ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2011 р.
Справа №18/1928/11

За позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 49055

до 1. Приватного підприємства
"Полагропром", вул.Новий Базар, 2/37,
м.Полтава, 36024 в особі Запорізької
філії приватного підприємства
"Полагропром", вул.Карпенка Карого, 47,
м.Запоріжжя

2. Споживчого товариства "Ранок",
вул.Леніна, 1, м.Зіньків, Зінківський р-н,
Полтавська область

про визнання недійсним договору
поруки

Суддя
Тимченко Б.П.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився
(повідомлений належним чином).

Від відповідача - 1 - Дігтярь Л.А. за
дорученням.

Від відповідача -2 - не з'явився
(повідомлений належним чином).

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про визнання недійсним договору
поруки від 01.09.2008р.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надіслав заяву в якій просить суд
розглянути справу за його відсутності.

Відповідач 1 у судове засідання
з'явився, скористався правом для
захисту своїх інтересів за ст. 22 ГПК
України та проти позову надав
обґрунтований відзив.

Відповідач 2 повноважного
представника в судове засідання не
направив, причини неявки суду не
повідомив.

Відповідно до п. 3.6. роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
18.09.1997 р. № 02-5/289 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України»у разі
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянуто без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішення спору.

З огляду на вищевикладене та
достатність документальних доказів в
матеріалах справи для їх розгляду по
суті, суд розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до статті
ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
Відповідача - 1, суд встановив, що між
Приватним підприємцем ОСОБА_1.(надалі
Позивач) та Приватним підприємством
«Полагропром» в особі Запорізької
філії (надалі Відповідач 1) укладено
договір поставки товару. 01.09.2008 р. між
Відповідачем -1 та Споживчим
товариством "Ранок" (надалі Відповідач
2 ) укладено Договір Поруки, де
Поручитель ( Відповідач -2)
поручився солідарно відповідати перед
кредитором ( Відповідач -1 ) за виконання
боржником ( Позивачем ) зобов'язань.

Статтею 181 Господарського кодексу
України, передбачено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. ( Стаття 553 Цивільного
кодексу України ).

Договір поруки підписаний
відповідно до чинного законодавства і
сторони досягли всіх істотних умов.

Фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. ( Стаття 234 ЦК України).

При укладанні фіктивного
правочину відсутній намір створити ті
правові наслідки, які задекларовані у
правочині. Тобто волевиявлення
учасників правочину не відповідає їх
дійсній волі.

На підставі договору поруки від
01.09.2008 року Відповідачем -2 було
сплачено суму боргу за рішенням
Господарського суду Полтавської
області, а отже частково відбулося
виконання зобов'язань за договором
поруки

Статтями 509-510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утримати від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У відповідності до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Приписами статей 526-527 ЦК України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор -прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлене договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна прийняти всі міри,
необхідні для належного виконання
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами або договором.

Загальні положення про договір та
порядок укладення, зміна і розірвання
договору визначені Главою 52-53 ЦК
України.

Договір є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ст. 525, 526 ЦК України,
ч. 7 ст. 193 ГК України зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Сторони вільні у наданні
господарському суду своїх доказів і
доведенні їх переконливості.

Позивачем до суду 02.08.2011р. та
04.10.2011р. було подані клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи, в якому Позивач просить
призначити судову експертизу договору
поруки від 01.09.2008 р. між ЗФ ПП
«Полагропром»та СТ «Ранок»на
вирішення якої поставити питання:
однією або різними особами виконані
підписи від імені директора
Запорізької філії ПП
«Полагропром»ОСОБА_3 на договорі
поруки від 01.09.2008 р., укладеного між ЗФ
ПП «Полагропром»та СТ «Ранок», а також
на договорі поставки від 22.08.2008 р.,
укладеного між ПП ОСОБА_1 та ЗФ ПП
«Полагропром».

Основним завданням
почеркознавчої експертизи є
ідентифікація виконавця рукописних
текстів, цифрових записів і підпису (
наказ Вищого арбітражного суду України
та Міністерства юстиції України від 14
липня 1998 р. № 11/40/5 ).

В клопотанні Позивач гранично
точно повинен визначити коло питань,
які мають бути роз'яснені судовим
експертом, то обсяг необхідних для
експертного дослідження матеріалів.
Питання, що ставляться на вирішення
експертизи, повинні бути чітко
сформульовані.

Суд прийшов до висновку, що судова
почеркознавча експертиза, яку просить
призначити Позивач не сприятиме
вирішенню справи по суті.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Згідно зі ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

У відповідності до п. 4 ст. 129
Конституції України, ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України, спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовною заявою.

Згідно із п. 4 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України №02-5/422 від
10.12.1996 року (із змінами і доповненнями)
«Про судове рішення» у відповідності з
статтею 4 ГПК України рішення з
господарського спору повинно приймати
у цілковитій відповідності з нормами
матеріального і процесуального права
та фактичними обставинами справи, з
достовірністю встановленими
господарським судом.

За даних обставин позовні вимоги
до Відповідача 1 та Відповідача 2 є
необґрунтованими та такими що не
підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у відповідності до ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
позивача.

Враховуючи вищевикладене,
матеріали справи та керуючись ст. 22, 32-34,
36, 38, 43-45, 471, 49, 69, 75, 82-85 ГПК України, суддя
-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Суддя
Б.П.Тимченко