ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2011 р. Справа № 5023/7426/11

вх. № 7426/11

Суддя господарського суду Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Васильєва Л.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 відповідача - ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши справу за позовом Нововодолазьке підприємство теплових мереж, смт. Нова Водолага

до ДП ЮФ "Нисан - Титул" м. Харків

про стягнення коштів в сумі 7462,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Нововодолазьке підприємство теплових мереж ( позивач) просить суд стягнути з Дочірнього Підприємства Юридичної Фірми "Нісан Тітул" ( відповідача) суму 3817,23 грн. основного боргу, 3645,45 грн. пені, судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на договір за № 54 г/р про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2009 року. У відповідності до якого позивач поставив теплову енергію в обсягах згідно з додатками 1, 4, а відповідач не провів розрахунки , в зв*язку з чим утворилася заборгованысть за договором в сумі 3817,23 грн.

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволені позовних вимог з посиланням на ті обставини, що останній не користувався даним приміщенням про що свідчить лист Нововодолазької селищної ради за № 1722 від 11.10.11 року ( а.с.51) та постанова про відмову в порушенні кримінальноїх справи (а.с.59), а тому не був споживачем теплової енергії.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 24.10.11 року по 01.11.11 року до 10 години, з 01.11.2001 року по 08.11.2011 року о 9:30год.

Розглянуши матеріали справи та вилухавши пояснення представників сторін судом встановлено, що 01.11.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір 54 г/р про постачання теплової енергії в гарячій воді ( а.с.11-13). Відповідно до умов договору позивач (Енергопостачальна організація) зобов'язався постачати (тобто надавати послуги з постачання) відповідачеві (Споживачеві) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах на потреби, перелік яких вказано в п.2.1. договору, а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором, а саме розділом 6 договору.

У відповідності до п.6.3 договору відповідач повинен був за 3 дні до початку розрахункового періоду сплатити позивачу вартість, зазначеної в додатку №1 до договору кількості теплової енергії, що є заявкою на наступний розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Згідно п.6.5. договору різниця між заявленою та фактично спожитою енергією мала бути оплачена відповідачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Позивач пояснив, що у зв'язку з відсутністю у відповідача приладів обліку тепла, розрахунок відпущеної кількості теплової енергії виконано розрахунковим способом, згідно Тимчасових правил обліку теплової енергії, затверджених Держкомітетом України з житлово-комунального господарства і Мінекономіки і електрифікації №57/112 від 01.07.1996.

Строк дії договору до 31.10.2010 року (п.10.1 договору).

Позивач в претензії від 19.05.2010 року за вих № 145 зазначає, що станом на 19.05.2010 року відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 3817,23 грн.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

За визначенням термінів, наведених у ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги":

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

- власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку;

- внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди;

- кількісний показник житлово-комунальних послуг - одиниця виміру для обчислення обсягу отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

- точка розподілу - місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання.

Приписами ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем, відповідно до яких істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є:

1) найменування сторін;

2) предмет договору;

3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг;

4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги;

5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості;

6) права та обов'язки сторін;

7) порядок контролю та звіту сторін;

8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг;

9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу;

10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту);

11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку;

12) порядок здійснення ремонту;

13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору;

14) порядок вирішення спорів;

15) перелік форс-мажорних обставин;

16) строк дії договору;

17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору;

18) дата і місце укладення договору.

2. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін.

Проте, судом встановлено, що приміщення по вул.Леніна,6 площею 36,9 м.2 в м.Нова Водолага є власністю Новодолазької селищної ради Харківської області. Як свідчить сам власник даного приміщення договори оренди з відповідачем в період 2009 -2010 роках з ДП ЮФ"Нісан-Тітул" не укладався. Тобто, відповідач не був орендарем спірного приміщення, а тому не міг користуватися тепловою енергією і не був споживачем житлово-комунальних послуг.

Позивач пояснив (вх. № 21316 від 24.10.2011 року), що факт користування відповідачем приміщенням по вул. Леніна, 6 смт. Н.Водолага підтверджується додатком 4 до Договору № 54 г/р від 01.11.2009 року. Проте, це є припущенням позивача, оскільки відсутні докази приймання позивачем спірного приміщення від власника - Новодолазької селищної ради Харківської області.

Судом також встановлено, що пунктом 10.1 договору передбачено, що договір припиняє свою дію в односторонньому порядку після письмового попередження іншої сторони не менше ніж за 2 місяці, за виключенням випадків, коли Споживач займає приміщення в житловому будинку, де є інші споживачі теплової енергії.

05.07.2010 року позивач звернувся до відповідача з листом № 225 про розірвання договору на постачання теплової енергії у зв'язку з закінченням терміну дії та укладанням договору з власником приміщення.договору.

Згідно статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. Таким чином, позивач при надісланні листа про розіврання договору діяв не у відповідності до договору та чинного законодавства України.

Суд вважає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами виконання належним чином умов договору на постачання теплової енергії, укладеного між сторонами, та надання відповідачу якісної послуги з постачання теплоенергії, а тому правових підстав вимагати від відповідача оплати фактично неотриманої теплової енергії у позивача не має.

За таких обставин, позовні вимоги позивачащодо стягнення боргу в сумі 3817,23 грн. та пені в сумі 3645,45 грн. не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 14, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 651ЦК України, ст. 173, 188 ГК України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Лаврова Л.С.

рішення підписане 16.11.11 року