ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2011 року Справа № 26/5005/5701/2011

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В. (доповідач)

суддів: Пруднікова В.В., Науменка І.М.,

секретар судового засідання: Манчік О.О.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 11.10.2010 року,

від відповідача: не зявився,

від третьої особи: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Траффікс»на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2011 року у справі №26/5005/5701/2011

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг», м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Траффікс», м.Дніпропетровськ

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова екологія», м.Дніпропетровськ

про стягнення 19 717 753 грн. 20 коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг»(далі по тексту ТОВ «УніКредит Лізинг»), з урахуванням уточнень позовних вимог, звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Траффікс»(далі по тексту ТОВ «Траффікс») на свою користь 15 668 863 грн. 97 коп. заборгованості; 1 602 399грн.35коп. інфляційного збільшення суми основного боргу; 383766грн.10коп. неустойки за прострочення сплати лізингових платежів; 493 479грн. 12 коп. 3% річних та судових витрат, повязаних з поданням позову.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2011року у справі №26/5005/5701/2011 (суддя Камша Н.М.) позов задоволено: стягнуто з ТОВ «Траффікс»на користь ТОВ «УніКредит Лізинг»основного боргу - 15 668 863грн.97коп.; 3 % річних - 493 479 грн. 12 коп.; інфляційних збитків 1602399 грн. 35 коп.; неустойки - 383 766 грн. 10 коп.; витрат по сплаті державного мита - 25 500 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 236 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач, посилаючись на неповне дослідження місцевим господарським судом обставин справи, порушення та неправильне застосування ним норм матеріального то процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2011 року у справі №26/5005/5701/2011 скасувати, в задоволенні позову ТОВ «УніКредит Лізинг»відмовити.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд:

- в порушення ст.ст.256, 258, 267 Цивільного кодексу України стягнув з відповідача пеню за період з 01.05.2009 року по 18.04.2011 року, не застосувавши скорочену позовну давність в 1 рік та не дотримавшись обмежень, встановлених п.6 ст.232 Господарського кодексу України;

- не зясувавши причини неявки у судове засідання третьої особи, прийняв рішення без заслуховування її пояснень, чим позбавив третю особу можливості висунути проти вимог позивача власних заперечень;

- мав залучити третю особу до розгляду справи в якості відповідача-2, який разом з відповідачем повинен солідарно відповідати перед позивачем, оскільки є поручителем за виконання зобовязань ТОВ «Траффікс»перед ТОВ «УніКредит Лізинг»за договором №949-LD від 02.12.2008 року, що є підставою предявленого позову.

Позивач проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, заперечує, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд в її задоволенні відмовити, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідач та третя особа на виклик суду не зявились, про час і місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином (а.с.121, 131, 132).

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судових засіданнях представника позивача, перевіривши повноту дослідження місцевим господарським судом обставин справи, відповідність оскарженого рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Між позивачем ТОВ «УніКредит Лізинг»та відповідачем ТОВ «Траффікс»укладений договір фінансового лізингу №949-LD від 02.12.2008 року (далі по тексту договір), за умовами якого лізингодавець (позивач у справі) прийняв на себе зобовязання придбати предмет лізингу (майно, зазначене у додатку №1 «Специфікація»до договору) у власність від продавця (відповідно до встановлених лізингоодержувачем (відповідачем у справі) специфікацій та умов, передбачених в договорі, зокрема у додатку №1 до договору) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених договором.

На виконання умов договору позивач за накладною №РН-1143 від 04.12.2008року прийняв від приватного підприємства «ЮПІТ»обладнання, що є предметом лізингу за договором, та передав його відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 04.12.2008 року (а.с.26).

Відповідно до п.4.1 договору з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням.

В свою чергу, лізингоодержувач прийняв на себе зобовязання за договором здійснювати оплату за користування предметом лізингу. Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку лізингових платежів у додатку №2 до договору (п.7.1 договору).

Умови платежу узгоджені сторонами пунктом 9 договору, датою оплати вважається дата надходження коштів, перерахованих лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця (п.9.3 договору).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (п.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (п.1 ст.193 Господарського кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України)

Відповідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання).

Позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобовязань щодо здійснення лізингових платежів в розмірі та строки, передбачені умовами договору. Згідно поданого ним розрахунку заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів в період з квітня 2009 року по лютий 2011 року (включно) складає 15 668 863 грн. 07 коп.

Доказів сплати лізингових платежів у зазначений позивачем період та у предявленому ним розмірі відповідачем не подано, в матеріалах справи вони відсутні, тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в заявленому позивачем розмірі.

