ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2011 р.
Справа №18/2353/11

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полтава Моторс»,
вул. Половка, 107, м. Полтава, 36007

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Пошта», вул.
Фрунзе, 57, м. Полтава, 36039

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоторіно»,
Люстдорфська дорога, 140, корпус А, м.
Одеса

про стягнення грошових коштів

Суддя Тимченко Богдан Петрович

Представники сторін:

від позивача - Щербаков Є.А., дов. № 162/10
від 03.10.2011 р.

від відповідача -Пістряк М.С., дов. б/н
від 12.09.2011р.

від третьої особи - відсутні

СУТЬ СПРАВИ: розглядається
позовна заява про стягнення вартості
втраченого вантажу в сумі 14475,00 грн. та
витрат на послуги адвоката 2000,00 грн.

Позивач та його повноважний
представник в судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримує та
просить суд їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач та його повноважний
представник в судовому засіданні проти
заявлених позовних вимог заперечує з
мотивів і підстав, викладених у відзиві
на позовну заяву від 20.09.2011 р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача ТОВ «Автоторіно», м. Одеса,
повноважного представника в судове
засідання не направила, вимог ухвал
суду від 22.08.2011 р. та 20.09.2011 р. не
виконала, в тому числі і в частині
надання витребуваних судом в порядку
ст. 38 ГПК України доказів.

Розглянувши матеріали справи,
всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши і оцінивши подані сторонами
докази, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог та заперечень, в
їх сукупності, керуючись законом,
заслухавши представників сторін, суд
встановив, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Полтава
Моторс»(надалі Позивач) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Нова
Пошта»(надалі Відповідач) було
укладено разовий договір на надання
транспортно-експедиторських послуг, на
підставі якого та на підставі
товарно-транспортної накладної №
3 Відповідач повинен був
доставити на адресу Позивача вантаж
згідно видаткової накладної Третьої
особи № РНТ-000699 від 14.03.2011 року.

Перед завантаженням відправником
вантаж був перевірений.

21.03.2011 р. вантаж було доставлено в
пункт його призначення -м. Полтава.

Як зазначає у своєму позові
Позивач, при транспортуванні було
пошкоджено упаковку вантажу та сам
вантаж, про що представниками Позивача
Сторожук І.С. та Відповідача
Сировського О.М. було складено Акт
приймання-передачі № 10014087 від 21.03.2011 р.

Враховуючи пошкодження вантажу
та непридатність його для подальшого
використання, Позивач звернувся до
Відповідача із претензією на суму
пошкодженого вантажу в розмірі 15000,00
гривень 01.04.2011 р. за № 35/03 та 20.04.2011 р. за
№.53/04

Відповідач на претензії не
зреагував.

З метою захисту порушеного права
і охоронюваного законом інтересу
Позивач звернувся до суду із позовом
про стягнення вартості пошкодженого
вантажу в розмірі 14475,00 гривень.

Суд вважає вимоги Позивача
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 908 Цивільного
кодексу України (надалі ЦК України),
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України,
за договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Частиною 3
цієї ж статті встановлено, що укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента)
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Згідно із ст. 308 Господарського
кодексу України (надалі ГК України),
відповідальність виконавця за
схоронність вантажу виникає з моменту
прийняття вантажу до перевезення і
закінчується після його видачі
одержувачу у пункті призначення.
Аналогічне положення закріплене і у п.
133 Статуту автомобільного транспорту
Української РСР, затвердженого
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 27.06.1969 р. (із змінами).

Враховуючи той факт, що вантаж
представляв собою скляну (пластмасову)
вивіску, до його транспортування
повинні застосовуватись положення р.
22.6 «Правила перевезення листового
скла»Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 р. № 363
(надалі Правила).

Згідно із п. 22.6.2. Правил,
перевізники, вантажовідправники і
вантажоодержувачі зобов'язані вживати
заходів щодо забезпечення цілості
листового скла під час вантаження,
транспортування і розвантаження. Ящики
зі склом не можна кантувати,
встановлювати плазом або з нахилом.

Відповідно до п. 22.6.4. Правил,
маркування листового скла повинно
відповідати розділу 7 Правил.

Згідно із п. 7.2. Правил, при поданні
вантажів, які вимагають особливого
погодження з ним під час вантажних
операцій та зберігання, відправник
зобов'язаний нанести на всіх вантажних
місцях додаткове спеціальне
маркування написом «Верх», «Скло»,
«Обережно», «Не кантувати», «Не класти
плазом" тощо.

Відповідно до п. 7.3. Правил,
відповідальність за відсутність
спеціального маркування та її наслідки
покладається на Замовника.

Як вбачається із тексту Акту
приймання-передачі вантажу від 21.03.2011 р.
№ 10014087, вантаж було отримано повністю.
В нижній частині картонне пакування
деформоване, що не співпадає із
пошкодженням вантажу (пластмасова
вивіска має тріщину). На пакуванні
наявний один надпис спеціального
маркування «Скло».

Вказаний Акт підписаний
уповноваженими на те представниками
Позивача і Відповідача та свідчить про
те, що наслідком пошкодження вантажу
було не невірне та неправильне його
транспортування, а інші фактори, що
виникли до початку його
транспортування.

Крім того, з урахуванням
посилання Позивача на те, що вантаж
перед відправкою було перевірено, суд
ухвалою від 20.09.2011 р. задовольнив
клопотання Відповідача про
витребування доказів в порядку ст. 38
ГПК України, але ні Позивач, ні Третя
особа вимоги ухвали в цій частині не
виконали та не представили суду докази
в підтвердження перевірки вантажу
перед відправкою на наявність
пошкоджень чи недоліків в упаковці.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Наслідком недоведеності позовних
вимог є відмова в задоволенні позову.

Таким чином, вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача суми
втраченого (пошкодженого) вантажу в
розмірі 14475,00 гривень є
необґрунтованими та недоведеними.

Згідно із ч. 5 ст. 49 ГПК України,
суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані із розглядом справи,
покладаються, зокрема, при відмові в
позові -на позивача.

Враховуючи те, що Позивач заявив до
Відповідача недоведені та
необгрунтовані позовні вимоги,
наслідком розгляду яких є відмова у
позові, Відповідач вважає, що підстави
для стягнення з нього витрат на послуги
адвоката в сумі 2000,00 гривень відсутні

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК
України, рішення приймається
господарським судом за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
іншими учасниками господарського
процесу, а також доказів, які були
витребувані господарським судом, у
нарадчій кімнаті.

У нарадчій кімнаті суд приходить до
висновку, що Позивачем у відповідності
до положень статей 32-34, 36 ГПК України не
подані належні докази які давали б
підстави заявлені позовні вимоги
задовольнити, а тому в задоволені
позовних вимог суд відмовляє повністю
за недоведеністю та безпідставністю.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у відповідності до ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
позивача.

Враховуючи викладене, всебічно, повно
та об'єктивно дослідивши і оцінивши
подані матеріали та докази, які
містяться у справі, в їх сукупності,
керуючись законом і статтями 4 - 47, 22, 28, 32
- 34, 36, 38, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И
В :

1. В задоволенні позову відмовити.

Суддя
Б.П. Тимченко

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.