РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"14" листопада 2011 р.
Справа № 16/5025/1449/11

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Петухов М.Г.

суддя
Маціщук А.В. ,

суддя
Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Стельмах Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача
Фермерського господарства "Дар 5"

на рішення господарського суду
Хмельницької області від 06.10.2011 р.

у справі № 16/5025/1449/11 (суддя Магера В.В.)

за позовом Фермерського господарства
"Дар 5"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"

про визнання недійсною Угоди 7-П про
пролонгацію боргу від 17.06.2010р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 06.10.2011 р. у
справі № 16/5025/1449/11 в задоволенні позову
Фермерського господарства "Дар 5" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
про визнання недійсною Угоди 7-П про
пролонгацію боргу від 17.06.2010р.
відмовлено.

При прийнятті вказаного рішення,
місцевий суд виходив з того, що 17.06.2010р.
між ТОВ „Суффле-Агро-Україна"
(кредитор) та ФГ „Дар 5" (боржник) було
укладено угоду №7-П про пролонгацію та
погашення боргу.

Пунктом 5 вказаної угоди передбачено,
що боржник зобов`язується погасити
суму боргу, зазначену у п. 4 даної угоди,
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок кредитора не пізніше "01"
жовтня 2010 року.

Місцевий суд зазначає, що із угоди №7-П
від 17.06.2010р. про пролонгацію та
погашення боргу слідує, що остання
укладена між ТОВ „Суффле-Агро-Україна"
як кредитором та ФГ „Дар 5" як
боржником, за підписами сторін та
скріплена печатками.

Також, суд першої інстанції наголошує,
що із наявних в матеріалах справи
доказів вбачається, що угоду №7-П від
17.06.2010р. від імені ФГ „Дар 5" було
підписано уповноваженою особою ОСОБА_4
згідно довіреності від 22.04.2009р., що
угоджується із статутом ФГ „Дар 5" та
відповідає вимогам чинного
законодавства.

При вирішенні спірних правовідносин,
місцевим судом також було враховано, що
нормами ст.204 ЦК України встановлено
презумпцію правомірності правочину, а
саме правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

З урахуванням положень чинного
законодавства, місцевий суд дійшов до
висновку, що укладена між сторонами
угода №7-П від 17.06.2010р. є чинною,
підписана уповноваженими на те
представниками та спрямова на реальне
настання правових наслідків, що нею
обумовлені. З огляду на зазначене,
правові підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, Фермерське
господарство "Дар 5" звернулось з
апеляційною скаргою до Рівненського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення господарського
суду Хмельницької області від 06.10.2011 р.
у справі № 16/5025/1449/11 скасувати та
прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги.

Апелянт вважає, що рішення
господарського суду є незаконним та
таким, що прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів,
скаржник вказує наступне.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
фермерське господарство», голова
фермерського господарства укладає від
імені господарства угоди та вчиняє
інші юридично значимі дії відповідно
до законодавства України.

Голова фермерського господарства може
письмово доручати виконання своїх
обов'язків одному з членів
господарства або особі, яка працює за
контрактом.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про
фермерське господарство», спори, що
виникають під час виконання договорів,
укладених фермерським господарством,
вирішуються відповідно до закону.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
фермерське господарство», трудові
відносини у фермерському господарстві
базуються на основі праці його членів.
У разі виробничої потреби фермерське
господарство має право залучати до
роботи в ньому інших громадян за
трудовим договором (контрактом).

Апелянт звертає увагу, що згідно з
текстом оспорюваної Угоди 7-П про
пролонгацію та погашення боргу від
17.06.2010 року, дану Угоду зі сторони ФГ
"Дар 5" було укладено директором.

