ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" березня 2011 р. Справа № 5019/131/11

За позовом Приватного підприємця ОСОБА_1

до відповідача Державного підприємства «Рокитнівський хлібозавод»

про стягнення 9739 грн. 89 коп.

Суддя Мамченко Ю.А.

Представники:

від позивача : ОСОБА_1

від позивача : представник ОСОБА_2 (договір про надання пр. допомоги від 17.01.2011 року)

від відповідача : представник не зявився

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства «Рокитнівський хлібозавод»про стягнення 8442,31 грн. інфляційних втрат та 1297,58 грн. трьох відсотків річних за прострочення оплати послуг арбітражного керуючого. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги викладені у позовній заяві. 08.02.2011року на адресу суду надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи доказів понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката, та просить такі витрати покласти на відповідача.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про, що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення №117.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що станом на 07.02.2011 року кошти для погашення вимог кредиторів на розрахунковому рахунку підприємства відсутні, будь-які виплати (погашення) вимог кредиторів не проводились, за період діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 оплата праці, як розпорядника майна так і керуючого санацією не проводилась.

Керуючись ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити справу без участі відповідача за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При винесенні рішення суд

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13.08.2001 року порушено справу № 4/59 про банкрутство державного підприємства «Рокитнівський хлібзавод»(далі -боржник, відповідач), смт. Рокитне, Рокитнівського району Рівненської області, ЗКПО 00379382.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 19.10.2001 року введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 11.02.2002 року введено процедуру санації боржника, призначено керуючим санацією ОСОБА_1, ухвалою господарського суду Рівненської області від 23.04.2003 року призначено керуючим санацією ОСОБА_3.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 17.09.2009 року повноваження керуючого санацією - арбітражного керуючого ОСОБА_3 припинено та призначено керуючим санацією ОСОБА_4.

Відповідно до п.10 ст.3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі - Закон) оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.

Згідно п.12 ст.3-1 Закону оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.4 п.8 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(в редакції станом на 19.10.2001 року) арбітражний керуючий має право на отримання винагороди в порядку, що передбачена законом. Пунктом 3 ст.27 Закону (чинна на момент призначення позивача розпорядником майна) оплата праці арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за здійсненення свої повноважень встановлюється та виплачується за кожен місяць роботи в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому судом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної плати керівника боржника за дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство. Як ухвалі про призначення ОСОБА_1, так і в подальшому, комітетом кредиторів рішення про розмір винагороди, порядок, строки та умови її виплати встановлений не був, а отже розмір винагороди повинен встановлюватися відповідно до нижньої межі, зазначеної у Законі, тобто має дорівнювати двом мінімальним заробітним платам.

Відповідно до п.55 частини першої ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів діяльності»діяльність арбітражних керуючих - вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські відносини можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Провадження у справах про банкрутство регулюєгься Законом, Господарським процесуальним кодексом України та іншими законодавчими актами України.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.12 Закону протягом дії мораторію на задоволена кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо податків і зборів (обов'язкових платежів). Вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого нараховуються штраф і пеня, і цей проміжок часу лише відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Тобто за змістом цієї норми боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України заходи щодо забезпечення вимогкредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією, або до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до затвердження господарським судом мирової угоди, або до дня винесення ухвали про відмову у визнанні боржника банкрутом.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується та припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості банкрута.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №15 «Про судову практику в справах про банкрутство», при визначенні розміру вимог за грошовими зобов'язаннями господарським судам слід враховувати, що грошове зобов'язання (абзац сьомий статті 1 Закону) - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

До складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахував процентів, які зобов'язаний сплатити боржник, а також інфляційні втрати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення від суми основного боргу та три проценти річних від простроченої суми, нараховані відповідно до ч. 2 статті Цивільного кодексу України.

Відтак, інфляційні втрати та 3 % річних не належать до економічних санкцій, процентів та неустойки, нарахування яких припиняється з дня введення господарським судом процедури санації боржника або винесення постанови про визнання боржника банкрутом.

Постановою господарського суду Рівненської області по справі №4/59 від 23.09.2011 року ДП «Рокитнівський хлібзавод»визнано банкрутом та введено ліквідаційну процедуру.

