині розірвання кредитного
договору № 242 від 21.11.2007 року відповідач
визнає, проти позову в частині
стягнення заборгованості заперечує з
мотивів, викладених у запереченнях (а.с.
87-90), зокрема, відповідач вважає, що
оскільки кредитний договір
забезпечений заставою, банк був
зобов'язаний у разі невиконання
позичальником договору погашати
заборгованість за кредитом шляхом
звернення стягнення на предмет
застави, проте позивач цим не
скористався чим порушив умови
договору.

Відповідач неодноразово (клопотання
від 21.09.2011 року, а.с. 91, від 21.10.2011 року,
а.с. 123) просив суд зобов'язати позивача
направити на адресу відповідача
додатки до позовної заяви, оскільки за
його твердженням позовна заява
надійшла без більшої частини додатків.
Дане клопотання відповідача судом
відхилено, оскільки згідно опису
вкладення у цінний лист від 02.09.2011 року
ті додатки до позовної заяви, на
відсутність яких посилається
відповідач, йому були направлені разом
з позовною заявою 02.09.2011 року.

Оскільки відповідач належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судового засідання,
необхідних для вирішення спору доказів
наявних в матеріалах справи достатньо,
суд визнав за можливе розглянути
справу по суті за відсутності
представника відповідача в даному
судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

21.11.2007 року за № 242 між Полтавським
акціонерним банком "Полтава-банк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Полтава-банк"
(а.с. 9-13), в особі регіонального
представника філії АБ "Полтава-банк" у
м. Лубни Кравченка Ігоря Вікторовича
(позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач)
був укладений кредитний договір № 242
від 21.11.2007 року (далі -Договір).

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Банк (позивач) за Договором
зобов'язався надавати у користування
позичальнику (відповідачу) кредит у
вигляді відновлюваної кредитної лінії
для виконання позичальником заходів
для поповнення обігових коштів в сумі
(загальний ліміт заборгованості) 50 000, 00
грн. на умовах, визначених цим
Договором

Договір банківського рахунку № 858 від
19.11.2007 року (а.с. 134-136) свідчить, що
позивачем відкрито відповідачу
поточний рахунок за НОМЕР_2 у
національній валюті, зазначене також
підтверджується довідкою вих. № 637 від
25.10.2011 року за підписом керуючого
філією ПАТ "Полтава-банк" у м. Лубни (а.с.
133).

За п. 3.1. Договору банк зобов'язаний
перерахувати в безготівковій формі
кошти кредиту на поточний або інший
зазначений позичальником рахунок на
його письмове розпорядження
(доручення).

В матеріалах справи знаходиться заява -
розпорядження від 21.11.2007 року
відповідача (а.с. 54) про видачу кредиту в
сумі 50 000 ,00 грн. на його рахунок НОМЕР_2
"для поповнення обігових коштів".

Меморіальний ордер № 143052 від 22.11.2007
року (а.с. 74) свідчить, що позивачем, з
рахунку НОМЕР_3 зазначеного п.п. е п. 3.1.2.
Договору (рахунок відкритий для обліку
операцій за кредитом), перераховано на
поточний рахунок НОМЕР_2 відповідача
(позичальника) - 50 000,00 грн., згідно п. 1.1.
Договору.

Таким чином з боку позивача договірні
зобов'язання в частині видачі кредиту
виконані в повному обсязі.

Виходячи з п. 3.2 Договору позичальник
зобов'язався забезпечити повернення
одержаного кредиту та сплату
нарахованих процентів на умовах,
передбачених Договором. Основна
заборгованість за кредитом
погашається позичальником у
відповідності до графіка повернення
кредиту (Додаток № 1 до Договору, а.с. 30),
але не пізніше 21.11.2009 року включно (п. 3.2.1
Договору).

Взяті на себе зобов'язання, встановлені
кредитним договором щодо погашення
кредиту, відповідач належним чином не
виконав. Станом на 11.08.2011 року, за
розрахунком позивача заборгованість
за кредитом складає 50000,00 грн.

П. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України
встановлює, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст.ст. 525, 526
Цивільного Кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Позивач звертався до відповідача з
вимогою (вих. № 315 від 09.07.2009 року) про
погашення заборгованості за кредитом з
попередженням можливого звернення до
суду, якщо вимога банку не буде
задоволена. Згідно наявного на вимозі
напису, вона отримана відповідачем
20.07.2009 року, проте грошові зобов'язання
перед позивачем станом на момент
розгляду справи в суді не виконані.