Однак, відповідно до Статуту ФГ "Дар 5"
(п.п. 3.1. - 3.4. Статуту), керівництво
господарством здійснює Голова
господарства. Всі інші особи можуть
діяти від імені господарства лише на
підставі довіреності, а посада
директора в господарстві взагалі
відсутня. Будь-яких довіреностей на
укладання цієї угоди, ОСОБА_4 як Голова
господарства не видавав і як Голова
господарства дану Угоду ніколи не
підписував. Дана угода підписана
неповноважною особою. Будь-яких дій на
виконання даної угоди, які б
підтверджували її визнання ФГ "Дар 5" не
вчиняло.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Скаржник зазначає, так як при укладенні
Угоди 7-П про пролонгацію та погашення
боргу було порушено вимоги діючого
законодавства, то є всі підстави для
визнання недійсною Угоди 7-П про
пролонгацію та погашення боргу від
17.06.2010 року, укладеної між Фермерським
господарством "Дар 5" та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Суффле
Агро Україна».

Враховуючи викладені вище аргументи на
підтвердження своєї правової позиції,
скаржник вважає, що судом першої
інстанції було відмовлено у
задоволенні позовних вимог за
відсутності на те правових підстав.

В свою чергу, від відповідача по справі
надійшов відзив на апеляційну скаргу
позивача, в якому просить рішення
господарського суду Хмельницької
області від 06.10.2011 р. у справі № 16/5025/1449/11
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Фермерського господарства "Дар 5" - без
задоволення, оскільки суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та виніс судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На спростування доводів, викладених в
апеляційній скарзі, відповідач вказує
наступне.

В Угоді зазначено, що вона підписана
директором ОСОБА_4 При цьому, директор
ОСОБА_4, який є сином засновника та
голови позивача, неодноразово
представляв інтереси позивача у
відносинах із відповідачем. Так, він
приймав товар в якості директора від
імені позивача згідно видаткової
накладної № 8-00000997 від 23 квітня 2009 року,
а також повертав товар в якості
директора згідно накладної на
повернення №8-00000022 від 14 серпня 2009 року.
Діючи в якості представника позивача,
ОСОБА_4 діяв на підставі довіреності б-н
від 22 квітня 2009 року та кожного разу
скріплював свій підпис печаткою
позивача.

Разом з тим, відповідач зазначає, що
слід враховувати Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України N 02-5/111 від
12.03.1999 року «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними», згідно
якого вирішуючи відповідні спори,
господарські суди повинні враховувати
таке: наступне схвалення юридичною
особою угоди, укладеної від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, робить її дійсною з
моменту укладення. Доказами такого
схвалення можуть бути відповідне
письмове звернення до другої сторони
угоди чи до її представника (лист,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення дій, які свідчать про
схвалення угоди (прийняття її
виконання, здійснення платежу другій
стороні і т.ін.). У такому випадку вимога
про визнання угоди недійсною з мотивів
відсутності належних повноважень
представника на укладення угоди
задоволенню не підлягає.

Якщо керівник відособленого
підрозділу юридичної особи мав
відповідні повноваження, але у тексті
угоди помилково відсутні вказівки на
те, що її укладено від імені юридичної
особи, то сама лише ця обставина не може
бути підставою для визнання угоди
недійсною. У таких випадках угоду слід
вважати укладеною від імені юридичної
особи.

За загальним правилом передбачені
установчими документами обмеження
повноважень особи щодо укладення угод
у порівнянні з визначеними у
довіреності, законі не повинні
впливати на відносини підприємства,
установи, організації, від імені якої
укладено угоду, з іншими особами.
Винятком є випадки, коли сторона знала
чи повинна була знати про існуючі
обмеження. Наприклад, продавець,
укладаючи договір, підписаний
генеральним директором акціонерного
товариства, знає про відповідні
обмеження повноважень, оскільки є
акціонером товариства і брав участь у
загальних зборах, якими затверджено
статут.

У цих випадках угода може бути визнана
недійсною за позовом особи, в інтересах
якої встановлено обмеження, але
заявник повинен довести, що друга
сторона знала чи повинна була знати про
існуючі обмеження.

Окрім того, відповідач звертає увагу,
що законодавство не містить конкретних
зобов'язань для відповідача стосовно
перевірки повноважень представника
позивача. Оскільки ОСОБА_4 систематично
діяв в інтересах позивача, пред'явив на
підтвердження своїх повноважень
оригінал зазначеної довіреності,
постійно скріплював свій підпис
печаткою позивача, у відповідача не
повинно було виникати об'єктивних
сумнівів щодо повноважень ОСОБА_4

З огляду на вказане вище, відповідач
наголошує на тому, що суд першої
інстанції цілком правомірно дійшов до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

14 листопада 2011 року в судовому
засіданні Рівненського апеляційного
господарського суду представник
відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Суффле Агро Україна"
заявив, що з доводами апелянта не
погоджується, вважає їх
безпідставними, а оскаржуване рішення
таким, що відповідає встановленим
обставинам справи та нормам закону. З
огляду на зазначене, просить суд
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги.

Представник позивача - Фермерського
господарства "Дар 5" в судове засідання
не з'явився.

Враховуючи приписи ст.ст.101,102 ГПК
України про межі та строки перегляду
справ в апеляційній інстанції, той
факт, що сторони були належним чином та
своєчасно повідомлені про дату, час та
місце судового засідання, про що
свідчать поштове повідомлення,
направлене стороні у справі, та реєстр
на відправку рекомендованої
кореспонденції Рівненського
апеляційного господарського суду від
01.11.2011р. (а.с. 72-73), колегія суддів визнала
за можливе здійснювати розгляд
апеляційної скарги за відсутності
представника однієї із сторін.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а оскаржуване
рішення залишити без змін, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
Фермерське господарство „Дар 5", с.
Куманівці Хмільницького району
Вінницької області як юридична особа
зареєстроване 23.02.2009р. Хмільницькою
райдержадміністрацією, про що видано
свідоцтво про державну реєстрацію
№445124 (а.с. 21), значиться в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців згідно
довідки головного управління
статистики №193106 серія АБ.

17.06.2010р. між ТОВ „Суффле-Агро-Україна"
(кредитор) та ФГ „Дар5" (боржник) було
укладено угоду №7-П про пролонгацію та
погашення боргу (а.с. 8-11), відповідно до
якої сторони домовились про наступне: 1.
сторони підтверджують, що загальна
сума заборгованості боржника перед
кредитором становить 324 987,36 грн.,
включаючи ПДВ, що складається із:
заборгованості за договором поставки
від 27.02.2009р. №2065 на суму 61 962,36 грн.,
включаючи ПДВ; заборгованості за
договором поставки від 23.04.2009р. №2065 на
суму 263 025,00 грн., включаючи ПДВ.

Відповідно до п. 3 зазначеної угоди
сторони погодили, що заборгованість
боржника перед кредитором, зазначена у
п. 1 даної угоди, підлягає частковому
погашенню на суму заборгованості
кредитора перед боржником, зазначену у
п. 2 даної угоди, шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог в порядку
ст. 601 ЦК України.

Отже, сума заборгованості боржника
перед кредитором після зарахування
становить 324 987,36 грн., включаючи ПДВ, що
складаєтсья із: заборгованості за
договором поставки від 27.02.2009р. №2065 на
суму 61 962, 36 грн., включаючи ПДВ;
заборгованості за договором поставки
від 23.04.2009р. №2065 на суму 263 025,00 грн.
включаючи ПДВ.

У зв`язку із порушенням строків
розрахунків боржником, сторони
домовились нарахувати на суму боргу,
зазанчену у п.3 даної угоди, неустойку в
розмірі 5%. Загальна сума
заборгованості, що підлягає погашенню
боржником згідно даної угоди,
становить 324 486,60 грн., включаючи ПДВ. (п.4
угоди).

У відповідності до п. 5 угоди, боржник
зобов`язується погасити суму боргу,
зазначену у п.4 даної угоди, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок кредитора не пізніше "01" жовтня
2010 року.

Згідно п. 6 угоди, за невиконання або
неналежне виконання свох зобов`язань
за цим договором, сторони несуть
відповідальність згідно із чинним
законодавством України. В разі
несвоєчасного здійнення розрахунків
боржником відповідно до договору,
боржник сплачує кредитору пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від неоплаченої чи несвоєчасно
опаченої суми за кожний день
прострочення оплати, без врахування
положення п. 6 ст. 232 ЦК України.

Із оспорюваної угоди, укладеної між
ТОВ „Суффле-Агро-Україна" як
кредитором та ФГ „Дар 5" як боржником,
вбачається, що остання засвідчена
підписами сторін та скріплена
печатками.

