РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2011 року Справа № 5019/970/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Дужич С.П. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі Ткач Ю.В.

розглянувши апеляційну скаргу Волинського транспортного прокурора на рішення господарського суду Рівненської області від 14.07.11 р. у справі № 5019/970/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1І.М."

до відповідача 1: Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс"

третя особа ОСОБА_2 акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

за участю Волинського транспортного прокурора

про стягнення в сумі 990 499 грн. 55 коп.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача 1: ОСОБА_3 (довіреність в справі)

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

від Прокуратури: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1І.М." звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою (а.с.2-5) до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (надалі Відповідач 1) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс" (надалі Відповідач 2) про стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача 7 89 766 грн. 08 коп. основного боргу, 68 579 грн. 67 коп. інфляційних, 108 641 грн. 52 коп. пені, 20 512 грн. 28 коп. 3% річних; про стягнення з Відповідача 2 на користь Позивача 3 000 грн. основного боргу; з Відповідача 1 на користь Позивача 789 766 грн. 08 коп. основного боргу, 68 579 грн. 67 коп. інфляційних, 63 029 грн. 82 коп. пені, 20 512 грн. 28 коп. 3% річних.

Під час розгляду даної справи в господарському суді першої інстанції, судом залучено до участі у справі у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с.51; надалі Третя особа).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14 липня 2011 року по даній справі (а.с. 71-77) позов задоволено, з підстав, вказаних у цьому рішенні.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Волинський транспортний прокурор (надалі Прокурор) в інтересах держави в особі Відповідача 1, звернувся з апеляційною скаргою (а.с. 87-92) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій з підстав, вказаних у даній скарзі, просить рішення господарського суду Рівненської області від 14 липня 2011 року у справі № 5019/970/11 скасувати та постановити нове, яким Позивачу в задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає вищевказане рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, причиною чого є порушення судом вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом не всебічно, не повно та не об'єктивно розглянуті обставини справи в їх сукупності у відповідності з законом, доказом чого є також порушення судом правил територіальної підсудності даної справи.

Апелянт звертає увагу на те, що господарський суд першої інстанції своїм рішенням визнав договір поставки укладеним, чим вийшов за межі своєї компетенції та за межі позовних вимог, чим порушив статтю 83 Господарського процесуального кодексу України.

Також, Прокурор вважає, що висновок суду про те, що епізодичні поставки товару, які мали місце поза межами строку дії договору, здійснені на підставі договору, є безпідставним і суперечить нормам, передбаченим статтями 251-255 Цивільного кодексу України.

Водночас, 28 вересня 2011 року Третя особа подала до Рівненського апеляційного господарського суду клопотання (т.1, а.с. 119-121), в якому просить зупинити провадження у даній справі, до остаточного вирішення справи № 5019/1438/11, що знаходиться в провадженні Рівненського апеляційного господарського суду.

Аналогічне клопотання надійшло до апеляційного господарського суду від Відповідача 1 (т.1, а.с. 123-124).

В той же час, а ні представником Прокурора, а ні представником Відповідача 1, а ні представником Третьої особи не додано апеляційному суду в судове засідання від 28 вересня 2011 року, жодних доказів порушення апеляційного провадження по справі про визнання договору поставки недійсним...

Враховуючи дані обставини та неявку представника Відповідача 2 судом було відкладено розгляд справи № 5019/970/11 на 5 жовтня 2011 року на 14 годину 05 хвилин...

Проте в судовому засіданні від 5 жовтня 2011 року, а ні представником Прокурора, а ні представником Відповідача 1 так і не було надано доказу знаходження в провадженні Рівненського апеляційного господарського суду справи № 5019/1483/11...

Колегія Рівненського апеляційного господарського суду наголошує на тому, що в силу дії частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України: господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом...

Суд зауважує, що з диспозиції даної норми процесу, для зупинення провадження у справі за цією нормою, обов'язковою умовою для застосування даної норми процесу є доведення заявником факту розгляду пов'язаної зі справою, що розглядається судом, іншої справи... Тобто, для задоволення даних клопотань, Прокурору чи Третьої особі чи Відповідачу 1, необхідно було подати доказ розгляду справи № 5019/1483/11... Проте, як вказано представником Прокурора та Відповідача 1 в судовому засіданні від 5 жовтня 2011 року, на момент розгляду апеляційним господарським судом справи № 5019/970/11 в даному судовому засіданні - судом апеляційної інстанції не прийнято до провадження апеляційну скаргу по справі № 5019/1483/11...

З огляду на усе вищевказане, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку про необґрунтованість поданих клопотань, та про відсутність у Рівненському апеляційному господарському суді законних підстав для зупинення провадження по справі № 5019/790/11 в судовому засіданні від 5 жовтня 2011 року.

Враховуючи вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд відхиляє вещеописані клопотання Відповідача 1 та третьої особи щодо зупинення розгляду справи.

В судовому засіданні від 5 жовтня 201 року представник Прокурора та Відповідача 1 підтримав апеляційну скаргу та доводи викладені в ній.

Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу (а.с. 113-117), в якій звертає увагу на те, що рішення господарського суду у даній справі є необгрунтованим, незаконним та, з врахуванням положень статті 104 Господарського процесуального кодексу України підлягає скасуванню з огляду на наступне.

На думку Третьої особи, господарським судом першої інстанції порушено норми статей 22, 27, 56, 77, 74 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до порушення норм матеріального права.

Третя особа вважає, що її залучення у справі було лише формальністю з боку суду першої інстанції, оскільки відмовляючи у задоволенні клопотання та приймаючи рішення по даній справі, місцевий суд позбавив третю особу права та обов'язку згідно ухвали від 17 червня 2011 року (а.с. 51) надати письмові пояснення по суті позовних вимог при наявності обгрунтованого клопотання.

Як вказує Третя особа, 13 липня 2011 року нею, подано до господарського суду клопотання (а.с. 59), в якому повідомлено про невиконання Позивачем пункту 4 ухвали від 17 червня 2011 року (а.с. 51) в зв'язку з чим Третьою особою було висвітлено прохання відкласти розгляд справи.

Третя особа також вважає, що не розгляд та не вирішення по суті вищезазначеного клопотання призвели до винесення незаконного та необгрунтованого рішення у даній справі.

В судове засідання від 5 жовтня 2011 року представник Третьої особи не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (т.2, а.с.3).

Представник Позивача в судове засідання від 5 жовтня 2011 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи Позивач та його представники повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про відкладення розгляду справи (т.2, а.с. 3) та повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2, а.с. 6).

Представник Відповідача 2 в судове засідання від 5 жовтня 2011 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи Відповідач 2 належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2, а.с.7).

Враховуючи усе вищеописане та приписи статей 101, 102 Господарського процесуального кодексу України щодо меж та строку розгляду апеляційної скарги, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку про можливість розгляду справи № 5019/970/11 без участі представників Позивача, Відповідача та Третьої особи, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 29 квітня 2009 року між Позивачем та Відповідачем 1 укладено договір поставки № 12904/3-2009 (т.1, а.с. 8-12; надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору: Позивач зобов'язався поставити, а Відповідач 1 прийняти та оплатити відповідно до проведеної Замовником процедури закупівлі згідно Положення «про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" в порядку та на умовах, визначених цим договором, фарбу для розмічання доріг та склокульки.

Згідно пункту 6.1 Договору: Відповідач 1 здійснює оплату за поставлену продукцію в гривнях за банківськими реквізитами Позивача в термін 30-ти банківських днів з дати поставки.

З метою забезпечення виконя зобов'язань по укладеному Договору, 29 травня 2009 року, між Позивачем та Відповідачем 2 укладений Договір поруки (т.1, а.с. 6-7).

Відповідно до умов Договору поруки, Відповідач 2 зобов'язався частково відповідати перед Позивачем за виконання зобов'язань Відповідача 1.

Пунктом 1.2 Договору поруки встановлено: обсяг відповідальності Відповідача 2 в разі не виконання Відповідачем 1 взятих на себе зобов'язань становить 3 000 грн. 00 коп..

Згідно пункту 11.1 Договору: договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2009 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним Договором.

31 грудня 2009 року було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (т.1, а.с. 66-67). Зокрема, даною угодою викладено пункт 2.4 Договору в наступній редакції: «сторони планують за цим договором поставити та здійснити розрахунок за товар на загальну суму 9 462 660 грн., у тому числі ПДВ 20% - 1 892 532 грн., а також за транспортні витрати при перевезенні автомобільним транспортом з розрахунку 0 грн. 50 коп. на 1 т/км., з ПДВ».

31 березня 2010 року між сторонами укладена Додаткова угода № 2 (т.1, а.с. 68), якою продовження строку дії Договору до 1 червня 2010 року.

Колегія суддів зауважує, що вищеописані Додаткові угоди недійсними в судовому порядку не визначались.

Водночас, після вирішення справи № 5019/970/11 Прокурором в особі Відповідача 1 подано позов до господарського суду Рівненської області про визнання Договору недійсним.

14 вересня 2011 року місцевим господарським судом винесено рішення по справі № 5019/1483/11 (т.1, а.с. 143-146), яким Прокурору в задоволенні даного позову відмовлено.

Як вказано вище у даній постанові апеляційного суду, станом на 5 жовтня 2011 року колегією суду не подано доказів розгляду апеляційним господарським судом апеляційної скарги на вищевказане рішення...

Таким чином, а ні на момент вирішення спору по справі № 5019/970/11 судом першої інстанції, а ні станом на 5 жовтня 2011 року не існує жодного судового рішення, яким б Договір чи додаткові угоди до нього визнавалися недійсними... Відповідно, Прокурором та Відповідачем 1 жодним належним та допустимим доказом не доведено їх недійсність...

Враховуючи вищевказане, колегія суду не бере до уваги посилання Відповідача 1 про те, що Договір є недійсним, оскільки у ньому не указані строки поставки, адже із зазначеної підстави недійсним Договір може бути визнаний винятково у судовому порядку.

