КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2011 № 53/317

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Лосєва А.М.

Зубець Л.П.

при секретарі

судового засідання : Матвєєнко Т.Є.

за участі представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

на рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2011 р.

у справі № 53/317 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Залізничні шляхи»

до відповідача: Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

про: стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 1 700,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «СК «Залізничні шляхи» (позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до ВАТ «НАСК «ОРАНТА» (відповідач) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 1 700,00 грн., з яких: 1 400,00 грн. - виплачене позивачем страхове відшкодування, 300,00 грн. - витрати понесені позивачем з метою визначення розміру збитків, завданих в результаті отримання застрахованим автомобілем пошкоджень від ДПТ.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що виплатив застрахованій особі суму страхового відшкодування у зв'язку з чим у нього виникло право регресної вимоги до особи, винної у ДТП та до особи, яка несе відповідальність за винну сторону.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.07.2011 р. № 53/317 позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- тягнуто з відповідача на користь позивача 890,00 грн. - шкоди в порядку регресу та судові витрати;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним Рішенням позивач - ВАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулося до КАГС з апеляційною скаргою в якій просить скасувати Рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2011 р. № 53/317 та прийняти нове судове рішення у даній справі яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована на тому, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного Рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зроблені висновки не відповідають фактичним обставинам.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2011 р. у складі колегії суддів: головуючий суддя - Ільєнок Т.В., суддів Борисенко І.В. Шипко В.В., відновлено пропущений строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу ПАТ «Страхова Група «ТАС» на Рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2011 р. № 53/317, розгляд справи призначено на 04.10.2011 р.

03.10.2011 р. через відділ документального забезпечення КАГС представником позивача надано письмовий Відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вважає доводи апеляційного оскарження безпідставними та необґрунтованими, а тому просить колегію суддів відмовити у її задоволенні, Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У зв'язку з виходом судді Борисенко І.В. у чергову відпустку та у зв'язку зі знаходженням судді Шипко В.В. на лікарняному Розпорядженням заступника Голови КАГС від 04.10.2011. р. № 01-23/3/1 було змінено склад колегії, що розглядав дану справу на колегію у складі: головуючий суддя - Ільєнок Т.В; судді Лосєв А.М., Мартюк А.І.

У судове засідання від 04.10.2011 р. представники сторін не з'явилися, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. 04.10.2011 р. До початку судового засідання, через відділ документального забезпечення КАГС відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого представника у дане судове засідання, яке колегією суддів розглянуто та відхилено як необґрунтоване.

З огляду на те, що сторони про судове засідання від 04.10.2011 р. повідомлені належним чином, колегія суддів дійшла висновку за можливе здійснити апеляційний перегляд даної справи за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про необхідність залишити без задоволення апеляційну скаргу ВАТ «НАСК «ОРАНТА», Рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2011 р. № 53/317 залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2010 р. між АТ "СК "Залізничні шляхи" (правонаступником якого є ПрАТ "СК "Залізничні шляхи", що підтверджується Статутом ПрАТ "СК "Залізничні шляхи", затвердженим рішенням Загальних зборів акціонерів АТ «Страхова компанія «Залізничні шляхи», протокол № 48 від 15.03.2011 р.) та ТОВ Торговий дім «Полагросервіс» (страхувальник) укладено Договір № 07/59 добровільного страхування наземного транспорту (Договір), об'єктом страхування за яким є автомобіль ЗАЗ 110557 д/н ВІ 5669 АЕ (Додаток № 1 до Договору) на випадок ДТП.

18.02.2011 р. близько 08:00 год. гр. Вакуленко А.М. керуючи автомобілем ЗІЛ 131, д/н ВІ 0951 ВІ по вул. Клінкера, 2 в м. Полтаві не дотримався безпечної швидкості руху і безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-Таврія д/н ВІ 5669 АЕ під керуванням водія Пугач В.М., який зупинився попереду, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до Постанови Київського районного суду м. Полтави № 3-624/2011 від 18.03.2011 р. (арк.. с. 24), водій Вакуленко А.М. порушив ПДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вищеназваною Постановою, визнано, що винною у скоєні ДПП особою є водій автомобіля ЗІЛ 131, д/н ВІ 0951 ВІ Вакуленко А.М.

