РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2011 р. Справа № 5019/424/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Огороднік К.М. ,

суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Ващук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області на рішення господарського суду Рівненської області від 25.05.11 р. у справі № 5019/424/11

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

до Відкритого акціонерного товариства "Радивилівська меблева фабрика"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунального підприємства "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації"

про визнання права державної власності

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства "Радивилівська меблева фабрика"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

про визнання незаконними дій органу приватизації та визнання права власності на приміщення магазину

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третя особа - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області звернулось до господарського суду з позовною заявою до ВАТ "Радивилівська меблева фабрика", у якій просить визнати право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області на приміщення магазину, що знаходиться в м.Радивилів, вул.Міцкевича, 3, загальною площею 250,6 м.кв.

Відповідач - Відкрите акціонерне товариство "Радивилівська меблева фабрика", подало зустрічний позов до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області, в якому просить визнати право власності на приміщення магазину, що знаходиться за адресою: Рівненська область, м.Радивилів, вул.Міцкевича,3, загальною площею 248,99 м.кв. за відкритим акціонерним товариством "Радивилівська меблева фабрика", визнати незаконними дії Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області щодо не включення до Переліку нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству "Радивилівська меблева фабрика" (затверджений наказом № 113 від 28 березня 2001 року) нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Радивилів, вул. Міцкевича, 3; зобовязати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області внести зміни в Перелік нерухомого майна, що передається у власність Відкритому акціонерному товариству "Радивилівська меблева фабрика", що затверджений наказом № 113 від 28 березня 2001 року, а саме доповнити Перелік наступним нерухомим майном - нежитлове приміщення (магазин), площа - 248,99 м2, знаходиться за адресою: Рівненська обл., м. Радивилів, вул. Міцкевича, 3.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.05.2011 року (суддя Войтюк В.Р.) у задоволенні первинного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено повністю.

Своє рішення суд першої інстанції нормативно обґрунтував положеннями ст. 20 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", пунктом 16 Положення про порядок корпоратизації підприємств, що затверджено постановою КМУ від 05.07.93 р. N508 "Про затвердження Положення про порядок корпоратизації підприємств", пунктами 10,41,42 ОСОБА_2 оцінки вартості обєктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1993 року N 717, ст. 36 Закону України від 27.03.91 р. N 887-ХІІ "Про підприємства в Україні", Указом Президента України від 15.06.93 р. N 210/93 "Про корпоратизацію підприємств", постановою КМУ від 05.07.93 р. N 508 "Про затвердження Положення про порядок корпоратизації підприємств", ст. 1, ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Окрім того, суд прийшов до висновку, що нормативно-правовими актами не встановлено обмежень на включення до статутного фонду підприємств, що створені в процесі корпоратизації, нерухомого нежитлового майна, що розміщене в житлових будинках та не призначене для обслуговування житлового будинку. Суд також відмовив у застосуванні строку позовної давності за клопотанням позивача, застосувавши положення п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України.

Позивач за первинним позовом з прийнятим рішенням господарського суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити, а в зустрічному позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи, що призвело до прийняття незаконного рішення. Апелянт зокрема вказує, що суд першої інстанції не дослідив у повному обсязі факту, що приватизація ВАТ "Радивилівська меблева фабрика" відбулася у 1995р., а право власності було зареєстроване за Радивилівською меблевою фабрикою як за державним підприємством, яке й будувало дане приміщення. Вважає, що жодним із визначених ст. 326 ЦК України способів спірне майно відчужене не було, тому залишалось у державній власності. Вказує також, що суд неправомірно застосував положення п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки винесено в повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, при цьому були належним чином з'ясовані та доведені всі обставини, що мають значення для справи.

У судовому засіданні з викладених у апеляційній скарзі та відзиві на неї підстав представники сторін підтримали власні правові позиції у даному спорі.

Третя особа - Рівненське ОБТІ, на розгляд апеляційної скарги участь свого представника не забезпечило, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 25.05.2011 року слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що відкрите акціонерне товариство "Радивилівська меблева фабрика" було створене 30.01.1995 року в результаті корпоратизації державного підприємства "Радивилівська меблева фабрика". Відповідно до п.15 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 1993 р. №508, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства, активи і пасиви підприємства, структурного підрозділу переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство стає правонаступником прав і обовязків корпоратизованого підприємства.

Статутний фонд акціонерного товариства становив 4363900 крб., що відповідає пункту 17 акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу.

Для впорядкування обліку нерухомого майна, приватизованого у складі цілісного майнового комплексу та з метою проведення первинної реєстрації права власності на об'єкти нерухомості, наказом регіонального відділення ФДМУ по Рівненській області від 28.03.2001р. №113, підтверджено право власності на нерухоме майно ВАТ "Радивилівська меблева фабрика" та видано перелік нерухомого майна, яке передане у власність товариству.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до вартості цілісного майнового комплексу (статутного фонду акціонерного товариства) не було включено вартість державного житлового фонду і вартість магазину, що вбудований у житловий будинок № 3, та розташований по вул. Міцкевича, 3 у місті Радивилові, Рівненської області й вказівка про такий обєкт не міститься у переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ "Радивилівська меблева фабрика".

