ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2011 р.
Справа №18/2561/11

За позовом Приватного підприємства
"Мінімаксі", вул. Заводська, 10, м.
Полтава, Полтавська область, 36008

до Приватного закладу "Дитячо-юнацький
оздоровчий табір санаторного типу
"Буревісник", пр. Сонячний, 9, с.
Клюсівка, Новосанжарський район,
Полтавська область, 39373

про стягнення грошових коштів в сумі 38
072,03 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Крюков В.М., Линник С.І.

від відповідача: відсутні

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості за
будівельні матеріали в сумі 38072,03грн.

Позивач на задоволенні позовних вимог
наполягає.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, надав
суду відзив на позовну заяву в якому
проти задоволення позову заперечує,
посилаючись на те, що придбані 15.04.2009р.
за видатковою накладною № МРн-000004131
панелі (деревоплиту) типу 08В/3 в
кількості 39 штук, якими було оздоблено
стіни та підлогу в житлових кімнатах
спального корпусу № 3 Приватного
закладу «Дитячо-юнацький оздоровчий
заклад санаторного типу «Буревісник» є
джерелом забруднення повітря,
відповідно до висновків санітарно
епідеміологічної служби.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив:

30.04. 2009 року між ПП «Мінімаксі»(позивач)
та Приватним закладом «Дитячо-юнацький
оздоровчій табір санаторного типу
«Буревісник" ( відповідач) укладено
договір купівлі продажу будівельних
матеріалів № 2009-210, згідно якого
позивач зобов'язувався передати у
власність відповідачу товар
(будівельні матеріали), а відповідач -
прийняти та оплатити його ( арк. справи
10.)

У відповідності з п.2.6 сторони
домовились про кредитний ліміт в сумі 30
тис. грн. з відстрочкою оплати товару на
протязі 15 календарних днів.

За період з 05.08.2009 по 24.09.2009 року на
підставі видаткових накладних та актів
виконаних робіт позивач відвантажив
відповідачу товар та надав транспортні
послуги на загальну суму 60 66395 грн. (
накладні в мат. справи, арк. 11-17, акти -
арк. справи 18- 20).

Частина товару на суму 33 146,72 грн. була
оплачена відповідачем своєчасно, але
на даний час заборгованість за
будівельні матеріали та транспортні
послуги відповідно до видаткових
накладних та платіжних документів
складає 38 072,03 грн.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
купівлі - продажу, згідно якого, в силу
ст. 655 ЦК України, продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та
господарського законодавства договір
купівлі-продажу є оплатним, тобто при
набуванні речі у власність, покупець
сплачує продавцеві вартість (ціну)
речі, яка обумовлена договором,
зобов'язуючим, що обумовлено взаємним
виникненням у кожної із сторін прав та
обов'язків, а саме, зобов'язання
продавця передати покупцю річ та право
вимоги оплати і зобов'язання покупця
сплати вартість отриманої речі та
право її вимоги. Даний договір є
консенсуальним, оскільки права та
обов'язки виникають вже в момент
досягнення ними угоди за всіма
істотними умовами. Отже, змістом
договору купівлі продажу є ті умови,
з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити
продукцію (товар) після його прийняття
або прийняття товарно-розпорядчих
документів на нього, якщо договором чи
товарно-розпорядчими документами не
визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій. а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та в
установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Відповідач у відзиві стверджує, що 15
квітня 2009 року він придбав у ПП
„Мінімаксі" за видатковою накладною
№МРн-000004131 панелі (деревоплиту) типу
08В/3, розміром 10 мм 2,5 1,25м в кількості 39
штук. Придбана у ПП „Мінімаксі"
деревоплита була використана
відповідачем, за твердженнями
останнього, для оздоблення стін в
житлових кімнатах спального корпусу №3
Приватного закладу „Дитячо-юнацький
оздоровчий табір санаторного типу
„Буревісник".

28 травня 2009 року Полтавською обласною
санітарно-епідеміологічною станцією
було здійснено дослідження повітря в
житлових кімнатах корпусу №3 дитячого
табору з метою перевірки його на
наявність токсичних інгредієнтів.

