КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2011 № 22/196

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Іваненко Я.Л.

ОСОБА_1

при секретарі: Боднар Н.З.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 338 від 30.09.2011 року;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 3156 від 31.12.2010 року;

ОСОБА_4 довіреність № 3154 від 31.12.2010 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал на рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2011 року

у справі № 22/196 (суддя Самсін Р.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна житло-сервіс, м. Київ,

про стягнення заборгованості за договором № 04777/5-04 від 27.08.2004 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року Публічне акціонерне товариство „Акціонерна компанія „Київводоканал звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна житло-сервіс на свою користь заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2011 року по 01.05.2011 року у розмірі 1 357 721,07 грн., 15 496,57 грн. пені, 32 169,62 грн. інфляційних витрат та 2 994,11 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.08.2011 року позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 007 516,15 грн. основного боргу, 436,59 грн. інфляційних збитків та 82,81 грн. 3% річних. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство „Акціонерна компанія „Київводоканал звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення в частині відмови в позові, та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

ТОВ „Україна житло-сервіс у своїх запереченнях на апеляційну скаргу просить суд апеляційну скаргу ПАТ „АК „Київводоканал залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2011 року вищезазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 11.10.2011 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав викладених вище.

Представники відповідача в судовому засіданні 11.10.2011 року заперечували проти доводів позивача викладених в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу ПАТ „АК „Київводоканал залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2011 року без змін.

У судовому засіданні, яке відбулось 11.10.2011 року, було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ „АК „Київводоканал слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2011 року залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом між Відкритим акціонерним товариством „АК „Київводоканал (правонаступником якого є ПАТ „АК „Київводоканал) (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Україна житло-сервіс (Абонент) було укладено договір № 04777/5-04 від 27.08.2004 року про поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі Договір).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Договору, позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води, приймати каналізаційні стоки через приєднані мережі, а відповідач здійснювати своєчасну оплату за надані послуги на умовах, визначених договором.

Відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2.2 Договору оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документа до банківської установи Абонента.

Позивачем на виконання умов Договору було надано відповідачу за період з 01.02.2011 року по 01.05.2011 року послуги з постачання питної води та приймання стічних вод на загальну суму 5 543 075,07 грн.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем обовязків за Договором щодо оплати таких послуг, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 1 357 721,07 грн. заборгованості за вказаний період.

При цьому в розрахунок суми заборгованості позивачем включено вартість холодної води, яка була поставлена позивачем на теплові пункти для підігріву в сумі 1 277 049,29 грн.

Відповідно до п 2.1.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями водолічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування; у випадку наявності у абонента декількох обєктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом; обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями водолічильника; в разі технічної неможливості встановлення водолічильника, кількість поставленої води може визначатися за узгодженим з постачальником розрахунком.

Згідно п. 2.1.6 Договору облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обовязковому звірянню у постачальника; абонент щоквартально, або в інші строки, на вимогу постачальника проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги; Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами; звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків; в разі невиконання абонентом зазначеного пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Враховуючи вищенаведені положень Договору відповідачем акти звіряння розрахунків за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за лютий, березень, квітень 2011 року були передані позивачу згідно з листами за вих. 320 від 06.04.2011 року, № 379 від 28.04.2011 року, № 451 від 25.05.2011 року, у яких відзначалось про неприйняття даних по обсягах води, використаної на підігрів, у звязку з відсутністю такого договору. Зазначені акти містять погоджені обсяги споживання холодної води 645 013 м. куб. у лютому 2011 року, 600 040 м. куб. у березні 2011 року, 616 577 м. куб. у квітні 2011 року.

Крім того акти зняття показань з приладів обліку, якими фіксувалися обєми поставленої холодної води, що використовувалася для приготування гарячої відповідач не погоджував та не підписував.

Пунктом 3.3.4 Договору визначено обовязок Абонента сплачувати наданих йому Постачальником послуг на умовах договору.

Умовами Договору не передбачається постачання води для підігріву обладнанням іншого виконавця цих послуг, відсутній обовязок відповідача оплачувати обсяги холодної води, яка використовується для гарячого водопостачання та опалення, а інших договорів суду не надано, а відтак включення позивачем до суми боргу вартості послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, не ґрунтуються на умовах Договору та є безпідставними.

Дана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 33/31 від 31.08.2011 року.

Крім того, згідно п 3.13 чинних Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року, розрахунки з виробником послуг централізованого водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарче відання, користування, концесію.