У відповідності до п.13 Постанови Законом виокремлено чотири категорії можливих кредиторів з різним правовим статусом. Зокрема, поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Отже, поточними кредиторами слід вважати тих кредиторів, термін виконання вимог яких до боржника настав після порушення справи про банкрутство. Таким чином, інфляційні втрати та 3 % річних слід відносити до четвертої черги вимог кредиторів у відповідності до підпункту 4 п.1 ст.31 Закону.

Відповідач зазначив, що за період діяльності ОСОБА_1, як розпорядника майна так і керуючого санацією, оплата праці не проводилась, при цьому оплаті підлягає період діяльності з 19.10.2001 року по 23.04.2003 року в сумі 5620,25 грн..

В матеріалах справи відсутні докази того, що кредиторами в процесі здійснення ОСОБА_5 повноважень керуючого санацією вживались будь-які заходи, зокрема створювалися фонди на оплату, направлялися на такі цілі кошти від реалізації майна, виробничої діяльності боржника чи залучалися кошти від інвесторів або кредиторів. Крім того, відсутні й рішення комітету кредиторів щодо порядку, умов та строків виплати такої оплати праці керуючому санацією.

Відповідно до ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно п.5 ст.261 ЦК за зобов'язанням, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Оскільки відсторонення позивача від обов'язків керуючого санацією відбулося 23.04.2003 року, право на вимогу виникає саме з цієї дати, адже зазначені норми статті Закону щодо оплати праці носять диспозитивний характер, який полягає у визначенні в межах, встановлених Законом, розміру такої оплати, джерел, умов та строків їх виплати.

У відповідності ст. 264 перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання строк позовної давності починається знову.

У відповідності до норм Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»від 29.11.2001 року встановлено мораторій на застосування примусової реалізацію майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Згідно п.2 ст.263 ЦК перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язань (мораторію) на підставах, встановлених законом.

20.09.2010 року господарським судом Рівненської області винесено постанову про визнання відповідача банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

У відповідності до ч.6 п.1 ст.23 Закону з моменту винесення судом постанови про визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

25.01.2008 року позивачем було направлено запит з метою отримання інформації про хід процедури банкрутства боржника, на що 21.02.2008 року було отримано лист, підписаний керуючим санацією ОСОБА_6, з змісту якого вбачається визнання боргу (винагороди за виконану роботу арбітражного керуючого) в розмірі 6500,00 грн..

Частиною 2 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зазначає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати та 3% річних не належать до економічних санкцій, процентів та неустойки, нарахування яких припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання банкрутом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі передбачені статтею 625 ЦК України. Тобто, передбачені ст. 625 ЦК відсотки річних та інфляційні втрати можуть нараховуватись кредитором до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання боржником.

Позивачем на суму боргу в розмірі 5620,25 грн. за період з 23.04.2003 року по 31.12.2010 року нараховано інфляційні втрати в розмірі 8442,31 грн.. Позивачем на суму боргу за період з 23.04.2003 року по 31.12.2010 року нараховано три відсотки річних, що становить 1297,58 грн.. Судом перевірено розрахунки. Сторонами не заявлено про застосування строку позовної давності.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 8442,31 грн. інфляційних витрат та 1297,58 грн. трьох відсотків річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню з покладенням на відповідача витрат по сплаті держмита, витрат по оплаті інформаційно-технічних послуг по забезпеченню судового процесу та витрат на оплату послуг адвоката, що стверджується поданим позивачем ОСОБА_7 про надання правової допомоги від 17.01.2011 року, актом виконаних робіт (наданих юридичних послуг) від 08.02.2011 року, копіями квитанцій про оплату послуг адвоката №03 від 17.01.2011 року та №09 від 08.02.2011 року.

Керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Рокитнівський хлібзавод" (34200, Рівненська обл., Рокитнівський р-н., смт.Рокитне, вул. І.Франка, 1) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1 (33028 Рівненська обл., м.Рівне, вул.Соборна 34/2, код НОМЕР_1) 8442,31 грн. інфляційних втрат, 1297,58 грн. три відсотки річних, а також витрати на оплату державного мита в розмірі 102 грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн. 00 коп. та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 2050,00 грн..

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Мамченко Ю. А.

Повний текст рішення суддею підписаний «28»березня 2011 року