РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2011 року Справа № 2/5025/1226/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Щепанська Г.А., суддя Гудак А.В.

при секретарі Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргу відповідача на рішення господарського суду Хмельницької області у справі № 2/5025/1226/11 від 18 серпня 2011 року (суддя Дячук Т.В.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз

України"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Міськтепловоденергія"

про стягнення в сумі 418 298 грн. 31 коп.

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 174/10 від 23.12.2010р.);

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України м. Київ (надалі Позивач) звернулась в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (а.с.2-5) до ОСОБА_1 підприємства „Міськтепловоденергія (надалі - Відповідач), в якій просить стягнути: 316 170 грн. 63 коп. - основного боргу; 24 264 грн. 20 коп. пені; 48 995 грн. 15 коп. інфляційних; 28 868 грн. 33 коп. 3 процентів річних.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2011 року по даній справі (а.с. 58-60) позов задоволено частково, з підстав, вказаних у цьому рішенні.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач, звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2011 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог повністю. (а.с.67-70).

Водночас, 19 вересня 2011 року в апеляційний господарський суд надійшла телеграма Відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи (а.с. 90), в якому вказується, що в зв'язку з участю представника Відповідача в іншому судовому засіданні та неможливістю прибуття в судове засідання Рівненського апеляційного господарського суду, просить перенести розгляд справи на іншу дату.

Представник Позивача заперечив проти вищеописаного клопотання Відповідача. Колегія Рівненського апеляційного господарського суду оцінивши доводи поданого клопотання та приписи статей 101-102 Господарського процесуального кодексу України, відхилила його та вбачає можливим розгляд справи без участі представника Відповідача, оскільки: Господарським процесуальним кодексом України необмежено участь представників сторін в судовому засіданні і у випадку дійсності описаного в клопотанні представництва інтересів Відповідача директором Відповідача ОСОБА_3 (який відправив дану телеграму) в іншому судовому засіданні Відповідач не був позбавлений можливості направити для участі в судовому засіданні по даній справі іншого свого повноваженого представника (наприклад представника, що брав участь в розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_4В.); Відповідачем не подано жодного доказу в підтвердження обставин, висвітлених у клопотанні.

Не погоджуючись з доводами викладеними в апеляційній скарзі Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (а.с. 77-82), в якому, з підстав вказаних у даному відзиві, просить рішення господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2011 року по справі № 2/5025/1226/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

Позивач вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2011 року по справі № 2/5025/1226/11 прийнято у відповідності до чинного законодавства України, без порушення норм матеріального чи процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою і такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, а тому не підлягає задоволенню.

Представник Позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, з підстав, вказаних у відзиві (а.с. 77-82).

Заслухавши пояснення представника Позивача, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 1 лютого 2010 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір № 11-06/10-67-БО-34 поставки природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, та інших субєктів господарювання, згідно якого.

Відповідно до умов Договору, Позивач зобовязався передати у власність покупцю природний газ, за наявності його обсягів, а Відповідач зобовязався прийняти та оплатити поставлений природний газ (а.с. 12-20).

Згідно до пункту 2.1 Договору: Позивач передає Відповідачу в період з 1 лютого 2010 року по 30 квітня 2010 року газ в обсязі 2 418 000 кубічних метрів.

В силу дії пункту 5.4 Договору: загальна сума цього договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

На виконання своїх договірних зобов'язань Позивач на протязі лютого-квітня 2010 року поставив Відповідачу природний газ в обємі 2 585 000 кубічних метрів на загальну суму 6 770 611 грн. 32 коп..

Даний факт поставки Позивачем природного газу підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі-приймання природного газу, а саме: актом № 16Хм від 28 лютого 2010 року на суму 3 143 030 грн.40 коп. (а.с.21 ); актом від 31 березня 2010 року на суму 1 702 474 грн. 80 коп. (а.с. 22); актом від 30 квітня 2010 року на суму 1 925 106 грн.12 коп. (а.с.23).

В силу дії частини 2 пункту 4.4 Договору: приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки, оформляється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість; акт приймання-передачі газу складається за встановленою формою на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газотранспортним підприємством та споживачами, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого постачальником; не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобовязується надати постачальнику для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця та погоджені газотранспортним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу та реєстр обсягів реалізації газу.

Відповідачем частково сплачено заборгованість за отриманий природний газ у розмірі 6 454 440 грн. 69 коп.

Таким чином, у Відповідача перед Позивачем залишилась непогашеною заборгованість по Договору в сумі 316 170 грн. 63 коп.

Доказів погашення решти суми заборгованості, Відповідач суду не надав.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України: обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглядаючи спірні правовідносини, слід враховувати наступні положення чинного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України: господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу дії статті 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що не є підставою звільнення від відповідальності за невиконання зобов'язання, зокрема порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також необхідно зазначити, що пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України закріплений один з найважливіших принципів Цивільного законодавства, а саме: принцип свободи договору. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Принцип свободи договору має універсальне значення для всіх учасників цивільних відносин. Підтвердження цього принципу законодавством означає відмову від примушення до укладення договорів на основі обов'язкових для сторін актів. Принцип свободи договору також закріплений рядом інших статей Цивільного кодексу України, зокрема статтями 6, 205, 627. Він полягає в тому, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента й визначенні умов договору, у виявленні волі на вступ у договірні відносини, у виборі форми договору (стаття 205 Цивільного кодексу України).

