ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2011 року Справа № 23/5005/7703/2011

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дмитренко А.К. - доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.

при секретарі: Фузейниковій В.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, директор, наказ №1 від 07.02.97;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність б/н від 14.06.11

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "А і К", м. Київ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2011р. у справі № 23/5005/7703/2011

за позовом приватного підприємства "А і К", м. Київ

до приватного акціонерного товариства "Акта", м. Дніпропетровськ

про стягнення 263 062грн. 26 коп.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 29.11.11 по 14.12.11 (ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.11 (суддя Бєлік В.Г.) з приватного акціонерного товариства "Акта" стягнуто 12 065грн. 92 коп. коштів, сплачених приватним підприємством "А і К" за оренду нежитлового приміщення № 009 з 16 по 30 вересня 2010р. у період реконструкції ТРК "Мост-Сіті Центр", 120грн. 66 коп. держмита та 10грн. 82 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, приватне підприємство "А і К" просить його скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Приватне акціонерне товариство "Акта" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 р. приватне підприємство "А і К" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просило стягнути з приватного акціонерного товариства "Акта":

- 22 486 грн. збитків, які виникли у приватного підприємства "А і К" під час прориву каналізації 14.06.10 у торговельно-розважальному комплексі "Мост-Сіті центр";

- 42 977 грн. 90 коп., сплачених приватним підприємством "А і К" у якості завдатку за оренду нежитлового приміщення, що розташоване у торговельно-розважальному комплексі "Мост-Сіті центр";

- 12 065 грн. 92 коп., сплачених приватним підприємством "А і К" за оренду нежитлового приміщення у період з 16 по 03.09.10, коли магазин був зачинений з причини реконструкції торговельно-розважального комплексу "Мост-Сіті центр";

- 35 443 грн. 64 коп., перерахованих позивачем за оренду нежитлового приміщення у жовтні 2010 року на підставі рахунку-фактури від 20.09.10 № О/М/А 35;

- 107 110 грн. 90 коп., витрачених позивачем на придбання та встановлення індивідуального торговельного обладнання для магазину.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов договору оренди нежитлового приміщення від 11.09.2009р. № О/М/А-312, укладеного між закритим акціонерним товариством «Акта»та приватним підприємством "А і К", останньому надавалась в оренду частина нежитлового приміщення у торговельно-розважальному комплексі "Мост-Сіті центр" загальною площею 64 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, буд.2 (т.1, а.с. 32-36).

Після реконструкції торговельно-розважального комплексу "Мост-Сіті центр" позивачу було запропоновано розширити орендовану площу до 94 кв.м., підписавши для цього відповідну додаткову угоду. Таку угоду було підписано 16.08.2010 року, якою сторонами було погоджено та внесено зміни до договору оренди нежитлового приміщення від 11.09.2009р. № О/М/А-312, а саме збільшено розмір орендованої площі, змінено розмір орендної плати за користування об'єктом оренди та збільшено суму, яка є завдатком у договорі (т.1, а.с. 37).

Приватне підприємство "А і К" стверджує, що у процесі незапланованого розширення було виявлено, що на додатковій приєднуваній території розташований каналізаційний люк. 14.06.10 трапився прорив каналізаційної системи торговельно-розважального центру і через вказаний люк приміщення магазину було повністю залито нечистотами у звязку з чим позивачу завдано збитків на суму 22486 грн., а саме:

- пошкоджено торговельні меблі на суму 4 725 грн.;

- пошкоджено протикрадіжну систему на суму 3 550 грн.;

- пошкоджено товарів на суму 14 211 грн.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано акт про збитки, заподіяні в результаті затоплення магазину приватного підприємства "А і К" (т.1, а.с.39), який затверджений директором підприємства 20.06.10.

Вказаний акт складено приватним підприємством "А і К" в односторонньому порядку без участі представника приватного акціонерного товариства "Акта", інших незацікавлених осіб та без залучення комунальної служби, що відповідає за обслуговування каналізації, якими мало б бути зафіксовано та підтверджено факт залиття приміщення магазину, спричинених внаслідок цього збитків і встановлена причина залиття.

При викладених обставинах неможливо визначити чи трапилася взагалі подія, внаслідок чого та які збитки були завдані, що позбавляє вищезгаданий акт доказової сили.

Згідно статті 22 Цивільного кодексу України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків включаються, зокрема, вартість пошкодженого або знищеного майна, відповідно до вимог законодавства.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Але в порушення вищезазначених норм закону окрім акту про збитки, заподіяні в результаті затоплення магазина позивача від 20.06.2010 року, який був складений лише позивачем, документів, що підтверджують заподіяння збитків та суму цих збитків не додано, що унеможливлює встановлення їх розміру. Тобто збитки у розмірі 22 486 грн. належним чином не доведені.

