ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2011р.
Справа №18/2548/11

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Відкритого акціонерного товариства
"Гребінківський міжгосподарський
комбікормовий завод", м.Гребінка, пров.
Пирятинський,52

про стягнення 245658,88грн.

Суддя Тимченко Б.П.

Представники сторін у судове засідання
не з'явилися.

Суть спору: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
заборгованості за договором
купівлі-продажу №16/07.3 від 16.07.2010р. у
розмірі 243158,88грн., у т.ч. 11600грн. - сума
основного боргу, 696,00грн. - сума штрафу -
6% від суми відмови, 227360грн. - сума штрафу
-5% від суми заборгованості за кожен
день прострочення, 1934,34грн. -пеня,
1194,60грн. - інфляційні нарахування,
373,74грн. -3% річних та 2500грн. - витрати на
юридичні послуги.

Позивач в обґрунтування позову вказує,
що відповідач не виконав належним
чином свої договірні зобов'язання.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Ухвали суду, які направлялися
відповідачу за вказаною в позові
адресою, повернулися до суду з
відміткою поштового відділення, що
свідчить про відсутність адресата за
даною адресою.

До повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій - ( Інформаційний
лист Вищого господарського суду
України від 02.06.2006 N 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році)

Крім того, вказана в позові адреса
відповідача, на яку направлялися
ухвали суду, підтверджена
документально (позивачем надано
довідку з Єдиного державного реєстру
від 22.09.2011р. за №21-10/4361). Така ж адреса
вказана позивачем у позові, а отже
відповідач вважається повідомлений
належним чином про час та місце
судового засідання.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач) та
Відкритим акціонерним товариством
"Гребінківський міжгосподарський
комбікормовий завод" (відповідач) 16.07.2010
року був укладений договір №16/07.3
(договір), згідно умов якого позивач
зобов'язався поставити та передати у
власність відповідача товар -Аерозоль
генератор ТF 35 (1шт), а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити
товар на умовах договору (п.1.1 договору).

Згідно п.2.1 договору позивач
зобов'язаний передати товар після
підписання договору на протязі 2 (двох)
днів.

Відповідно п.2.2 та п.2.3 договору
відповідач робить остаточний
розрахунок за товар після отримання
товару та зобов'язується розрахуватися
за отриманий товар не пізніше 31.07.2010р..

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав, що підтверджується видатковою
накладною №РН-29 від 16.07.2010р. та
довіреністю №167 від 16.07.2010р. на
отримання цінностей за
рахунком-фактурою №СФ-16/07.3 від 16.07.2010р.
Загальна вартість товару становить
14600грн. Відповідач 02.08.2010р. частково
погасив борг у розмірі 3000грн., що
підтверджується банківською випискою
по рахунку від 02.08.2010р.

На момент винесення рішення, сума
основного боргу відповідача становить
11600грн.

Позивачем нараховано відповідачу
696,00грн. - штраф - 6% від суми відмови від
розрахунку, 227360грн. - штраф за
несвоєчасний розрахунок за товар -5%
від суми заборгованості за кожен день
прострочення, 1934,34грн. пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ з
03.08.2010р. по 01.09.2011р., 1194,60грн. - інфляційні
нарахування, 373,74грн. -3% річних

При вирішенні спору, суд виходить з
наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та в
установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встанов леного
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроче ної суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Так, сума
інфляційних нарахувань становить -
1194,60грн. сума 3% річних -373,74грн. та
підлягає задоволенню.

В частині стягнення з відповідача пені
у розмірі 1934,34грн. суд виходить з
наступного.

Господарські відносини, що виникають у
процесі організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, згідно із
положеннями Господарського
процесуального кодексу України є
предметом регулювання Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Оскільки відповідачем не виконані
належним чином зобов'язання,
передбачені договором, то це є
підставою для застосування
господарських санкцій.

Зокрема, п.6 ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано.

Відповідно до ст.258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (пені)
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Заява про
застосування позовної давності
відповідачем не заявлена.

Враховуючи вищевикладене пеня
підлягає стягненню в межах шести
місяців, тобто за період з 03.08.2010р. -
03.02.2011. у розмірі 967,17грн.

Відносно стягнення з відповідача
штрафу у розмірі 696,00грн. та 227360,00грн.,
суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3.3 договору за
необґрунтовану відмову від розрахунку
за продукцію покупець сплачує штраф у
розмірі 6% від суми відмови, а також пеню
у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен
день прострочення платежу.

Відповідно до п.3.4 договору за
несвоєчасний розрахунок покупець
сплачує штраф у розмірі 5% від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу, а також пеню у
розмірі подвійної ставки НБУ за кожен
день прострочення платежу.

Тому, відповідно до п.3.3 та п.3.4.
позивачем нараховано відповідачу
штраф у розмірі 696,00грн. та 227360грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які бо повинен
передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Отже, штраф та пеня є різновидами
неустойки, які відрізняються тим, що
розмір пені залежить від тривалості
прострочення боржника, а штраф не
залежить. Цієї позиції дотримується і
Вищий господарський суд України (див.
Інформаційний лист Вищого
господарського суду України №01-8/211 від
07.04.2008р., п.48).

Відповідно до ст.61 Конституції України,
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку про те, що позовні вимоги
про стягнення штрафу є
необґрунтованими, не узгоджуються з
нормами чинного законодавства та
задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача 2500грн.
збитків у вигляді додаткових витрат на
юридичні послуги слід зазначити
наступне.

Стаття 44 ГПК України визначає, що
судові витрати складаються з
державного мита, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Відшкодування послуг на підставі ст. 44
ГПК України, можливе лише при наявності
по-перше, представництва інтересів
сторони у суді саме адвокатом, по-друге,
наявність угоди між адвокатом, або
адвокатським об'єднанням на надання
адвокатських послуг при
представництві інтересів в суді та
стороною по справі, по-третє, оплата
послуг саме адвоката або адвокатського
об'єднання згідно вищезазначеного
договору про надання послуг адвоката.

Проте, до позовної заяви додано лише
договір №27/07-11 від 27.07.2011р. на надання
комерційних (юридичних) послуг,
укладений між ПП «Юридична фірма
«ЮрТрансСервіс», м.Київ та ФОП ОСОБА_1

Платіжний документ про сплату коштів в
матеріалах справи відсутній.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог.

З огляду на вищевикладене, суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
позивача про стягнення з відповідача
2500грн. витрат, пов'язаних з оплатою
юридичних

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково.

Відповідно до ст.49 ГПК України державне
мито покладається на обидві сторони,
якщо господарським судом відхилено
частину пропозицій.

Керуючись ст.ст. 43,49, 75, 82-85 ГПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Гребінківський
міжгосподарський комбікормовий завод"
(37400, Полтавська обл., м.Гребінка, пров.
Пирятинський, 52, р/р 0098 в ПАТ
«Укрсоцбанк», МФО 300023, )
на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, п/р НОМЕР_2 в ПАТ
«Укрсоцбанк»,м.Києва, МФО 300023, код
НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі
11600грн., пеню у розмірі - 967,17грн.,
інфляційні нарахування у розмірі
-1194,60грн., 3% річних у розмірі - 373,74грн.,
141,35 витрати по сплаті державного мита
та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення в розмірі 13,57грн.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ на його виконання.

3. В іншій частині позову - відмовити

Суддя

Б.П.Тимченко