В результаті дослідження Полтавською
обласною СЕС було виявлено в повітрі
житлової кімнати перевищення гранично
допустимої концентрації фенолу в 4,4
рази та аміаку в 3 рази.

Джерелом забруднення повітря
Полтавська обласна СЕС назвала
деревостружкову житу з орієнтованими
шарами (08В-3), якої облицьовані стіни
кімнати, в якій відбирались проби
повітря.

30 травня 2009 року головним державним
санітарним лікарем Новосанжарського
району Полтавської області винесено
постанову №26 про застосування
адміністративно-запобіжних заходів за
порушення санітарного законодавства,
якою заборонено заїзд дітей в заклад ПЗ
ДЮ ОТ СТ „Буревісник" ( арк. справи 77). В
постанові стверджується, що в
Приватному закладі „Дитячо-юнацький
оздоровчий табір санаторного типу
„Буревісник" не створені безпечні
умови перебування дітей, в житлових
кімнатах третього спального корпусу
проведено оздоблення стін та підлоги
матеріалами, які не мають документів
про їх якість та безпеку; по
результатах лабораторних досліджень
токсикологічної лабораторії
Полтавської обласної СЕС (протокол
досліджень від 28.05.2009 року в мат. справи,
арк. справи 78-79).

Заперечення відповідача суд не приймає
до уваги, оскільки придбані
відповідачем 15.04.2009р. за видатковою
накладною № МРн-000004131 панелі
(деревоплиту) типу 08В/3 в кількості 39
штук на суму 3 837,92грн. були придбані до
укладення договору від 30.04.2009 року, а
отже не стосуються предмету спору у
даній справі. Крім того, ці матеріали
були оплачені відповідачем в повному
обсязі.

Предметом спору у даній справі є
стягнення боргу в сумі 38 072,03грн. за
товар, який був поставлений у серпні -
вересні місяцях 2009 року на виконання
договору від 30.04.2009 року, при цьому, в
переліку придбаного товару відсутня
найменування товару з найменуванням
панелі (деревоплита) типу 08В/3.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами ( в мат.справи),
відповідачем не спростовані і
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
понесені позивачем при поданні позову
судові витрати з оплати державного
мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються на
відповідача.

В прохальній частині позову
позивач просить також стягнути витрати
на юридичну допомогу без зазначення
суми такої допомоги та доказів
понесення витрат на оплату такої
допомоги.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті цієї норми, судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами. Відповідно
до частини третьої статті 48 ГПК
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом
України "Про адвокатуру" . Дія
названого Закону поширюється тільки на
осіб, які є адвокатами. Поняття
особи, яка є адвокатом, наводиться в
статті 2 Закону України "Про
адвокатуру", де зазначено, що
адвокатом може бути громадянин
України, який має вищу юридичну освіту,
стаж роботи за спеціальністю юриста
або помічника адвоката не менше двох
років, склав кваліфікаційні іспити,
одержав свідоцтво про право на
зайняття адвокатською діяльністю та
прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, судові витрати за
участь адвоката у розгляді справи
підлягають оплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, а їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами. Статтею 44 ГПК
передбачено відшкодування
зазначених витрат за послуги, надані
лише адвокатом, а не будь-яким
представником (див. також постанову
Верховного Суду України від 01.10.2002 зі
справи N 30/6.

Стягнення витрат на юридичну
допомогу положеннями ГПК України не
передбачено.

На підставі матеріалів справи та
керуючись 33,43,49,82-85 ГПК України, суддя, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного закладу
«Дитячо-юнацький оздоровчий табір
санаторного типу «Буревісник»(37393,
Полтавська обл., Новосанжарський р-н, с.
Клюсівка, пров. Сонячний, 9) на користь
Приватного підприємства
«Мінімаксі»(р/р № 8001 в ПРУ КБ
«Приватбанк»м. Полтави, , МФО 331401) заборгованість за
будівельні матеріали в сумі 38072, 03 грн.,
держмито в сумі 380,72 грн. та 236 грн.
судових витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Видати наказ із набранням цим
рішенням законної сили.

3. В частині стягнення судових витрат
на оплату юридичної допомоги -
відмовити.

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією