ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2011 року Справа № 5005/4384/2011

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Чимбар Л.О.,

секретар судового засідання Гузоватий О.І.,

представники сторін:

від позивача: не зявився,

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №45 від 25.05.2011 року,

ОСОБА_2, довіреність №70 від 30.05.2011 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2011 року у справі №5005/4384/2011

за позовом Одеської залізниці, м. Одеса

до відкритого акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. Дзержинського, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення штрафу за неправильне зазначення у накладній відомостей про масу вантажу в розмірі 17 465 грн.

В С Т А Н О В И В:

Одеська залізниця звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з відкритого акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського на свою користь штрафу в розмірі 17 465 грн. за неправильне зазначення останнім маси вантажу у залізничній накладній №46996640 та понесених судових витрат по справі.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2011року у справі №5005/4384/2011 (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 17 465 грн. штрафу за неправильне зазначення маси вантажу; 174 грн. 65 коп. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На погодившись з рішенням суду першої інстанції публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2011 року у справі №5005/4384/2011 скасувати, прийняти нове рішення, яким в позовних вимогах Одеської залізниці до публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е. Дзержинського»відмовити.

Скаржник зазначає, що:

- господарським судом неповно досліджено всіх обставин справи;

- при визначені маси спірного вагону використовувались засоби вимірювальної техніки обох сторін, призначені для переважування вагонів, державна повірка ваг яких проведена з дотриманням вимог, які звичайно ставляться до таких засобів, однак судом прийняті до уваги дані лише позивача;

- маса нетто, визначена при переважуванні в кількості 68 тон не перевищує вантажопідйомності напіввагону №64849615, що становить, відповідно до залізничної накладної, 69 тон;

- комерційний акт, поданий позивачем, мав бути оцінений судом у сукупності з усіма іншими доказами у справі;

- обставини, що стали підставою для стягнення штрафу, не вплинули на порядок і умови виконання основного зобовязання між сторонами, не спричинили збитків позивачу і негативно не відобразилися на фінансово-економічному положенні останнього, тому у відповідності зі ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2011 року здійснено заміну відповідача у справі №5005/4384/2011 відкритого акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського його правонаступником публічним акціонерним товариством Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського.

Позивач в судові засідання не зявився, надав суду пояснення, якими проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд в її задоволенні відмовити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та присутніх в судових засіданнях представників відповідача, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, повязані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України «Про транспорт», Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами законодавства України.

Ст.307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт»встановлює, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 року із змінами та доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України №1510 від 11.10.2002 року та № 1973 від 25.12.2002 року (далі по тексту Статут залізниць України), визначає обовязки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до п1 ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Накладна, у відповідності із ст.6 Статуту залізниць України, це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно ч.1 ст.22 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (ч.ч.1, 2, 3 ст.23 Статуту залізниць України).

Завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами (ч.1 ст.30 Статуту залізниць України).

Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. (ч.1 ст.37 Статуту залізниць України).

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто (ч.4 ст.52 Статуту залізниць України).

Залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами (ст.105 Статуту залізниць України).

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ч.ч.1, 2 ст.24 Статуту залізниць України).

За неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (ст.122 Статуту залізниць України).

Як вбачається з матеріалів справи у жовтні 2010 року зі станції Дніпродзержинськ Придніпровської залізниці відповідач відвантажив вагон №64849615 з гранульованим шлаком на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь Цемент», що підтверджується накладною №46996640, в якій вантажовідправником, як це передбачено ч.1 ст.37 Статуту залізниць України, зазначена маса вантажу: брутто 89 950 кг, тара з бруса 22 500 кг, нетто 67 450кг, а залізниця зобовязалась доставити вагон на станцію призначення Здолбунів Львівської залізниці і видати вантажоодержувачу.

Відповідно до ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі, невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах.

Під час прямування вагону на станції Знамянка Одеської залізниці, користуючись правом, наданим їй ст.24 Статуту залізниць України, залізниця перевірила правильність відомостей щодо маси вантажу, що зазначена у накладній №46996640 вантажовідправником. При зважуванні виявилось: брутто 90 500 кг, тара з бруса 22 500 кг, нетто 68 000 кг, тобто у вагоні №64849615 маса гранульованого шлаку на 550 кг більше, ніж зазначено у перевізному документі, про що складено комерційний акт серії АА №056355/875/143.

Провізна плата, як вказано в накладній №46996640, складає 3 493 грн., різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилась на станції переважування, перевищує в даному випадку граничне розходження визначення маси нетто, тому позивач, у відповідності із ст.122 Статуту залізниць України, нарахував відповідачеві штраф в сумі 17 465 грн., який правомірно стягнутий місцевим господарським судом оскарженим рішенням.

Посилання апелянта на ті обставини, що маса нетто, визначена при переважуванні в кількості 68 тон, не перевищує вантажопідйомності напіввагону №64849615, яка становить відповідно до залізничної накладної 69 тон та його твердження щодо недоведеності позивачем того, що різниця ваги вантажу завдала залізниці збитків та призвела до негативних наслідків, що є підставою для зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, колегія суддів прийняти до уваги не може, оскільки:

- по-перше, у відповідності із п.1 ст.550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання;

- по-друге, ст.233 Господарського кодексу України, на яку посилається скаржник, передбачає можливість (не обовязковість) такого зменшення у виняткових випадках, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі, порівняно із збитками кредитора та у разі, коли порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Вказана норма не є імперативною та застосовується за визначених у законі умов на розсуд суду. При цьому суд при вирішенні цього питання повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, а також виходити з інтересів сторін, що заслуговують на увагу. Тоді як з матеріалів справи не вбачається звернення відповідача до господарського суду Дніпропетровської області з відповідною обґрунтованою заявою (з наданням належних доказів) щодо зменшення розміру неустойки. У відзиву на позов відповідач вказує, що стягнення штрафу було б значно великим, неадекватним вчиненому порушенню, проте, всупереч зазначеному, просить суд в позові відмовити в повному обсязі, не ставлячи на розгляд питання щодо зменшення його розміру.

З огляду на викладене рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним, належним чином дослідженим обставинам справи, вимогам чинного законодавства, тому Дніпропетровський апеляційний господарський суд підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2011 року у справі №5005/4384/2011 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Л.О. Чимбар

(Повний текст постанови складено 09.08.2011р.)