Теплові пункти, з яких відповідачу здійснюється постачання гарячої води, у нього на балансі не перебувають.

Вищевикладене узгоджується із позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 30.09.2010 року у справі № 42/83, від 08.11.2010 року № 42/75 та від 21.10.2010 року у справі № 42/48.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості послуг з постачання холодної води, яка використовувалась для виготовлення гарячої води за період з 01.02.2011 року по 01.05.2011 року в розмірі 350 204, 92 грн. є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Порядок розрахунків за договором визначений у підрозділі 2.2 Договору, зокрема, згідно із п. 2.2.1 Постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента платіжні документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення, вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

У відповідності з п. 2.2.4 Договору, в разі неотримання від Постачальника поточного щомісячного платіжного документу, Абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

З поданого відповідачем контррозрахунку суми боргу, здійсненого з урахуванням погоджених обома сторонами обсягів споживання холодної води, та отриманої інформації про сплату та зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача за холодну воду та водовідведення холодної води, водовідведення гарячої води та води для підігріву, сплачених мешканцями ТОВ „Україна житло-сервіс вбачається, що позивачем у період з 01.02.2011 року по 01.05.2011 року було надано послуги з постачання питної води та водовідведення (за винятком послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів) на суму 4 266 025, 78 грн. Відповідачем оплачено 3 258 509,63 грн., а відтак заборгованість відповідача за Договором становить 1 007 516,15 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статей 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено що, коли у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на вищевикладене, враховуючи порушення відповідачем умов Договору щодо оплати наданих йому послуг з постачання питної води та водовідведення колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню в розмірі 1 007 516,15 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення 15 496,57 грн. пені на підставі підпункт 4.2 пункту 4 Договору, то як вірно зазначено місцевим господарським судом, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 13.12.2004 року у справі № 35/378 за позовом ВАТ „АК „Київводоканал до ТОВ „Україна житло-сервіс про укладення договору в редакції постачальника з договору № 04777/5-04 від 27.08.2004 року пункт 4.2, що стосується нарахування пені за порушення строків розрахунків за надані послуги було виключено.

Крім того, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 32 169,62 грн. інфляційних втрат та 2 994,11 грн. 3% річних.

Згідно п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що розрахунки заявлених до стягнення сум інфляційних збитків та 3% річних здійснені позивачем при поданні позовної заяви, а також надані разом із поясненнями за вих. № 1125 від 12.08.2011 року, судом не можуть бути перевірені, оскільки у них не вказано ані кількості прострочених днів ані чітко зазначених періодів (з якої дати по яку дату проведені нарахування).

Згідно із п. 18 ОСОБА_5 господарського суду України від 11.04.2005 року № 01-8/344 господарський суд у розгляді справи не зобов'язаний здійснювати «перерахунок» замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо.

При цьому судом першої інстанції враховано вимоги частини 1 статті 47 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.06.2010 року позивача зобовязано надати розрахунки заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних збитків із зазначенням у відношенні яких сум заборгованості, за який період (із зазначенням кількості днів прострочення, дати - з якої по яку) здійснені нарахування.

Однак зазначені вимоги суду позивачем не виконані, відповідні розрахунки суду не надано, а відтак вірним та обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду, що враховуючи положення частини 1 статті 33 ГПК України, заявлені позивачем до стягнення суми інфляційних збитків та 3% річних є необґрунтованими, у звязку з чим, суд не є зобовязаним здійснювати розрахунки в обґрунтування вимог позивача, оскільки саме останнім зазначені вимоги перед судом не доведені належними засобами доказування.

Слід зазначити, що при вирішенні спору суд обмежений предметом та підставами заявлених позовних вимог, та відповідно судом не може бути прийнято рішення по стягненню нарахувань інфляції та 3% річних за періоди про які позивач не просить.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо задоволення вимог про стягнення таких сум по розміру, що визнається відповідачем: 436,59 грн. інфляційних збитків та 82,81 грн. 3% річних.

Відповідно до положень частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Позивачем, всупереч статей 33, 34 ГПК України не надано суду жодних належних доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі та не доведено правомірності та законності нарахування відповідачу вартості послуг з постачання холодної води, яка використовувалась для виготовлення гарячої води.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2011 року у справі № 22/196 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал на рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2011 року у справі № 22/196 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.08.2011 року у справі № 22/196 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам апеляційного провадження.

4. Справу № 22/196 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя Остапенко О.М.

Судді Іваненко Я.Л.

ОСОБА_1