Судом встановлено, що спірне приміщення знаходиться в пятдесяти двох квартирному житловому будинку, який був збудований на замовлення та за кошти Державного підприємства "Радивилівська (Червоноармійська) меблева фабрика" у 1990 році, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів від 28 вересня 1990р. №140 та актом державної приймальної комісії від 23 вересня 1990 року. Житловий будинок та магазин будувались, та приймались в експлуатацію як різні об'єкти, й на кожен з яких у вересні 1990 року підписувався окремий акт введення в експлуатацію. Відповідно і в рішенні Червоноармійської районної ради народних депутатів Рівненської області від 28 вересня 1990 року №140, яким затверджувався акт державної комісії, 52-х квартирний житловий будинок та вбудований магазин визначаються як різні обєкти.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", визначення розміру статутного фонду господарського товариства, що створюється на основі державного підприємства здійснюється виходячи з оцінки у відновній вартості основних фондів за вирахуванням їх зносу, фактичної вартості оборотних фондів та врахування дебіторської та кредиторської заборгованості відповідно до методики, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пункт 16 Положення про порядок корпоратизації підприємств, що затверджено постановою КМУ від 05.07.93 р. N508 "Про затвердження Положення про порядок корпоратизації підприємств" передбачає, що розмір статутного фонду відкритих акціонерних товариств, створених відповідно до цього Положення, визначається Методикою оцінки вартості об'єктів приватизації та оренди.

Відповідно до пункту 10 ОСОБА_2 оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1993 року N 717 (яка діяла на момент корпоратизації державного підприємства "Радивилівська меблева фабрика") до переліку майна обєктів приватизації як цілісного майнового комплексу включаються: основні засоби та інші позаоборотні активи (у тому числі незавершене будівництво); оборотні засоби - запаси і затрати, грошові кошти, розрахунки та інші активи з урахуванням заборгованості.

Згідно пунктів 41, 42 ОСОБА_2 вартість майна цілісного майнового комплексу, зокрема, що приватизується, зменшується на вартість майна державного житлового фонду, відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а також вартість об'єктів, що не підлягають приватизації.

Аналогічні положення містяться і в п.п. 13, 39 ОСОБА_2 оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України N 36 від 18.01.1995 року.

Обєкти державної власності, що не підлягають приватизації визначені в ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державних підприємств" й спірний обєкт до категорій обєктів, зазначених у вказаній нормі не відноситься.

Відмова у приватизації припустима лише з підстав, визначених ч. 3 ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного майна", а саме: особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем відповідно до статті 8 цього Закону; законодавством встановлено обмеження щодо приватизації цього підприємства; майно у встановленому порядку включено до переліку об'єктів (групи об'єктів), що не підлягають приватизації.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли, особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно з цим Законом; є законодавче встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

З аналізу положення ч. 5 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" вбачається, що органи приватизації зобов'язані розглянути подані покупцями заяви та, у разі відсутності встановлених цим Законом підстав для відмови у приватизації, включити конкретне підприємство до переліку об'єктів, що підлягають приватизації у встановлений спосіб, або прийняти рішення про відмову в приватизації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 р. N 891, розпорядженням №1334-р від 09 листопада 1995 року виконавчого комітету Радивилівської міської ради з балансу підприємства на баланс будинкоуправління було передано будинок по вул. Міцкевича, 3 у місті Радивилів, проте без врахування магазину, який залишився у власності підприємства й право власності на який залишалось зареєстрованим за Радивилівською меблевою фабрикою згідно рішення міськвиконкому № 72 від 07.10.1993р..

На підставі аналізу положень нормативно-правових актів, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про відсутність обмежень на включення до статутного фонду підприємств, що створені в процесі корпоратизації, нерухомого нежитлового майна, що розміщене в житлових будинках та не призначене для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до частини 6 статті 18 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" створене акціонерне товариство є правонаступником приватизованого підприємства.

У процесі корпоратизації державного підприємства "Радивилівська меблева фабрика", відповідно до вимог Указу Президента України від 15.06.93 р. N 210/93 "Про корпоратизацію підприємств", постанови КМУ від 05.07.93 р. N 508 "Про затвердження Положення про порядок корпоратизації підприємств" та п. 3.3 Статуту, зареєстрованого 15.02.1995 року до позивача за зустрічним позовом, як до правонаступника перейшли всі права та обов'язки корпоратизованого державного підприємства "Радивилівська меблева фабрика".

Як вказано у п. 5 листа ВАСУ від 25.04.2001 року №01-8/500 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про приватизацію державного майна", у розгляді повязаних з приватизацією державного майна справ суду слід пересвідчуватися у додержанні державними органами приватизації вимог нормативно-правових актів, що визначають перелік обєктів, які не підлягають приватизації.

Отже, до складу майна акціонерного товариства переходить все майно державного підприємства за виключенням державного житлового фонду та об'єктів, що не підлягають приватизації, до яких спірний магазин не належить. Тому на підставі ст. 41 Конституції України, ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність", що діяв у момент виникнення спірних правовідносин місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про протиправність невключення приміщення спірного магазину до Переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ "Радивилівська меблева фабрика", затвердженого наказом Регіонального відділення ФДМУ по Рівненській області № 113 від 28.03.2001 року.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що спірний магазин після проведення корпоратизації Державного підприємства "Радивилівська меблева фабрика" правомірно не був переданий у власність ВАТ "Радивилівська меблева фабрика" так, як залишався у державній власності в особі меблевої фабрики.

Проте, апелянтом не враховано, що Державне підприємство "Радивилівська меблева фабрика" не може мати у власності чи у володінні будь-яке майно, в тому числі державне, оскільки було корпоратизоване та перетворене у відкрите акціонерне товариство.

Не погоджуючись із висновком місцевого господарського суду про незастосування строку позовної давності за зустрічними позовними вимогами, апелянт посилається на ч. 2 ст. 331 ЦК України й вказує на необхідність державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Однак, Цивільний кодекс Української РСР, 1963 року, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав обовязкової умови виникнення права власності на майно - його державну реєстрацію, окрім того, прийшовши до вірного висновку про належність на праві власності спірного приміщення позивачу за зустрічним позовом, місцевий господарський суд вірно застосовано до вказаних правовідносин положення п. 5 ч. 1 ст. 268 ЦК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 25.05.2011 року у справі № 5019/424/11 залишити без змін, апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.