ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2011 р. Справа№ 5015/2634/11

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лев» м. Львів

До відповідача ОСОБА_1 міська рада м. Львів

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шевченківська районна иміністрація ЛМР м. Львів

про усунення перешкод у користуванні майном

Суддя Довга О.І.

Секретар Скремета О.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю

Від відповідача : ОСОБА_3 - представник за довіреністю 1.7 вих.-27 від 14.01. 2011 року

Третя особа ОСОБА_4. - довіреність 36-вих.-153 від 03.02.2011 року

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки передбачені ст. 22 ГПК України та право відводу судді ( ст. 20 ГПК України) . Заяв та клопотань про відвід судді не подано ( не заявлено).

Суть спору:

На розгляді Господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом ТзОВ «Лев» до ОСОБА_1 міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, що знаходиться за адресою: І к. Львів, вул. Лінкольна, 7, за участю третьої особи - Шевченківської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради.

Ухвалою суду від 17.05.2011 року порушено провадження у цій справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 09.06.2011 року.

У звязку із поданням представником Позивача клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд цієї справи відкладено на 29.06.2011 року.

У судове засідання, призначене на 29.06.2011 року, зявились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задоволити. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача надав суду додаткові пояснення та зазначив, що Позивач у встановленому законодавством порядку встановлено торгівельні павільйони на земельній ділянці на вул. Лінкольна, 10 у м. Львові. Внаслідок їх переносу на земельну ділянку на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові через будівництво на попередній земельній ділянці багатоповерхового будинку, Позивачем здійснена їх реконструкція. Однак, в процесі здійснення реконструкції Позивачем не було отримано необхідних дозволів, що унеможливлює реєстрацію права власності в органах БТІ, та створює перешкоди у користуванні нерухомим майном. З врахуванням того, що здійснена Позивачем реконструкція торгових павільйонів відповідає вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм, здійснена на земельній ділянці, призначеній для цієї мети, Позивач просить суд здійснити захист права власності шляхом усунення перешкод та визнати за ним право власності на нерухоме майно на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові.

Представник Відповідача письмового відзиву на позов не надав, в судовому засіданні 29.06.2011 року усно пояснив, що позов не визнає, вважає його безпідставним, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи письмового відзиву не надав та в усному порядку пояснив, що позов не підтримує, просить суд відмовити у його задоволенні.

Подача позову відбувається шляхом звернення до суду з письмовою заявою, в якій зацікавлена особа ( позивач ) формулює свою вимогу до осіб, до яких звернена вимога. Правова природа позову як процесуального засобу захисту права полягає у тому, щоб суд, прийнявши позовну заяву, у певному процесуальному порядку перевірив законність та обґрунтованість цієї матеріально-правової вимоги однієї особи до іншої, які стають сторонами процесу і між якими відбувається спір.

Сторони зобовязані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів № всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, створивши, у відповідності до ч. З ст. 4-3 ГПК України сторонам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Згідно договору оренди землі від 10.08.2004 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем, на підставі Положення «Про оренду земельних ділянок у м. Львові та порядок встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки» та ухвали ОСОБА_1 міської ради № 1442 від 10.06.2004 року «Про надання ТзОВ «Лев» земельної ділянки на вул. Лінкольна, 10 у м. Львові», Позивачу передано в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер :05:001:0023), яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 10, для влаштування торгових рядів, строком на 10 років до 10.06.2014 року. Встановлення на цій земельній ділянці 13 торгових павільйонів здійснено Позивачем у відповідності до розпорядження Шевченківської районної адміністрації (третьої особи) №387 від 23.03.2006 року «Про узаконення (на строк оренди земельної ділянки) самовільно встановлених торгових павільйонів».

Судом встановлено, що надана Позивачу в оренду земельна ділянка на вул. Лінкольна, 10 у м. Львові, після укладення договору оренди землі від 10.08.2004 року, була надана іншій особі для здійснення на ній будівництва багатоповерхового будинку, у звязку з чим, Позивачу на підставі договору оренди землі від 25.12.2009 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем, надано у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0150 га (кадастровий номер :05:001:0068), яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 5-9, для обслуговування малих архітектурних форм. При цьому, згідно додатку № 4-ЗМ до ухвали ОСОБА_1 міської ради №2957 від 21.10.2009 року, належні Позивачу торгові павільйони на вул. Лінкольна, 5-9 у м. Львові і включено до Перспективної схеми розміщення МАФ як частини програми комплексного благоустрою території міста.