Доводи відповідача стосовно того, що на
позивача покладений обов'язок
виконання кредитного договору шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно є безпідставними, оскільки це є
не обов'язком, а правом кредитора,
зобов'язання відповідача носить
грошовий характер, тому він
зобов'язаний повернути позивачу саме
грошові кошти, а не товар, який згідно п.
7.1. Договору виступає забезпеченням
зобов'язання. Крім цього, згідно акту
перевірки наявності стану збереження
заставного майна від 04.10.2011 року (а.с. 130),
заставне майно згідно додатку № 1 до
договору застави від 21.11.2007 року, на час
проведення перевірки за адресою
АДРЕСА_2 - відсутнє.

Таким чином, відповідачем допущені
порушення умов кредитного Договору
-відповідач не повернув наданий йому
кредит до 21.11.2009 року, тому в вимоги в
частині стягнення 50 000,00 грн. основного
боргу за кредитом, підлягають
задоволенню.

За змістом ст.ст. 1048, 1056-1 Цивільного
кодексу України позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюється Договором.

Згідно п. 2.1 Договору за користування
кредитом позичальник з моменту
отримання до повного погашення кредиту
сплачує банку проценти в розмірі 18 %
річних, додатковою угодою № 242/2 від
13.04.2009 року сторони визначили, що за
користування кредитом позичальник
починаючи з 13.04.2009 року сплачує
проценти в розмірі 28 % річних.

Нарахування процентів проводиться
банком щомісячно 27 числа на суму
щоденного залишку заборгованості за
фактичну кількість календарних днів
користування кредитом, виходячи з
фактичної кількості днів у місця та
році. Сплата процентів проводиться
позичальником щомісячно в день
нарахування, а при недостатності
коштів на поточному рахунку в день
нарахування заборгованості
сплачується в наступні дні, але не
пізніше останнього робочого дня
розрахункового місяця в порядку (п.
2.1.1., 2.1.2. Договору).

За користування кредитом у період з
26.11.2007 року по 11.08.2011 року відповідачу
нараховані проценти у розмірі 33184,88 грн.
(розрахунок в матеріалах справи, а.с. 79).

За ст. 611 ЦК України в разі порушення
зобов'язання настаються правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 5.1.2 Договору за
порушення строків повернення наданого
кредиту або неповного повернення суми
кредиту, при порушенні строків сплати
нарахованих процентів та комісій або
при неповній оплаті нарахованих
процентів та комісій позичальник
сплачує банку суму боргу за весь час
прострочення, а також за кожний день
прострочення платежів пеню у розмірі,
що розраховується виходячи з подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня та сума боргу.

У зв'язку з порушенням відповідачем
терміну повернення кредитних ресурсів,
позивачем нарахована пеня в період з
02.08.2009 року по 10.08.2011 року в розмірі 16945,41
грн. (розрахунок в матеріалах справи,
а.с. 60).

Також позичальнику нарахована пеня за
період з 01.02.2009 року по 10.08.2011 року у
розмірі 7398,05 грн. -за порушення строків
сплати процентів (розрахунок в
матеріалах справи, а.с. 61-63).

Відповідно до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст.
231 Господарського кодексу України, за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підлягають стягненню
штрафні санкції у вигляді пені, розмір
якої повинен визначатися обліковою
ставкою Національного банку України,
за увесь час користування чужими
коштами та узгоджуватися в договорі.

Розмір заявленої до стягнення пені за
порушення строків погашення кредиту,
процентів за користування кредитом
відповідає вимогам п. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", а тому підлягає
задоволенню повністю.

У своїх запереченнях на позовну заяву
від 21.09.2011 року ( а.с. 87-90) відповідач
просить суд застосувати до вимог про
стягнення пені за прострочення
повернення суми основного зобов'язання
та пені за прострочення сплати
відсотків позовну давність в один рік,
встановлену ст. 258 ЦК України.

Суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Сторонами у договорі встановлений
інший, не заборонений законом, порядок
застосування та нарахування штрафних
санкцій, який дозволяє виходити за межі
шестимісячного строку, встановленого
ч. 6 ст. 232 ГК України: за змістом п. 5.5.
Договору штрафні санкції (штраф, пеня),
передбачені цим Договором,
нараховуються та стягуються з боржника
від дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, до моменту повного погашення
заборгованості за кредитом,
нарахованими процентами, комісіями та
іншими платежами. У п. 6.9. Договору
сторони домовились, що строк позовної
давності по всіх зобов'язаннях по
основній сумі боргу, нарахуванні та
сплаті процентів, комісій, неустойки
(штрафів, пені) по цьому Договору
становить три роки.

Оскільки зобов'язання за кредитним
договором на даний час залишаються не
виконаними відповідачем, позивач
здійснює нарахування заборгованості
відповідно до законодавства та цього
Договору в межах трьохрічного строку.
Виходячи з наведеного, заява
відповідача про застосування позовної
давності до стягнення неустойки
відхиляється судом, так як строк
позовної давності, встановлений угодою
сторін, не є пропущеним.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Обґрунтованих заперечень стосовно
нарахованих позивачем сум відповідач
не надав, хоча суд його зобов'язував в
разі незгоди з розміром заявлених
вимог надати обґрунтований
контррозрахунок. Крім того, на
виконання ухвали суду позивач
звертався до відповідача листом від
14.09.2011 року з пропозицією провести
звірку взаємних розрахунків (квитанція
відділення поштового зв'язку, які
свідчать про направлення
рекомендованого листа, а також опис
вкладення у цінний лист в матеріалах
справи, а.с. 75, 76), пропозиція залишена
відповідачем без відповіді.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги
є правомірними, випливають з договору
та закону, підтверджуються матеріалами
справи, а тому підлягають задоволенню
повністю, а саме: 50000,00 грн. основна
заборгованість за кредитом; 33184,88 грн.
відсотки за користування кредитними
коштами; 16945,41 грн. -пеня за прострочення
повернення суми основного
зобов'язання; 7398,05 грн. -пеня за
прострочення сплати відсотків за
користування кредитом.

У позовній заяві заявлена вимога про
розірвання кредитного Договору № 242
від 21.11.2007 року на підставі п. 1 ст. 611 ЦК
України.

Суд взяв до уваги наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

За п. 4.1. Договору, Договір набирає
чинності з 21.11.2007 року і діє протягом
строку дії кредитної лінії до повного
виконання грошових зобов'язань за
Договором, крім випадків дострокового
припинення його дії за згодою сторін у
письмовій формі чи відповідно до
Закону. У будь-якому разі щодо
непогашеної позичальником
заборгованості договір діє (в тому
числі, в частині застосування
процентів та пені) до повного погашення
заборгованості.

Несплату відповідачем кредиту,
процентів та пені в узгоджений
сторонами строк позивач вважає
істотним порушенням умов кредитного
договору, тому, зокрема, прагнучи не
допустити подальшого нарахування
заборгованості за кредитним договором,
просить суд його розірвати.

Відповідач визнає цю вимогу, про що
зазначив у своїх запереченнях на
позовну заяву (а.с. 87-90).

Таким чином, оскільки вимога про
розірвання договору не суперечить
матеріалам справи, чинному
законодавству та не заперечується
відповідачем - Кредитний договір № 242
від 21.11.2007 року підлягає розірванню.

Державне мито і судові витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
процесу відповідно до ст. 49 ГПК України
підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати Кредитний договір № 242 від
21.11.2007 року, укладений між сторонами по
справі.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь Публічного
акціонерного товариства "Полтава-банк",
вул. Паризької Комуни, 40-а, м. Полтава,
36020, , ІПН 48, Св-во №
23958391, р/р № 649934 в АБ "Полтава-банк", м.
Полтава, МФО 331489 в особі філії
Публічного акціонерного товариства
"Полтава-банк" у м. Лубни, вул. Ярослава
Мудрого, 50, м. Лубни, Полтавська
область, 37500,р/р № 2909870 в Філії АБ
"Полтава-банк" у м. Лубни, , -50000 грн.00 коп. основна
заборгованість за кредитом; 33184 грн. 88
коп. - відсотки за користування
кредитними коштами; 16945 грн. 41 коп. -пеня
за прострочення повернення суми
основного зобов'язання; 7398 грн. 05 коп.
-пеня за прострочення сплати відсотків
за користування кредитом; 1075 грн. 28 коп.
- відшкодування витрат по оплаті
держмита; 236 грн. 00 коп. -відшкодування
витрат по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

Суддя
Пушко І.І.