Судом першої інстанції встановлено, що автотранспортний засіб ЗАЗ-Таврія д/н ВІ 0951 ВІ, що зазнав пошкоджень у ДТП, був застрахований позивачем відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 07/59 від 06.05.2010 р. (акр. с. 25-29).

Відповідно до Звіту про оцінку майна № 75 від 21.03.2011 р. (акр. с. 38-51) вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 3928,60 грн.

Враховуючи викладене, позивачем було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком, в зв'язку з чим вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 1 400 грн. (страховий акт № 120/11-75/11 від 13.04.2011), належним чином завірена копія якого також залучена до матеріалів справи.

Господарським судом правомірно встановлено, що позивач виплатив страхувальнику за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 07/59 від 06.05.2010 р. суму в розмірі 1400 грн., що підтверджено належним чином завіреною копією платіжного доручення № 3964 від 13.04.2011 р., оригінал якого було оглянуто господарським судом в судовому засіданні, а належним чином завірена копія залучена до матеріалів справи (арк. с. 20).

Колегія суддів погоджується також і з тим висновком суду першої інстанції, що, у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право регресу до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» №86/96-ВР від 07.03.1996 р. до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність Вакуленка А.М. була застрахована відповідачем за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/7157823 від 08.12.2010 р. (арк. с. 71).

А тому, зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з правомірністю висновку господарського суду про те, що, оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача, останній, відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повинен відшкодувати їх у межах встановлених лімітів.

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/7157823 від 08.12.2010 р. встановлено ліміт відповідальності відповідача за шкоду, завдану майну третіх осіб застрахованою особою у сумі 50 000,00 грн.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»від 01.07.2004р. страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Матеріалами даної справи також підтверджується те, що позивач звертався до відповідача із Заявою-вимогою № 152/ЮЗ від 13.05.2011 р. (арк.. с. 14-17) про відшкодування шкоди (в порядку регресу). На доказ направлення Заяви-вимоги позивач надав господарському суду належним чином завірену копію повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.05.2011 р.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, суму страхового відшкодування не виплатив.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ЗІЛ 131, д/н ВІ 0951 ВІ Вакуленко А.М., встановлена у судовому порядку.

Відтак, відповідач є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю ЗАЗ-Таврія д/н ВІ 5669 АЕ, в результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з положеннями п. 1. ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Статтею 993 Цивільного кодексу України наголошує на тому, що "до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки".

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Суд першої інстанції також зауважив, що розділом 2 Полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/7157823 від 08.12.2010 р. розмір франшизи дорівнює 510,00 грн.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дія полісу поширюється лише на шкоду спричинену майну потерпілого.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з правомірністю висновку суду першої інстанції про те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «СК «Залізничні шляхи», щодо стягнення з відповідача 1 400,00 грн. - страхового відшкодування в порядку регресу (з відрахуванням розміру франшизи), в той час як відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами безпідставність пред'явлених до нього вимог.

Колегія суддів також погоджується і з тим висновком місцевого господарського суду, а саме, щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягненні з відповідача 300,00 грн. - витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, визнав їх такими як заявлені безпідставно, оскільки вони (витрати) не передбачені положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Доводи скаржника - ВАТ "НАСК "Оранта" викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на те, що фактично зводяться до дублювання наданих до суду першої інстанції заперечень у Відзиві від 04.07.2011 р. № 08-03-12/17916, яким господарський суд надав правильну та обґрунтовану правову оцінку.

Згідно вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Відповідач доказів на підтвердження своїх аргументів не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів, оцінивши наявні в справі матеріали та докази дійшла до висновку, що підстав для скасування чи зміни Рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2011 р. № 53/317 не має, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ВАТ "НАСК "Оранта" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м. Києва від 04.07.2011 р. № 53/317 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2011 р.

№ 53/317 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2011 р.

№ 53/317 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний термін.

Матеріали справи № 53/317 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя Ільєнок Т.В.

Судді Лосєв А.М.

Зубець Л.П.