В силу дії пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України: підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України: господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ...

Згідно з вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України: договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України: передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, колегія суду зауважує, що свої зобов'язання за Договором Позивач виконав належним чином і товар згідно видаткових накладних був виданий Відповідачу 1 на загальну суму 822 766 грн. 08 коп..

При цьому, обов'язки по оплаті поставленого товару Позивачу, Відповідачем 1 виконані частково. Сума заборгованості Відповідача 1 перед Позивачем по Договору (на момент винесення рішення судом першої інстанції) становила 792 766 грн. 08 коп. (з яких 3 000 грн. Забезпечення договором поруки).

З огляду на усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції підставно та обгрунтовано стягнуто на користь Позивача: з Відповідача 2 3000 грн. основного боргу; з Відповідача 1 789 766 грн. 08 коп. основного боргу.

Відповідно, колегія суду залишає без змін рішення суду першої інстанції в цій частині. При цьому колегія суду відхиляє доводи Прокурора, Третьої особи та Відповідача 1 (в тому числі щодо порушення при укладенні договорів пункту 84 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти), оскільки дані доводи не стосуються предмету спору та доказування в справі про стягнення заборгованості, інфляційних, річних та пені а можуть стосуватися (є предметом доказування) у справі (спорах) про визнання договорів недійсними… на що Прокурор, Відповідач 1 та Третя особа не звернули увагу подаючи такі заперечення саме по справі № 5019/970/11…

Апеляційний господарський суд критично оцінює доводи Прокурора щодо порушення судом першої інстанції територіальної підсудності (стаття 15 Господарського процесуального кодексу України)… Колегія апеляційного господарського суду зауважує на тому, що подаючи такі заперечення Прокурор не звернув увагу на те, що в даній справі існує не один, а два Відповідача… При цьому один з цих Відповідачів (а саме Відповідач 2) знаходиться на території Рівненської області… Суд наголошує Прокурору, що в силу дії частини 3 статті 15 Господарського процесуального кодексу України: справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором Позивача… Таким чином, з огляду на місцезнаходження Відповідача 1 та Відповідача 2 у Позивача було право визначити, яким саме господарським судом (господарським судом Волинської області чи господарським судом Рівненської області) розглядати дану справу… Суд наголошує Прокурору, що Позивач у своїй позовній заяві використав це право і подав даний спір саме до господарського суду Рівненської області… Відповідно, місцевим господарським судом не порушено територіальну підсудність при прийнятті першої заяви та вирішенні даної справи.

Також, колегія критично оцінює доводи Прокурора про те, що суд своїм рішенням визнав договір поставки укладеним, чим вийшов за межі своєї компетенції та за межі позовних вимог…

Суд звертає увагу Прокурора на те, що суд виходячи за межі позовних вимог, висвітлює таке рішення в резолютивній частині рішення… Дослідивши резолютивну частину рішення, колегією суду не виявлено в ній жодного пункту, в якому вказувалося б про визнання місцевим господарським судом даного Договору укладеним… Відповідно, дані обгрунтування є надуманими…

Інші доводи Прокурора, Відповідача 1 та Третьої особи є безпідставними, надуманими, спростовуються усім вказаним у судовій постанові та наявними в матеріалах справи доказами, та до уваги апеляційним судом не беруться.

Згідно до статті 625 Цивільного Кодексу України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Рівненський апеляційний господарський суд, перевіривши правильність розрахунків інфляційних та трьох процентів річних, погоджується з вірністю даних розрахунків.

Враховуючи вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції підставно та обгрунтовано стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача 20 512 грн. 28 коп. річних та 68 579 грн. 67 коп. інфляційних нарахувань… Відповідно, колегія суду залишає без змін рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Крім суму боргу, річних та інфляційних Позивач просив суд стягнути з Відповідача 1 пеню в розмірі 63 029 грн. 82 коп…

В силу дії пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України: виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою.

Згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, нарахування пені за порушення зобовязання (при забезпеченні виконання зобовязання) можливе лише у разі наявності між сторонами письмового договору чи угоди (правочину) в якому обумовлено таке забезпечення виконання зобовязання.

Згідно пункту 7.1 Договору поставки: при невиконанні або неналежному виконанні зобов'язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що: за прострочку оплати за поставлений товар, отримувач-платник сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від суми заборгованості.

З даного вбачається, що Договір поставки, а саме пунктом 7.4 письмово обумовлено забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені... Відповідно, Позивач мав право переховувати Відповідачу пеню за Договором поставки.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність розрахунку пені, погоджується з вірністю даного розрахунку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суду приходить до висновку, що судом першої інстанції підставно та обгрунтовано стягнуто з Відповідача 1 на користь Позивача пеню в розмірі 63 029 грн. 82 коп...

За таких обставин підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Прокурора - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 14.07.2011 р. у справі № 5019/970/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу Волинського транспортного прокурору - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Юрчук М.І.