ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2011 р. Справа № 5023/931/11

вх. № 931/11

Суддя господарського суду Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання Альошина К.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 01.10.10; ОСОБА_2, договір №05/2-ДЮУ-01-2011 від 05.02.11;

відповідача - ОСОБА_3, особисто;

розглянувши справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Харківське автотранспортне підприємство - 16330", м. Харків;

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків;

про стягнення 23210,69грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Харківське автотранспортне підприємство - 16330" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 заборгованість по орендній платі в розмірі 5233,38 грн., штрафні санкції в розмірі 10466,76 грн., пеню в сумі 129,41 грн., витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що згідно договору оренди нежитлового приміщення № 72.10 від 01.07.2010 року позивачем надано відповідачу у строкове, платне користування нежитлове приміщення площею 67,0 кв.м., що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 21, на другому поверсі в адміністративному корпусі, що належить на праві власності позивачу. Проте, починаючи з жовтня 2010 року відповідач припинив вносити орендну плату та станом на 31.01.2011 року у відповідача існує заборгованість по орендній платі в розмірі 5233,38 грн., яка не погашена відповідачем.

Позивач 06.04.11 надав, зокрема розрахунок заявлених позовних, з яких вбачається збільшення позовних, а саме, як зазначає позивач загальна сума позову складається із усіх сум: 1060.84грн. + 173,65грн. + 614,16грн. + 1675,0грн.+ 1675,0грн. + 1675,0грн.+ 756,46грн+ 250,90грн + 15329,68грн.+ 3000,00грн. = 26210,69грн., тобто з наведеного розрахунку вбачається збільшення позовних вимог. Крім того позивач надав заперечення на відзив відповідача вх.№7707 від 06.04.2011 року, в яких посилається на те, що у повідомленні яке було направлено на адресу відповідача зазначалось лише про можливість розірвання договору, та посилається на те, що намір розірвання договору по взаємній згоді виражався у додатковій угоді від 19.11.2010 року, яку відповідач відмовився підписувати.

Відповідач надав супровідним листом акт від 06.03.2011р. для долучення до матеріалів справи, з якого вбачається, що його не було допущено на територію орендованого приміщення, у зв'язку з чим вільний доступ відповідача до користування будь-яким приміщенням за вказаною адресою, що належить Відкритому акціонерному товариству "Харківське автотранспортне підприємство - 16330" не можливий.

В судовому засіданні 06.04.11р. представники сторін звернулись до суду з клопотанням про продовження терміну розгляду спору на п'ятнадцять днів для надання доказів по справі в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Суд задовольнив клопотання сторін про продовження строку вирішення спору у справі №5023/931/11 на п'ятнадцять днів до 24.04.11р.

Відповідно до ч.3 ст. 2-1 ГПК України, визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають у провадженні суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень.

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи між суддями від 18.04.11 (обгрунтування проведення повторного автоматичного розподілу справи: хвороба судді), для розгляду справи №5023/931/11 було призначено суддю Добрелю Н.С.

18.04.11р. позивач надав до канцелярії суду клопотання (вх.№9185) про долучення до матеріалів справи поданих ним документів.

18.04.11р. відповідач надав до канцелярії суду узагальнене обгрунтування до відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості по орендній платі, яке було досліджене судом та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні призначеному на 18.04.11р. було оголошено перерву до 26.04.11р.

26.04.11р. позивач надав до канцелярії суду заяву (вх.№8671) про долучення до матеріалів справи поданих ним документів.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову та просить суд стягнути з відповідача 26210,69 грн.

Відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити в позові повністю з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового вругулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Враховуючи те, що до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, суд прийняв заяву позивача (від 06.04.11) як таку, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

01.07.10р. між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди №72.10 нежитлового приміщення, відповідно до п.1.1. якого, даним договором регулюються правовідношення пов"язані із передачею орендодавцем (позивач) орендарю (відповідач) в платне строкове користування (оренду) нежитлового приміщення на другому поверсі в Адміністративному корпусі, площею 67,0кв.м., згідно вказаного у додатку №1, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 21, для здійснення орендарем його уставною діяльності (в подальшому "орендована площа").