У разі порушення зобов'язання, відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом; сплата неустойки.

Згідно п.2 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг»лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Листом за вих. №288 від 21.02.2011 року, надісланим на адресу ТОВ «Траффікс»та отриманим останнім 11.03.2011 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.29), позивач повідомив відповідача про відмову від загальних та спеціальних умов договору в звязку з простроченням лізингоодержувачем виконання зобовязань за ним та про припинення дії договору, починаючи з 28.02.2011 року.

Згідно п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахована позивачем сума інфляційних збитків за період прострочення: з 01.05.2009 року по 18.04.2011 року становить 1 602 399 грн. 35 коп., 3% річних - 493 479 грн. 12 коп.

Пунктом 8.2.1 договору сторонами узгоджено, що у випадку несплати лізингоодержувачем в належний термін будь-якої суми, яка має бути сплачена ним за договором, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю неустойку з простроченої суми за період з дати настання терміну платежу до дати фактичної оплати в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Нарахована позивачем сума пені, згідно уточненого розрахунку, з урахуванням того, що на момент подання позову до суду відносно відповідача порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання зобовязань боржника, за період з 01.05.2009 року по 22.04.2010 року складає 383 766 грн. 10 коп.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків, 3% річних та пені колегія суддів вважає обґрунтованими та правомірно стягнутими оскарженим рішенням.

Заперечення апелянта з приводу порушення судом першої інстанції ст.ст.256, 258, 267 Цивільного кодексу України, всупереч яким стягнуто з відповідача пеню за період з 01.05.2009 року по 18.04.2011 року (в даному випадку місцевим господарським судом допущена описка, яка не вплинула на результат вирішення спору, слід вважати по 22.04.2010 року), без застосування скороченої позовної давності в 1 рік та без дотримання обмежень, встановлених п.6 ст.232 Господарського кодексу України, колегія суддів прийняти до уваги не може з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.п.1,2 ст.258 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п.3 ст.267 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п.4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідачем в процесі розгляду справи заява про застосування позовної давності до суду не подавалась, місцевий господарський суд не мав законних підстав для її застосування з власної ініціативи, тому ним правомірно розглянуті вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у вищезазначений період.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2.1 договору сторонами узгоджені інші (в розумінні вищенаведеної норми) умови, а саме у випадку порушення відповідачем зобовязань щодо вчасної оплати лізингових платежів, він має сплатити позивачу неустойку з простроченої суми за період з дати настання терміну платежу до дати фактичної оплати цього платежу.

Крім того, як вбачається з поданого позивачем розрахунку, пеня нарахована ним по кожному періоду, зазначеному у графіку лізингових платежів, окремо, з дотриманням обмежень, встановлених п.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд, не з'ясувавши причини неявки в судове засідання третьої особи, виніс рішення без заслуховування її пояснень, чим позбавив третю особу права висунути проти вимог позивача власних заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 21.06.2011 року господарським судом Дніпропетровської області залучено ТОВ «Промислова екологія»до участі у справі №26/5005/5701/2011 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та зобов'язано її надати письмові пояснення по суті спору, явку третьої особи в судове засідання, призначене на 04.07.2011 року, визнано судом обов'язковою.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову (ч.4 ст.27 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: 1)нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 2)неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи, що провадження у справі було порушено судом 05.05.2011 року та клопотань про продовження строку розгляду справи від сторін не надійшло (в матеріалах справи вони відсутні), місцевим господарським судом правомірно прийнято оскаржене рішення 04.07.2011 року, тобто у граничну дату строку, встановленого законодавством для вирішення спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд виконав всі вимоги діючого законодавства для забезпечення реалізації процесуальних прав третьої особи, якими вона не скористалась.

Стосовно залучення ТОВ «Промислова екологія»до участі у справі в якості відповідача слід зазначити наступне.

Відповідно п.п.1, 2 ст.554 Цивільного кодексу України, в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п.1 ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор мас право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Позивач в даному випадку реалізував своє право вибору та звернувся до суду з позовом про стягнення суми заборгованості, пені, інфляційних збитків та 3% річних з боржника лізингоодержувача (сторони за договором), який є належним відповідачем у справі. Щодо посилання апелянта на ч.1 ст.24 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача, зазначена норма не носить імперативний характер.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції; рішення місцевого господарського суду ґрунтується на чинному законодавстві, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Траффікс»залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2011 року у справі №26/5005/5701/2011 залиши без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя В.А. Прудніков

Суддя І.М. Науменко

(Повний текст постанови складено 02.09.2011р.)