РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2011 р. Справа № 5019/25/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Кульчин Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Томашгородський кар'єр "Розовий" на рішення господарського суду Рівненської області від 09.02.11 р.

у справі № 5019/25/11 (суддя Войтюк В.Р. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірма "Журавлина"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Томашгородський кар'єр "Розовий"

про стягнення в сумі 66 435 грн. 70 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 04.01.2011р.);

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 09.02.2011 року у справі №5019/25/11 позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірма "Журавлина" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Томашгородський кар'єр "Розовий" задоволено. Присуджено до стягнення з ТзОВ Томашгородський кар`єр "Розовий" на користь ТзОВ фірми "Журавлина" 54 325 грн. 30 коп. заборгованості, 1 307 грн. 33 коп. пені, 8 148 грн. 80 коп. 15% штрафу, 430 грн. 42 коп. 3% річних та 2 223 грн. 85 коп. втрат від інфляції, 644 грн. 36 коп. витрат по держмиту та 236 грн. 00 коп. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим першою інстанцією рішенням, відповідач - ТзОВ Томашгородський кар`єр "Розовий" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Апелянт вважає, що дане рішення прийняте із порушенням норм процесуального та матеріального права. При цьому, апеляційна скарга не містить обгрунтованих доводів та заперечень щодо скасування рішення місцевого господарського суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач - ТзОВ фірма "Журавлина" та його представник безпосередньо в судовому засіданні вважає рішення господарського суду Рівненської області законним, таким, що прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 травня 2010 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю фірмою "Журавлина" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Томашгородський кар`єр "Розовий" укладено договір № 05-2-10 (далі - договір, а.с.13-14).

Відповідно до п.1.1 договору позивач зобов`язувався проводити відпуск паливно-мастильних матеріалів та промислових товарів в асортименті та кількості, що остаточно погоджується у видаткових накладних а відповідач зобов`язувався у порядку та на умовах, визначених договором, прийняти й оплатити товар.

На виконання умов вищевказаного договору у період з 30 серпня 2010 року по 27 вересня 2010 року позивачем, згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних за № Ж2-004767 від 30.08.10 р., № Ж2-0050073 від 10.09.10 р., № Ж2-005192 від 16.09.10 р., № Ж2-005434 від 27.09.10 р. на підставі віповідних довіреностей відповідача було поставлено останньому паливно-мастильні матеріали на загальну суму 142 358 грн. 20 коп. (а.с. 66-73).

Відповідно до п.4.2. договору оплата за поставлений товар проводиться на протязі трьох банківських днів з дати відпуску товару.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач свої зобов'язання по договору виконав частково, сплативши за отриманий товар 88 000 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 467 від 10.09.10р., № 485 від 19.09.10р., № 496 від 21.09.10р. (а.с.21-23).

При цьому, станом на 27 серпня 2010 року з боку відповідача при проведенні розрахунків за відпущені паливно-мастильні матеріали мала місце переплата у розмірі 32 грн. 90 коп.

Таким чином, враховуючи здійснені відповідачем розрахунки та наявну переплату заборгованість останнього за отриманий товар склала 54 325 грн. 30 коп.

На претензію №11-10/253 від 10.11.2010 року з вимогою погасити існуючий борг (а.с.24) відповідач відповіді не дав, розрахунків не здійснив.

Отже, на думку колегії суддів, позовні вимоги про стягнення основного боргу повністю підтверджуються наявними в справі доказами, зокрема, договором, видатковими накладними, довіреностями, платіжними дорученнями, претензією.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то стягнення з відповідача основного боргу в сумі сумі 54 325 грн. 30 коп. є обгрунтовані та підставно задоволені судом першої інстанції.

Крім того, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не подано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч.ч. 1,7 ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи це та зважаючи, що Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"; ст.ст. 549, 551, 611 п.3 ЦК України, п.п. 5.2., 5.4. Договору пердбачена майнова відповідальність, суд апеляційної інстанції не може не погодитись з висновком місцевого суду про обгрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення 1 307 грн. 33 коп. пені та 8 148 грн. 80 коп. 15% штрафу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності стягнення в такому випадку з відповідача 430 грн. 42 коп. відсотків річних та 2 223 грн. 85 коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Томашгородський кар'єр "Розовий" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 09.02.2011 року у справі №5019/25/11 залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Мельник О.В.