Господарський суд
Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" листопада 2011 р.Справа № 11/5007/90/11

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Маріщенко Л.О.

судді

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1 дов. від 14.03.2011р.

від відповідача ОСОБА_2 дов. від 03.11.2011р.

розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові мастила" (м. Бориспіль)

до ВАТ "Житомирське шляхово-будівельне управління №19" (м. Житомир)

про стягнення 46 588,70 грн. основного боргу, 57,44 грн. 3% річних

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на свою користь з відповідача 46588,70 грн. основного боргу та 57,44 грн. 3% річних за поставлений товар, а всього 46646,14грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розстрочити виконання рішення строком на 3 місяці, рівними частинами.

Представник позивача проти розстрочення виконання рішення суду заперечує.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до видаткових накладних та на підставі довіреностей (а.с.10-37) Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові мастила" (позивач) впродовж 2009-2010 років відпустило продукцію (нафтопродукти) Приватному акціонерному товариству "Житомирське шляхово-будівельне управління №19" (відповідачу) на загальну суму 67413,06грн.

Частиною 1 статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або після прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений строк оплати товару.

Відповідно до частини другої ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визнаний моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Господарським судом встановлено, що за отриманий від позивача товар відповідач розрахувався частково, а саме в сумі 20824,31грн., у зв'язку з чим позивач надіслав відповідачу письмову вимогу від 12.08.11р. про сплату суми боргу в розмірі 46588,75грн., яку останній отримав 22.08.11р. про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні (а.с. 38-39 ).

Однак, претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Оскільки, сума боргу відповідачем не сплачена, позивач звернувся з позовом про стягнення на його користь з відповідача 46588,75грн.

На дату судового засідання сума боргу не змінилася.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З проведеного позивачем розрахунку, з яким погоджується господарський суд, вбачається, що сума 3% річних нарахована за 15 днів прострочення (виходячи з моменту отримання претензії) та становить 57,44грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з чим, з відповідача на користь позивача слід стягнути 46588,70 грн. основного боргу та 57,44 грн. 3% річних за поставлений товар, а всього 46646,14грн.

Згідно ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Заява відповідача про розстрочення виконання рішення, яка була викладена у відзиві на позов, задоволенню не підлягає, оскільки є недостатньо обґрунтованою та не підтверджена належними документами.

Відхилення заяви про розстрочку виконання рішення суду не позбавляє права відповідача на повторне звернення з аналогічною заявою.

Керуючись ст. ст. 33, 32-35, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ВАТ "Житомирське шляхово-будівельне управління №19" (м. Житомир, вул. Корольова, 21-б; і.к. 03449947) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові мастила" (Київська область, м. Бориспіль, вул. Запорізька, 16; і.к. 20601546):

- 46588,70грн. боргу;

- 57,44грн. -3% річних;

- 466,46грн. - витрат по сплаті державного мита;

- 236грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його прийняття. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

СуддяОСОБА_3

дата підписання 08.11.11р.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу