ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" липня 2011 р. Справа № 5019/1260/11

За позовом ОСОБА_1 підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_1 підприємницької діяльності - фізичної особа підприємця ОСОБА_3

про визнання права власності

за зустрічним позовом ОСОБА_1 підприємницької діяльності - фізичної особа підприємця ОСОБА_3

до ОСОБА_1 підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_2

про визнання права власності

Суддя Мамченко Ю.А.

Представники:

від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2: не зявився;

від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3Н: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 07.07.2011 року)

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до статті 811 ГПК України.

В засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - приватний підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_3, у якому просить суд визнати право власності на самочинне перобладнання нежитлового приміщення складу під магазин, загальною площею 42,5кв.м., що знаходиться за адресою м.Дубно, вул.Замкова, 51.

При цьому, як на підставу своїх позовних вимог посилається зокрема на укладений 22 жовтня 2010 року з відповідачем договір оренди нежилого приміщення - складу, загальною площею 45,8 кв.м., що знаходиться за адресою Рівненська область, м.Дубно, вул.Замкова, 51, що належить відповідачу на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 02.08.2007 року, зареєстрованого в КП «Архітектор»Дубенської міської ради під реєстровим номером 19774262, на підставі якого позивач отримав у платне користування, на умовах оренди, будівлю складу. При цьому, ПП ОСОБА_2 зазначає, що на підставі усної домовленості здійснив переобладнання орендованого приміщення зі складу під магазин. Відтак, на думку позивача, наявні всі підстави для задоволення позову.

Відповідач - приватний підприємець ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Як зазначив відповідач, відносини з позивачем врегульовані укладеним з останнім договором оренди нежилого приміщення оренди будівлі складу, загальною площею 45,8 кв.м., при цьому договір оренди не містить положень щодо самовільного здійснення орендарем поліпшень орендованого приміщення.

Приватним підприємцем ОСОБА_3 подано зустрічний позов до Приватного підприємця ОСОБА_2, у якому просить суд визнати за нею право на самочинне перобладнання нежитлового приміщення складу під магазин, загальною площею 42,5кв.м., що знаходиться за адресою м.Дубно, вул.Замкова, 51 та складається з наступних приміщень: 1-торгового залу, площею 34,9 кв.м., 2 - побутового приміщення, площею 5,4 кв.м., 3 - туалет площею 1,8 кв.м..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13.07.2011 року зустрічний позов прийнято господарським судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Приватний підприємець ОСОБА_3 як на підставу своїх позовних вимог за зустрічним позовом посилається зокрема на те, що саме вона є власником нежилого приміщення, складу, який знаходиться за адресою м.Дубно, вул.Замкова, 51. Право власності на вказаний обєкт нерухомості було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_5 та приватним підприємцем ОСОБА_3. При цьому, не оспорює факт укладання з позивачем договору оренди нежилого приміщення. Враховуючи це, та зважаючи, що в результаті здійсненої реконструкції права інших осіб (суміжних землекористувачів) не порушені, відповідач, з огляду на наявність відповідних рішень міської ради вважає, що у суду наявні підстави для задоволення позову не підставі ч.5 ст.376 ЦК України.

Приватний підприємець ОСОБА_2 у відзиві за зустрічну позовну заяву зустрічні позовні вимоги визнав, вважає, що вони є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, як кожний окремо, так в їх сукупності, давши цьому достатню і об`єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та відповідно про обгрунтованість зустрічних позовних вимог.

При винесенні рішення судом

ВСТАНОВЛЕНО

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу укладеного 02 серпня 2007 року з ОСОБА_5, підприємець ОСОБА_3 є власником нежилого приміщення - складу, загальною площею 45,8 кв.м., що знаходиться за адресою Рівненська область, м.Дубно, вул.Замкова, 51. Право приватної власності відповідача стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.09.2007 року, номер витягу 16097969, зареєстрованого КП «Архітектор».

В свою чергу вищезазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці площею 0,0078 га, яка належить підприємцю ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно Державного акту на земельну ділянку серії ЯЛ №816648, виданого 29.03.2011року. Відповідно до індексації кадастрової карти м.Дубно земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:003:2439.

Розглядом матеріалів справи судом встановлено, що відповідач в процесі здійснення господарської діяльності, з метою ефективного використання належного йому майна безпосередньо у здійсненні підприємницької діяльності здійснив реконструкцію та добудову нежитлового приміщення будівлі складу-магазину.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволити будівництво на своїй ділянці іншим особам. В свою чергу, право власності на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, економічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст.375 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом якщо вони збудовані або будуються, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил .

З огляду на це здійснена відповідачем реконструкція та добудова нерухомого майна, без належно затвердженого проекту, що в свою чергу відповідачем не оспорюється, є самочинною.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно .

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання такого права.

Відповідно до ч1 ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки зазначене свого підтвердження при розгляді справи не знайшло та зважаючи, що відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Щодо безпідставності первісних позовних вимог, суд вважає за необхідне вказати на таке.

22 жовтня 2010 року з відповідачем договір оренди нежилого приміщення - складу, загальною площею 45,8 кв.м., що знаходиться за адресою Рівненська область, м.Дубно, вул.Замкова, 51, на виконання умов, якого орендодавець передав орендарю за актом приймання-передачі від 22 жовтня 2010 року в строкове платне користування нежиле приміщення - складу, загальною площею 45,8 кв.м., що знаходиться за адресою Рівненська область, м.Дубно, вул.Замкова, 51. Умови договору не містять будь-яких можливих підстав набуття орендарем права власності на орендоване майно в майбутньому; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Згідно з ст.778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи на які посилався позивач за первісним позовом, як на підставу своїх вимог, є безпідставними, необґрунтованими та надуманими, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З огляду на вищевказане, підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити.

2. Зустрічний позов задоволити.

3. Визнати за Приватним підприємцем - ОСОБА_3 право власності на право самочинне переобладнання нежитлового приміщення складу під магазин, загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою м.Дубно, вул.Замкова, 51 та складається з наступних приміщень: 1-торгового залу, площею 34,9 кв.м., 2 - побутового приміщення, площею 5,4 кв.м., 3 - туалет площею 1,8 кв.м..

Суддя Мамченко Ю. А.

Повний текст рішення суддею підписаний «18»липня 2011 року