Згідно п.п. 3.1, 3.4 Статуту Фермерського
господарства „Дар 5" (зареєстровано
держреєстратором 23.02.2009р.) передбачено,
що засновником господарства є ОСОБА_5
-голова господарства. Голова
господарства може доручити виконувати
обов`язки та використовувати права
господарства. З цією метою голова
господарства видає відповідну
довіреність.

В матеріалах справи наявна довіреність
від 22.04.2009 р. (а.с. 41), відповідно до якої
Фермерське господарство „Дар 5" в особі
голови господарства ОСОБА_5
уповноважує директора господарства
ОСОБА_4 на представництво інтересів
господарства, в тому числі підписувати
будь-які договора та договірні
документи від імені господарства тощо.
Довіреність дійсна протягом трьох
років.

Із угоди №7-П від 17.06.2010р. вбачається, що
останню від імені ФГ „Дар 5" було
підписано уповноваженою на те особою -
ОСОБА_4 згідно довіреності від 22.04.2009р.,
що узгоджується із статутом ФГ „Дар 5"
та не суперечить вимогам чинного
законодавства.

Вирішуючи питання про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог щодо визнання недійсною
Угоди 7-П про пролонгацію та погашення
боргу від 17.06.2010р., суд апеляційної
інстанції приймає до уваги наступне.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав
або обов'язків.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України
закріплено принцип свободи договору,
який передбачає, що сторони є вільними
в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Статтею 215 ЦК України передбачені
підстави недійсності правочинів. За
приписами цієї статті підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

За ст.638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом, як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до пункту 2 статті 207
Цивільного кодексу України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
фермерське господарство", фермерське
господарство є формою підприємницької
діяльності громадян із створенням
юридичної особи, які виявили бажання
виробляти товарну
сільськогосподарську продукцію,
займатися її переробкою та реалізацією
з метою отримання прибутку на
земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до Закону. Фермерське
господарство може бути створене одним
громадянином України кількома
громадянами України, які є родичами
або членами сім'ї, відповідно до закону.

Згідно пункту 4 статті 4 Закону України
«Про фермерське господарство», голова
фермерського господарства може
письмово доручати виконання своїх
обов'язків одному з членів
господарства або особі, яка працює за
контрактом.

Відповідно до статті 237 Цивільного
кодексу України, представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.
Стаття 239 Цивільного кодексу України,
передбачає, що правочин, вчинений
представником, створює, змінює,
припиняє цивільні права та обов'язки
особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 244 Цивільного
кодексу України, представництво, яке
грунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі. При цьому, довіреність від імені
юридичної особи, згідно статті 246 ЦК
України, видається її органом або іншою
особою, уповноваженою на це її
установчими документами, та
скріплюється печаткою цієї юридичної
особи.

Поряд з цим, відповідно до статті 241 ЦК
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим
схваленим зокрема у разі, якщо особа,
яку він представляє, вчинила дії, що
свідчать про прийняття його до
виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Як зазначено вище, угодою №7-П про
пролонгацію та погашення боргу від
17.06.2010р. сторони підтверджують, що
загальна сума заборгованості боржника
перед кредитором становить 324 987,36 грн.,
включаючи ПДВ, що складається із:
заборгованості за договором поставки
від 27.02.2009р. №2065 на суму 61 962,36 грн.,
включаючи ПДВ; заборгованості за
договором поставки від 23.04.2009р. №2065 на
суму 263 025,00 грн., включаючи ПДВ.

При цьому, фапкт поставки товару та
наявність боргу за договором поставки
від 27.02.2009р. №2065 на суму 61 962,36 грн. , за
договором поставки від 23.04.2009р. №2065 на
суму 263 025 грн. та за угодою №7-П про
пролонгацію та погашення боргу від
17.06.2010р., ФГ "Дар 5" не заперечується та
підтверджена рішенням господарського
суду Вінницької області у справі № 8/15-10
від 01.12.2010р. (а.с.42-45). Вказаним рішення
набрало законної сили і ФГ "Дар 5" не
оскаржувалося.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК україни, факти
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, я яких беруть участь ті самі
сторони.

