ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2011 р.
Справа №18/2821/11

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз", вул. Героїв
Бресту, 46, м. Кременчук, Полтавська
область,39601

до Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1,39600

про стягнення грошових коштів в сумі 26
874,98 грн.

Суддя Тимощенко
О.М.

Представники сторін:

від позивача: Сиротенко В.В. дор.№19/1649
від 01.06.2011 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні суд оголосив
вступну та резолютивну частини рішення
та повідомив про дату підписання
повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК
України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 26 874,98 гривень суми
внесеної попередньої оплати.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, ухвали суду від 05.10.2011р., від
27.10.2011р., які направлялись відповідачу
за адресою: АДРЕСА_1,39600, повернулись до
суду з відміткою поштового відділення
"за закінченням терміну зберігання".
Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, місцем проживання
відповідача є саме та адреса, на яку
судом здійснювалась відправка
кореспонденції (арк.16 справи).

Таким чином, з урахуванням того, що
відповідач двічі повідомлявся судом
належним чином про час і місце
проведення судового засідання, розшук
відповідача не входить до компетенції
суду, суд розглядає справу за наявними
у ній матеріалами згідно ст.75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив :

У травні 2009 року у зв'язку з виробничою
необхідністю, представник позивача
звернувся до СПДФО ОСОБА_1 для
придбання металопрокату - труб Ду 15 в
кількості 4,3 т.

20.05.2009 року за зверненням позивача
відповідач виписав рахунок № 20-05/1 на
оплату замовленої продукції -
металопрокату - труб Ду 15 в кількості 4,3
т. на загальну суму, включаючи ПДВ, 26874,98
грн.

21.05.2009 року на підставі вищевказаного
рахунку, платіжним дорученням № 1519 на
рахунок відповідача грошові кошти в
сумі 26874,98 грн. були перераховані
позивачем (копія платіжного доручення -
арк.9, копія виписки по особовому
рахунку - арк.10 справи).

Відповідачем була виписана накладна
№119 та податкова накладна 3119 від
21.05.2009р.

Слід зазначити, що копії вказаного
рахунку, накладної та податкової
накладної, завірені позивачем,
знаходяться у матеріалах справи
(арк.8,11,12 справи). Крім того, позивачем
також на вимогу суду надані копії
вказаних документів, завірені суддею
Крюківського районного суду м.
Кременчука, а їх оригінали знаходяться
у матеріалах кримінальної справи, що
перебуває у провадженні Крюківського
районного суду м. Кременчука. Суд
приймає дані докази як належні і
допустимі.

Проте, як вказує позивач, незважаючи на
проведену попередню оплату, відповідач
не здійснив поставку оплаченого
товару. Позивач надав докази звернення
до відповідача з вимогою про передання
товару (арк.13-15 справи), однак ці
звернення залишені відповідачем без
реагування.

У зв'язку з викладеним, позивач
звернувся до суду з даним позовом та
просить стягнути з відповідача суму
попередньої оплати, посилаючись на
положення статей 525,526,693 ЦК України.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть
вчинятися правочини, які повністю
виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Статтею 181 ГК України передбачено, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій. а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно повинно
бути виконане у встановлений строк
(термін). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст.712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до ст.530 ЦК
України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України, особа, яка набула
майно або зберегла його у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших
осіб чи наслідком події. Положення
цієї глави застосовуються також до
вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Ч.1 ст. 1213 ЦК України встановлено,
що набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи у їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до вимог ст.82 ГПК України,
рішення приймається судом за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
процесу, а також доказів, витребуваних
судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ст.4-3, ст.33
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказів, що спростовують
вищевикладене, чи інших заперечень по
суті спору відповідач суду не надав.

На підставі матеріалів справи суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами, а тому
підлягають задоволенню. Судові
витрати, понесені позивачем,
відповідно до ст.49 ГПК України
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача .

Керуючись ст.ст.33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1
(АДРЕСА_1,39600, р/р НОМЕР_3 в АТ "Райффайзен
банк Аваль" у м. Києві, МФО 380805,
реєстраційний номер фізичної
особи-підприємця; НОМЕР_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз" (вул. Героїв
Бресту, 46, м. Кременчук, Полтавська
область,39601, р/р 1980 в ПАТ "Фінанси
та кредит" м.Комсомольськ, МФО 331564, ) - 26874,98 грн. попередньої
оплати, 268,75 грн. державного мита, 236,00
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

3.Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Тимощенко О.М.

Повне рішення складено 17.11.2011 року