Згідно п. 9 договору оренди землі від 25.12.2009 року цей договір укладено строком на 5 років до 18.12.2013 року. Пунктом 5 договору встановлено, що цільовим призначенням орендованої земельної ділянки є землі житлової та громадської забудови; категорія земельної ділянки за цільовим призначенням - землі комерційного використання. У п. 18 договору зазначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку із наданням Позивачу взамін земельної ділянки на вул. Лінкольна, 10 у м. Львові, земельної ділянки на вул. Лінкольна, 5-9, останнім перенесено торгові павільйони та здійснено їх реконструкцію. Перенесення торгових павільйонів здійснено відповідно до проекту зблокованих павільйонів на вул. Лінкольна, 5-9 у м. Львові, погодження Управління архітектури Департаменту містобудування ОСОБА_1 міської ради №2-13529/2401 від 17.12.2009 року. У відповідності до висновку № 18/05-11 експертного будівельно-технічного дослідженні від 20.06.2011 року, складеного СПД-ФО ОСОБА_5, яка має вищу освіту, спеціальність - інженер-будівельник га являється фахівцем у галузях проведення дослідження обєктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій та відповідних документів, споруда павільйону, що знаходиться на вул. Лінкольна, 7 у и. Львові, за своїми технічними характеристиками являється капітальною стаціонарною спорудою (нерухомим майном) і відповідає діючим будівельно-технічним та протипожежним нормам і правилам, а саме: п.п. 7.5, 7.6, 7.7, 7.8 ДБН В.2.3-15.2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»; п.п. 2.4, 3.1, 3.4, 3.23, 4.1, 7.1, 7.3, 7.14, 8.1, 8.2, 8.6 ДБН В.2.2-9-99 «Громадські будинки та споруди. Основні положення», гп. 5.9 ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека обтів будівництва», п. 4.1.1 ВСН 54-87 «Підприємства роздрібної торгівлі. Норми проектування». Споруда павільйону, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 7 у м. Львові, розташована на земельній ділянці площею 0,015 га, яка надана ТзОВ «Лев» для влаштування торгового павільйону, знаходиться у доброму технічному стані, використовується за цільовим призначенням (магазин-СТО) і в подальшому може використовуватись за цільовим призначенням. В звязку з тим, що споруда торгового павільйону на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові, являється нерухомим майном, тобто наявні бетонні фундаменти, які повязані із землею, використовується як магазин-СТО із забезпеченням системи електропостачання, водопостачання і каналізації - демонтувати її без пошкоджень неможливо. Використання конструктивних елементів даного павільйону за своїм призначенням на новому місці можливе лише при умові забезпеченням «алогічними конструктивними елементами, підведенням систем газопостачання, водопостачання і аналізації. Станом на момент розгляду справи торгові павільйони на вул. Лінкольна, 7 згідно кнічного паспорта, складеного станом на 11.03.2011 року, є нерухомим майном - будівлею магазину іідліт. Б-1 (основне), що складається з торгового залу 1-1 площею 88,0 кв.м., кабінету 1-2 площею 13,8 їм., службового приміщення 1-3 площею 9,2 кв.м., службового приміщення 1-4 площею 26,3 кв.м., яужбового приміщення 1-5 площею 3,9 кв.м., душової 1-6 площею 1,6 кв.м., вбиральні 1-7 площею 1,5 в.м., та під літ. Б (навіс). Загальна площа будівлі Б-1 становить 144,3 кв.м.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно юзбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 319 ЦК України встановлено, що ріасник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право тиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати ікологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені іаконом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не ипливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові удинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Визнання права власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване, якщо це не порушує права інших осіб, здійснюється у судовому порядку.

3 врахуванням наведених правових норм та тих обставин, що створення Позивачем на земельній ділянці на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові, нерухомого майна не порушує прав та інтересів інших осіб, докази цього в матеріалах справи відсутні, відповідає вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил; здійснено на земельній ділянці згідно з її цільовим та функціональним призначенням, а також враховуючи тривалий строк дії договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться нерухоме майно, суд приходить до висновку про можливість визнання за Позивачем права власності на нерухоме майно на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові в судовому порядку. Доказів неправомірності набуття Позивачем права власності на спірне майно особами, які беруть участь у справі, суду не надано.

Що ж стосується позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності, то суд вважає, що така вимога до задоволення не підлягає у звязку з наступним. З позовної заяви та пояснень представника Позивача випливає, що перешкодою у здійсненні Позивачем права власності на нерухоме майно на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові він вважає неможливість здійснити реєстрацію права власності через органи БТІ.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно частини 2 цієї статті порядок державної реєстрації права власності на нерухомість встановлюється законом. Реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється органами БТІ за місцезнаходженням цього майна в порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Підставою для державної реєстрації прав, іцо посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, відповідно до ст. 19 цього Закону, є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Зважаючи на те, що Позивачем не подано суду доказів наявності перешкод у здійсненні ним права власності, рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно є підставою для здійснення реєстрації цього права та забезпечує права власника на користування, володіння та розпорядження майном, суд вважає, що спір з цього приводу між сторонами відсутній.

Відповідно до гі. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України підставою припинення провадження у справі є ІІдсутність предмету спору.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які юна посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем подано достатньо належних доказів, які підтверджують обґрунтованість заявлених ним позовних вимог, натомість іншими особами, які беруть участь у справі, не доведено неправомірності набуття Позивачем права власності на спірне майно, у звязку з чим позовну вимогу про визнання права власності слід задоволити. В частині позовної вимоги про усунення перешкод провадження у справі підлягає припиненню в порядку п. 1.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 182, 316, 319, 312, 328, 331, 332, 376, 386, 392 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 33-35, 45, 49, 80, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю «Лев» () право масності на нерухоме майно на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові, а саме - на будівлю магазину під літерою 6-1, яка складається з торгового залу 1-1 площею 88,0 кв.м., кабінету 1-2 площею 13,8 кв.м., службового приміщення 1-3 площею 9,2 кв.м., службового приміщення 1-4 площею 26,3 кв.м., службового приміщення 1-5 площею 3,9 кв.м., душової 1-6 площею 1,6 кв.м., вбиральні 1-7 площею 1,5 кв.м., загальною площею 144,3 кв.м., та навіс під літерою Б.

3. Припинити провадження у справі в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні (ібудівлею магазину під літерою Б-1, яка складається з торгового залу 1-1 площею 88,0 кв.м., кабінету 1-2

площею 13,8 кв.м., службового приміщення 1-3 площею 9,2 кв.м., службового приміщення 1-4 площею 26,3 кв.м., службового приміщення 1-5 площею 3,9 кв.м., душової 1-6 площею 1,6 кв.м., вбиральні 1-7 площею 1,5 кв.м., загальною площею 144,3 кв.м., та навісом під літерою Б, що знаходяться на вул. Лінкольна, 7 у м. Львові.

4. Судові витрати залишити за Позивачем.

Суддя Довга О.І.