Також позивачем не підтверджено жодним доказом й той факт, що вказані в акті товар, торгові меблі та протикрадіжна система належать позивачу на праві власності, оскільки ним не надано доказів це підтверджуючих, таких як: договір на поставку товару, специфікацію або інших документів (видатково-прибуткові накладні, акти прийому-передачі, акти взаєморозрахунків, квитанції, чеки, тощо). До того ж акт про збитки від 20.06.10 не містить докладного переліку меблів і товару, які виявились зіпсованими внаслідок затоплення.

Беручи до уваги положення ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, у даному випадку єдиним належним доказом, що підтверджує заявлену позивачем суму матеріальних збитків може бути належним чином проведена товарознавча експертиза, головними завданнями якої є:

- визначення належності товарів до класифікаційних категорій, які прийняті у виробничо-торговельній сфері (вид, сорт, артикул, марка, модель, розмір, комплектність тощо);

- визначення якісних змін товарної продукції;

- визначення причин якісних змін товарної продукції (мають виробничий характер, виникли при транспортуванні, зберіганні, у процесі експлуатації);

- встановлення способу виробництва товарної продукції: промисловий чи саморобний, підприємства-виробника, країни-виробника;

- визначення вартості товарної продукції, у т.ч. з урахуванням часткової втрати її товарних якостей у зв'язку з експлуатаційним зношенням і пошкодженнями від впливу зовнішніх факторів;

- визначення відповідності упакування і транспортування, умов і термінів зберігання товарної продукції до вимог чинних правил, чого позивачем зроблено не було, а натомість надано нічим не підтверджений розрахунок збитків, наведений у акті, який складений позивачем в односторонньому порядку.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивачем в порушення вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано до суду жодних доказів в обґрунтування та підтвердження факту залиття, заподіяння та розміру завданої матеріальної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні вказаних позовних вимог.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди необхідна наявність усіх елементів цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

На момент витоку каналізації реконструкція торговельно-розважального комплексу "Мост-Сіті центр" ще не здійснювалась і каналізаційний люк знаходився на території критої автомобільної парковки, тому посилання позивача на порушення з боку відповідача санітарних норм є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи.

Реконструкція торговельно-розважального комплексу "Мост-Сіті центр" розпочалась у кінці серпня 2010 року.

Проведення реконструкції приміщення № 181 (стоянка для машин) під приміщення торговельного призначення у межах наданої замовнику земельної ділянки по вул. Глінки, 2 у м. Дніпропетровську було погоджено рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 12.08.2010 року № 2800 (т.2, а.с.100). Ескізну пропозицію реконструкції приміщення № 181 (стоянка автомобілів) під приміщення торговельного призначення у торговельно-розважальному центрі з паркінгом (І черга громадських будівель багатофункціонального призначення) по вул. Глінки, 2 у м. Дніпропетровську було розглянуто протоколом № 104 містобудівної ради від 18.06.2010 року (т.2, а.с.55-57).

Крім того, відповідачем отримано сертифікат відповідності від 23.12.2010 року № ДП000742 інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, експертний висновок Головного управління МНС України в Дніпропетровській області від 03.06.2010 року № 28/1/8/171 щодо відсутності порушень вимог пожежної безпеки та позитивний висновок комплексної державної експертизи робочого проекту реконструкції приміщення № 181 (стоянка автомобілів) під приміщення торговельного призначення від 18.10.10 року № 04-818-10, відповідно до якого проект реконструкції приміщення № 181 відповідає діючим нормативам, зокрема санітарно-епідеміологічного благополуччя (т.2, а.с. 62, т.3, а.с. 57-58,59).

Позивач посилається на порушення відповідачем будівельних та санітарних норм і правил, а саме положень СНіП 2.04.01-85 щодо розташування каналізаційного люку на території приміщення магазину, що визначено у листі Головного державного санітарного лікаря Бабушкінського району від 04.03.2011 року № 2-1/540.

Згідно ст. 15 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об'єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об'єктів зобов'язані дотримуватися вимог санітарного законодавства.

Затвердження норм проектування, розроблення, виготовлення і використання нових машин, механізмів, устаткування, інших засобів виробництва, впровадження нових технологій здійснюються за погодженням з органами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Відповідно до вимог діючого законодавства України відповідачем при здійсненні реконструкції у торговельно-розважальному комплексі "Мост-Сіті центр" було отримано висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 28.09.2010 року № 05.03.02-07/70389 про відповідність проекту реконструкції вимогам діючого санітарного законодавства України (т.2, а.с.58).

Таким чином реконструкція торговельно-розважального комплексу "Мост-Сіті центр" була проведена у відповідності з вимогами діючого законодавства України.

Реконструкція саме орендованого позивачем приміщення була проведена відповідачем з 15.09.2010 року по 30.09.2010 року.

Позивачем було прийнято орендоване під магазин приміщення з наявним у ньому люком, що підтверджується змістом листа від 19.10.10 № 01/19/10 (т.1, а.с. 41), а отже позивач був обізнаний про його наявність у даному приміщенні.

Згідно ч. 3 ст. 767 Цивільного кодексу України наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Враховуючи вищезазначені обставини та беручи до уваги положення ст. 767 Цивільного кодексу України позивач, приймаючи приміщення магазину після реконструкції, зобов'язаний був пересвідчитись у якості переданої речі, а, отже, оскільки приміщення було прийнято у користування з наявним у ньому люком, то вважається, що відповідачем було передано приміщення належної якості, що свідчить про безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача збитків, які виникли внаслідок передання у найм речі з порушенням умов щодо її якості.

Отже, у даному випадку відсутній безпосередній причинний зв'язок між матеріальною шкодою позивача та будь-якими діями чи бездіяльністю відповідача, що виключає покладення на останнього відповідальності.

Виходячи з наведеного, у даному випадку, неправомірність будь-яких дій з боку відповідача, причинний зв'язок між ними і завданою шкодою, а також вина відповідача відсутні.

Відтак вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими, а суд першої інстанції прийняв законне рішення про відмову у задоволенні вимог позивача в цій частині.

Щодо вимоги про повернення коштів у розмірі 90 487грн. 46 коп., які було сплачено позивачем у якості завдатку по договору оренди нежитлового приміщення від 11.09.2009р. № О/М/А-312 в розмірі 42 977грн. 90 коп., орендну плату за частину вересня 2010 року в розмірі 12 065грн. 92 коп. та за жовтень 2010 року в розмірі 35 443грн. 64 коп.

За умовами договору оренди нежитлового приміщення позивачу надавалась в оренду частина нежитлового приміщення у торговельно-розважальному комплексі "Мост-Сіті центр" загальною площею 64 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глінки, буд.2.

Згідно пункту 2.4. договору оренди сплачена сума у розмірі 42 977грн. 90 коп., у т. ч. ПДВ, що еквівалентно 5376 доларам США за курсом НБУ, або 3696,06 євро за курсом НБУ, є завдатком та при невиконанні орендарем своїх обов'язків відповідно до даного договору, а також відмови від договору оренди поверненню не підлягає.

Даний пункт договору не протирічить вимогам діючого законодавства, оскільки ч. 1 статті 571 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишаться у кредитора.

Враховуючи, що розірвання договору сталося з ініціативи позивача у звязку з його односторонньою відмовою від договору, то сума завдатку 42 977 грн. 90 коп. за змістом п. 2.4 договору поверненню не підлягає, тому вимоги позивача в цій частині безпідставні.

Стосовно вимог про повернення грошових коштів сплачених позивачем в якості орендної плати за жовтень 2010 року в розмірі 35 443 грн. 64 коп., то дані вимоги є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно п. 1 додаткової угоди №1 від 16.08.2010 року до договору оренди нежитлового приміщення № О/М/А-312, п.5.1. договору оренди було змінено та викладено в новій редакції, згідно якої договір оренди набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.10.2012 року (т.1, а.с. 37).

Статтею 631 Цивільного кодексу України унормовано, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Аналогічні вимоги містить ст.180 Господарського кодексу України, частиною 7 якої встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 5.3 договору оренди нежитлового приміщення від 11.09.09р. №О/М/А-312 встановлено вичерпний перелік підстав припинення даного договору оренди та визначено, що сторона ініціатор розірвання цього договору повинна в письмовій формі повідомити іншу сторону за три календарних місяці до передбачуваної дати розірвання.

Стаття 654 Цивільного кодексу України також встановлює, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Виходячи з аналізу вищезазначених вимог закону та положень договору, договір оренди діє до моменту припинення строку дії договору або його розірвання у передбачених договором та діючим законодавством випадках та порядку.

Враховуючи той факт, що договір оренди був розірваний в односторонньому порядку позивачем тільки у березні 2011 року, а до цього між сторонами не було укладено угоди про розірвання договору оренди, а також позивачем не було передано за актом приймання-передачі об'єкт оренди, то договір діяв до березня 2011 року і всі зобов'язання за цим договором, включаючи сплату орендної плати, мали виконуватись належним чином.

Відтак відповідачем правомірно виставлялися рахунки за користування об'єктом згідно умов укладеного договору, а вимоги позивача щодо повернення орендної плати за жовтень 2010 року є безпідставними.

Щодо вимог про стягнення сплаченої орендної плати за період реконструкції орендованого позивачем приміщення.

Як встановлено судом та вказувалось вище, реконструкція приміщення проводилася з 15.09.10 по 30.09.10.

Частиною 6 ст. 762 Цивільного кодексу України унормовано, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Враховуючи наведене, вимога приватного підприємства "А і К" про стягнення 12 065 грн. 92 коп., сплачених на підставі рахунку-фактури від 25.08.10 № О/М/А 30 платіжним дорученням від 31.08.10 № 1071 за оренду нежитлового приміщення за період з 16.09.10 по 30.09.10, коли магазин був зачинений з причини реконструкції торговельно-розважального комплексу "Мост-Сіті центр", господарським судом задоволена правомірно.

Також позивачем заявлено до стягнення 107 110 грн. 90 коп., витрачених на придбання та встановлення індивідуального торговельного обладнання для магазину.

Дану вимогу позивач обґрунтовує тим, що ці витрати виникли у нього через неможливість використання торговельного обладнання, яке було придбано виключно для використання в магазині.

Відповідно п.п. 3.3.11, 3.3.12 договору оренди нежитлового приміщення від 11.09.2009 року № О/М/А-312 орендар повинен надати для погодження орендодавцеві дизайн-проект та проект ремонтно-оздоблювальних робіт об'єкту оренди.

Пунктом 1.3 договору оренди встановлено, що перелік робіт, що виконуються орендарем, регулюється додатками № 3, 4 до договору. У додатку № 4 до договору оренди від 11.09.09 № О/М/А-312 наведений перелік робіт, що виконуються орендарем, а саме:

1. придбання обладнання для всіх видів робіт, які виконуються орендарем.

2. розводка комунікацій:

2.1) вентиляції і кондиціонування, з купівлею і установкою фанкойлів і повітроводів;

2.2) електророзводка від ввідного кабелю в об'єкті оренди з установкою розеток, вимикачів і автоматів до електролічильника, освітлювальних приладів.

3. внутрішнє оздоблення приміщення:

3.1) установка перегородок і внутрішніх дверей (при необхідності).

3.2) стіни: підготовка під фарбування і фарбування, або іншого матеріалу, обраного орендарем, що не порушує вимог СЕС та пожежного нагляду.

3.3) підлоги: стяжка і укладання кахелю або іншого матеріалу, обраного орендарем, що не порушує вимоги СЕС і пожежного нагляду.

3.4) стеля з матеріалу, обраного орендарем, з умовою дотримання параметрів системи вентиляції та кондиціонування.

3.5) адаптація системи пожежогасіння під технічний проект орендаря

4. виготовлення та встановлення вивіски, лайт-боксів на об'єкті оренди з підключенням до щитка обліку орендаря.

Водночас у додатку № 4 до договору оренди вказано, що всі види робіт виконуються після узгодження з орендодавцем (т.3, а.с. 49).

Як вказує відповідач у відзиві на апеляційну скаргу згідно погодженого з ним дизайн-проекту роботи з реконструкції приміщення включають:

- установку світильників;

- фарбування стін водоемульсійною фарбою;

- виготовлення вивіски з назвою магазину;

- встановлення торговельного обладнання;

- покриття підлоги.

Позивачем не надано доказів погодження з орендодавцем як перелічених так і інших видів робіт.

Відповідно п. 3.3.9. договору оренди орендар повинен за власний рахунок здійснювати поточний ремонт об'єкту оренди. Усі поліпшення стану об'єкта оренди, у тому числі ремонт, здійснювати за власний рахунок після письмового погодження з орендодавцем.

Отже, вищеперелічені види робіт згідно умов договору орендар виконує за власний рахунок.

Крім того, у п. 3.4.2 договору оренди встановлено, що всі невідокремлювані поліпшення об'єкту оренди, проведені орендарем, є власністю орендодавця та їх вартість відшкодуванню орендарю не підлягає.

В силу ст. 776 Цивільного кодексу України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому вищезазначені положення договору є обов'язковими для виконання сторонами.

З огляду на вищевикладене, грошова сума у розмірі 86 610грн. 90 коп., витрачена позивачем на облаштування магазину, згідно умов укладеного договору оренди, відшкодуванню не підлягає.

Щодо стягнення витрат, пов'язаних з установленням та виготовленням рекламного лайт-боксу, необхідно зазначити наступне.

Доказів наявності погодження з відповідачем встановлення лайт-боксу, як того вимагає зміст додатку № 4 до договору оренди, позивачем не надано. В такому випадку витрати, повязані з виготовленням і встановленням лайт-боксу в сумі 20 500 грн. відшкодуванню не підлягають. До того ж позивачем документально не підтверджено право власності на вищезгаданий лайт-бокс.

За таких обставин рішення відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи і підстави для його скасування, на думку колегії суддів, відсутні.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2011 року у справі № 23/5005/7703/2011 залишити без змін, а скаргу приватного підприємства "А і К" м. Київ без задоволення.

Головуючий суддя А.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко

Суддя В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений 19.12.11р.