Факт передачі приміщення орендареві підтверджується актом приймання- передачі в оренду від 01.07.10р. (а.с.16).

Відповідно до п.6.1. договору, договір вступає в силу з дня його підписання між сторонами та діє до 31 грудня 2010 року.

Відповідно до п.4.1. договору, за користування орендованою площею орендар на підставі виставлених орендодавцем рахунків, сплачує останньому договірну орендну плату шляхом перерахування на поточний рахунок із розрахунку 25,00грн. за 1кв.м. площею у формі передплати до 05 числа розрахункового місяця. Сума орендної плати в місяць становить 1675,00грн., у тому числі НДС 20% - 279,17грн.

Відповідач належним чином виконував умови договору, сплачував орендну плату за користування приміщенням із липня по жовтень 2010 року, включно.

В позовних вимогах позивач вказує на те, що починаючи з жовтня 2010 року відповідач не сплачує орендну плату, у зв"язку із чим позивачем було надіслано повідомлення за вих.№04/577/1 від 28.10.10р. про намір розірвання договору та сплату коштів за жовтень 2010 року в сумі 1675,00 грн.( арк. спр.23).

Натомість ці твердження позивача спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а саме в матеріалах справи містяться докази сплати відповідачем орендної плати за жовтень місяць 2010 року ( прибутковий касовий ордер №23055 від 16.11.2010 року на суму 1675,00 грн.( т.1, арк. спр. 117).

Позивач просить стягнути з відповідача орендну плату у розмірі 7630,11грн., штрафних санкцій у розмірі 200% - 15329,68грн., пені - 250,90грн. за період з листопада 2010 року по березень 2011 року, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач займав спірне приміщення у вказаний період, проте це твердження позивача заперечується відповідачем та спростовується матеріалами справи, оскільки доказів користування майном у спірний період (з листопада 2010 року по березень 2011 року, включно) позивачем надано не було.

Відповідно до умов договору (п.4.1. договору), підставою для виникнення у відповідача обов"язку зі сплати орендної плати є відповідний рахунок орендаря, а моментом виникнення зобов"язання - момент виставлення рахунку.

Доказів на підтвердження надсилання відповідачу таких рахунків позивачем до матеріалів справи надано не було.

Відповідно до п.5.3. договору №72.10 від 01.07.10, дострокове розірвання даного договору можливе у односторонньому порядку з ініціативи орендодавця або за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно направив відповідачу повідомлення за вих.№04/577/1 від 28.10.10р. про намір розірвання договору (т.1, а.с. 23). Окрім того, позивач просив відповідача звільнити займану площу у строк 10 днів та вказував на наявність заборгованості з орендної плати у розмірі 1675,00грн. (станом на 28.10.10р.).

Тому, суд прийшов до висновку, що спірний договір оренди № 72.10 від 01.07.2010 року є розірваним в односторонньому порядку, отже нарахування орендної плати за листопад 2010 року по березень 2011 року у даному випадку є неправомірним.

Також, суд, вважає за доцільне зазначити, що позивач просить стягнути орендну плату в період (січень 2011 - березень 2011 року) коли вже було закінченно термін дії договору, доказів в підтвердження того, що договір було проланговано матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 33 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 7630,11грн., штрафних санкцій у розмірі 200% - 15329,68грн., пені - 250,90грн. задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач займав приміщення в період з листопада 2010 року по березень 2011 року.

Зважаючи на вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача, у тому числі й витрати на правову допомогу адвоката.

Окрім того, суд вважає необхідним, в порядку ст. 47 ГПК України, повернути позивачу з Державного бюджету України 30,00грн. державного мита, як зайве сплаченого, оскільки, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.03 "Про державне мито" - із позовних заяв, що подаються до суду, ставки державного мита встановлюються в розмірі 1% ціни позову але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, у даному випадку державне мито становить 232,10грн., а позивачем було сплачено 262,10грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 44, 47, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

В позові відмовити повністю.

Видати довідку про повернення державного мита у розмірі 30,00грн. зайве сплаченого до Державного бюджету України.

Суддя Добреля Н.С.

Повний текст рішення складено 28 квітня 2011 року.