Відповідно до статті 92 Цивільного
кодексу України орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

На момент спірних правовідносин була
чинною Інструкція про порядок видачі
міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення
замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил
провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних
майстерень, виготовлення печаток і
штампів, затверджена Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 11 січня 1999 року N 17 та зареєстрована
в Міністерстві юстиції України 28
квітня 1999 р. за N 264/3557.

Відповідно до пункту 3.2.6. вказаної
Інструкції, підприємства, установи,
організації, господарські об'єднання,
суб'єкти підприємницької діяльності,
об'єднання громадян, суб'єкти
господарювання однієї з інших
організаційних форм підприємництва
можуть мати тільки по одному
примірнику основної каучукової або
металевої печатки.

Пункт 3.4.1. вказаної Інструкції
встановлює, що відповідальність і
контроль за дотриманням порядку
зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними
покладається на керівників
підприємств, установ і організацій,
господарських об'єднань, суб'єктів
господарської діяльності.

Обов'язковому обліку підлягають
печатки і штампи з повним
найменуванням організацій. Порядок
обліку, зберігання і використання
інших видів печаток, штампів
визначається відповідними відомчими
інструкціями.

Печатки і штампи повинні зберігатися в
сейфах або металевих шафах.

Перевірка наявності печаток і штампів
здійснюється щорічно комісією,
призначеною наказом керівника
організації. Про перевірки наявності
печаток і штампів робляться відмітки в
журналі обліку та видачі печаток і
штампів після останнього запису. У разі
порушення правил обліку, зберігання і
використання печаток і штампів комісія
проводить службове розслідування,
результати якого оформлюються актом
довільної форми та доводяться до
відома керівника організації.

Отже, на підставі встановлених
обставин справи можна дійти висновку,
що спірна Угода підписана повноважним
представником позивача - ОСОБА_4, який
діяв на підставі довіреності від 22.04.2009
р.

Під час підписання угоди ОСОБА_4,
останні й належним чином підтвердив
свої повноваження, оскільки пред'явив
для огляду оригінал довіреності, поряд
з тим, представляв інтереси позивача
систематично, в тому числі стосовно
відвантаження та повернення товару,
скріплював свій підпис круглою
печаткою підприємства, що згідно
законодавства може використовуватися
виключно з відома та під контролем
керівника підприємства.

Поряд з тим, зазначення ОСОБА_4 як
"директора" в преамбулі оспорюваної
Угоди не впливає на об'єм його
правоздатності та не може бути
підставою для визнання Угоди
недійсною.

За будь-яких обставин позивач своїми
подальшими діями схвалив Угоду, що
згідно статті 241 ЦК України робить її
обов'язковою для позивача. Дана
обставина підтверджується тим, що
підпис на Угоді скріплено круглою
печаткою позивача та рішенням
господарського суду Вінницької
області у справі № 8/15-10 від 01.12.2010р. .

Відповідно статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Докази, які не відповідають
вищевказаним вимогам закону не можуть
прийматися судом і як наслідок на їх
підставі не може встановлюватися
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги сторони.

За наведених обставин, суд апеляційної
інстанції не приймає до уваги доводи
апелянта з приводу того, що оспорювана
Угода підписана неуповноваженою на те
особою, оскільки останні не
підтверджені належними та допустимими
доказами у справі, не спростовують тих
фактів, які було встановлено в ході
судового розгляду даної справи. Отже,
правові підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

З тих сами підстав колегія суддів
відхиляє клопотання Фермерського
господарства "Дар 5" про призначення
почеркознавчої експертизи, як
необгрунтоване та направлене на
затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

З огляду на викладене вище, суд
апеляційної інстанції погоджується із
висновком місцевого суду про відмову в
задоволенні позову як таким, що
відповідає встановленим обставинам
справи та не суперечить нормам чинного
законодавства.

Підстави для скасування
оскаржуваного рішення відсутні, а тому
його слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Дар 5" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 06.10.2011р. у
справі №16/5025/1449/11 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Фермерського
господарства "Дар 5" - без задоволення.

2. Справу №16/5025/1449/11 направити в
господарський суд Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Гулова А.Г.

01-12/15748/11 15748/11