Згідно з наданим законом правом 1 лютого 2010 року між Відповідачем та Позивачем був укладений договір на постачання природного газу № 11-06/10-67-БО-34, який відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи доказів, Позивачем були належним чином виконані свої договірні зобов'язання щодо поставки природного газу, що підтверджується відповідними актами передачі-приймання (а.с. 21-23).

В той же час, Відповідачем не були виконані в повному обсязі свої зобов'язання щодо оплати отриманого за договором товару.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України: до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України: зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, та в установлений строк.

Згідно пункту 5.1 Договору: ціна за 1000 кубічних метрів газу становить 2 020,25 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 відсотки; податок на додану вартість за ставкою 20 відсотків. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 122,00 грн., крім того, ПДВ 20 відсотків.

До сплати за 1000 кубічних метрів природного газу 2 182,66 грн., крім того ПДВ - 20 відсотків, всього з ПДВ 2 619 грн.19коп.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ згідно пункту 5.1 проводиться грошовими коштами у такому порядку: перша оплата в розмірі 34 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторонами обумовлено, що остаточний розрахунок за фактично спожиті обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до частини 1 пункту 5.2 Договору: Сторони домовились, що ціна за 1 000,0 кубічних метрів газу у відповідному періоді споживання газу та вартість його транспортування територією України встановлюються на граничної ціни та тарифів, затверджених уповноваженим державним органом.

Згідно пункту 5.3 Договору: ціна на газ, тарифи його транспортування, розподіл та постачання можуть змінюватись у разі прийняття уповноваженими органами відповідних нормативних актів. У разі зміни ціни на газ, тарифів на його транспортування, розподіл та постачання, сторонами в обовязковому порядку здійснюється перерахунок за спожитий газ за новими цінами та тарифами.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує, що наявність боргу Відповідача у сумі 316 170 грн. 63 коп. підтверджується копією договору № 517/503 від 28 липня 2011 року про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 503, укладеного територіальним органом Казначейства в Хмельницькій області, головним фінансовим управлінням Хмельницької облдержадміністрації, Відповідачем, Позивачем (а.с. 41- 44)

Законом України „Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію від 12 травня 2011 року № 3319-УІ, дія якого поширюється на підприємства незалежно від їх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, а також субєктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, в тому числі Позивачу передбачено в статті 2, що підлягає списанню заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом (п.2.1 підп.2.1.1)

Відповідно до пункту 2.2 вищеописаного Закону: заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 503 затверджено Порядок перерахування у 2011 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, яким визначено механізм перерахування у 2011 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі заборгованість з різниці в тарифах) за рахунок надходжень, визначених пунктом 40 статті 4 Закону України „Про Державний бюджет України на 2011 рік. Також ним визначено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі - розрахунки) здійснюється на умовах, визначених цим Порядком, на суму заборгованості з різниці в тарифах, що утворилася у період з 1 жовтня 2009 р. по 31 грудня 2010 року і не погашена на дату складення довідки про розмір кредиторської заборгованості місцевих бюджетів та/або дебіторської заборгованості учасників розрахунків, у межах лімітів, установлених Мінфіном для Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій згідно із затвердженим розподілом видатків Державного бюджету України на 2011 рік.

Згідно пункту 4 цього Порядку підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається за формою згідно з додатком 1 між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані підприємствам теплоенергетики на заборгованість за природний газ). Учасниками розрахунків є відповідні територіальні органи Казначейства, місцеві фінансові органи, підприємства, що виробляють, постачають та транспортують теплову енергію для населення, незалежно від форми власності, Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України, її дочірня компанія „Газ України та її філії.

Пунктами 10-15 Порядку визначено порядок укладення, перевірки договорів про організацію взаєморозрахунків, перерахування і розподіл коштів...

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що за своїм змістом Постанова Кабінету Міністрів України № 503 від 11 травня 2011 року не звільняє Відповідача від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов'язання, оскільки постанова такі норми не містить, а лише встановлює норми, що регулюють бюджетні відносини та відносини пов'язані з погашенням заборгованості з різниці в тарифах.

Тому, надання або ненадання субвенцій з державного бюджету не може бути умовою виконання або невиконання Відповідачем своїх договірних зобов'язань.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Закон встановлює, можливість списання заборгованості (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Прикінцевими положеннями Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України у двотижневий термін з дня набрання чинності цим Законом затвердити порядок списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію.

Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що на момент звернення Позивача з позовом до Відповідача такий Порядок Кабінетом Міністрів України не прийнятий, відповідно нараховані пеня, інфляційні втрати та три відсотки річних за договором поставки природного газу без відповідного порядку взагалі не підлягали списанню.

Колегія суддів зауважує, що відповідний Порядок списання заборгованості за спожитий газ та електричну енергію був затверджений 8 серпня 2011 року постановою Кабінетом Міністрів України № 894 (далі-Порядок).

Відповідно до пункту 6 вищеописаного Порядку: для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів.

Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

В силу дії пункту 7 Порядку: заборгованість із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані учасникам процедури списання на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, щодо стягнення яких до набрання чинності Законом розпочата процедура судового врегулювання спору і відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України.

Учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 року кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості (пункт 8 Порядку).

Згідно пункту 9 Порядку: списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в межах сум, списаних компанією "Газ України" учасникам процедури списання, зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та заборгованості ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, та надсилає їй щомісяця повідомлення про суму списаної таким учасникам заборгованості та суму заборгованості, що підлягає списанню у бухгалтерському обліку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Враховуючи вищеописане, колегія суддів звертає увагу, що Відповідачем на момент прийняття рішення місцевим господарським судом повністю не дотриманні вимоги Порядку, щодо списання такої заборгованості.

Також, Рівненський апеляційний господарський суд наголошує на тому, що на сьогоднішній день комісія з питань списання заборгованості Відповідачем не створена, відповідно відсутні протоколи такої комісії про списання заборгованості. Крім того, на момент винесення рішення місцевим господарським судом між сторонами відсутні укладені Договори щодо списання пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, нарахованих Відповідачу на заборгованість за спожитий природний газ у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 рік між Відповідачем та Позивачем також не укладені.

Таким чином на момент вирішення спору і господарському суді Хмельницької області, Відповідачем не дотриманні вимоги Порядку, щодо списання пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних, нарахованих Відповідачу на заборгованість за спожитий природний газ у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 рік, в зв'язку з чим станом на дату прийняття цього рішення у Позивача відсутні підстави для списання штрафних санкцій...

Також колегія суду звертає увагу на те, що у відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України: зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При зверненні Позивача з до господарського суду, було подано договір постачання природного газу, акти приймання - передачі природного газу, розрахунок боргу з урахуванням всіх проведених Покупцем оплат, розрахунок пені, інфляційних, 3 процентів річних. Розглядаючи вказані докази, суд встановив факт поставки товару та факт його несвоєчасної та не повної оплати. Таким чином у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки будь-які докази належного виконання зобов'язання з оплати отриманого газу Відповідачем надані не були.

З урахуванням усього вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що прийняття Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», Постанови Кабінету Міністрів України № 605 та Постанови Кабінету Міністрів України № 503 в будь якому випадку не може бути підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог.

З аналізу всього вищеописаного в даній постанові, Рівненський апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що вимоги Позивача про стягнення основного боргу заявлено обґрунтовано.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рівненський апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок інфляційних, погоджується з розрахунками господарського суду Хмельницької області, щодо правомірності нарахування та стягнення інфляційних у сумі 48 995 грн.15 коп., за період березень 2010 року по травень 2011 року (згідно офіційно встановлених індексів інфляції за цей період), а також 3% річних у сумі 28 868 грн. 33 коп. (за період з 11 березня 2010 року по 7 липня 2011 року).

Крім суми заборгованості, інфляційних та річних Позивач просив суд, стягнути пеню в сумі 24 264 грн. 20 коп.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, окрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України: виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу дії частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено: у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору, Відповідач зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України: нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.10 Договору визначено, що неустойка нараховується Позивачем за шість місяців, що передують моменту звернення з претензією або позовом, а пунктом 9.3 Договору визначено, що строк позовної давності та стягнення неустойки за цим Договором встановлюються тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, що розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки сторони в Договорі визначили інший період нарахування штрафних санкцій, ніж встановлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, про що свідчить зміст вищеописаних пунктів 7.2, 7.10 Договору, то відповідно, пеня нарахована і заявлена до стягнення у сумі 24 264 грн. 20 коп. за прострочення оплати газу, за період з 7 січня 2011 року по 7 липня 2011 року (181 день) є цілком правомірними.

Водночас, частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України: розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу дії частини 1 статті 233 Господарського кодексу України: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України: господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищеописані норми законодавства, заяву Відповідача щодо важкого фінансового стану комунального підприємства, обєктивні обставини які призвели до виникнення боргу, а також ступінь виконання боржником зобов'язання по Договору (з 6 770 611 грн. 32 коп. вартості поставленого газу, ним не сплачено лише 316 170 грн. 63 коп.) колегія суду приходить до висновку про підставність зменшення розміру пені на пятдесят відсотків - до 12 132 грн.10 коп. судом першої інстанції.

Враховуючи усе вищеописане в даній постанові колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2011 року у справі № 2/5025/1226/11 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства «Міськтепловодоенергія»без задоволення.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2011року у справі № 2/5025/1226/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства "Міськтепловоденергія" - без задоволення.

Справу №2/5025/1226/11 повернути господарському суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Щепанська Г.А.

Суддя Гудак А.В.