РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2011 р. Справа № 12/5007/55/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

суддів Дужич С.П.

суддів Юрчук М.І.

при секретарі Снічук І.О.

розглянувши апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Житомирської області від 09.08.11 р. у справі № 12/5007/55/11

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - ОСОБА_2

про стягнення в сумі 16 297 грн. 05 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (дов. ГО-11/272 від 03.12.11 р.)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (надалі Позивач) звернулось в господарський суд Житомирської області з позовною заявою (а.с. 2-4) до Фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (надалі - Відповідач), в якій просить стягнути в порядку регресу матеріальні збитки в сумі 16 297 грн. 05 коп.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 30 травня 2011 року (а.с. 70) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2..

Рішенням господарського суду Житомирської області від 9 серпня 2011 року по даній справі (а.с. 100-102) у позові відмовлено, з підстав, вказаних у цьому рішенні.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Позивач, звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 9 серпня 2011 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі (а.с. 112-113).

Апелянт вважає, що зазначене рішення судом першої інстанції було постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду, зроблені під час винесення оскаржуваного рішення, не відповідають фактичним обставинам справи та приписам чинного законодавства України.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції, постановляючи рішення, помилково виходив з приписів статей 530, 610, 613 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись в доводами викладеними в апеляційній скарзі Відповідач подав до Рівненського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 123-124), в якому просить залишити рішення господарського суду Житомирської області від 9 серпня 2011 року по справі № 12/5007/55/11 без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.

Відповідач вважає, що посилання Позивача на те, що дорожньо транспортна пригода, яка мала місце за участю забезпеченого засобу 18 листопада 2008 року, настала внаслідок невідповідності технічного стану керованого автомобіля існуючим Правилам дорожнього руху є необгрунтованими... Також Відповідач вважає, що вищеописане рішення відповідає обставинам та діючому законодавству.

Представник Позивача в судовому засіданні від 9 листопада 2011 року підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання 9 листопада 2011 року представники Відповідача та Третьої особи не з'явились, жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи від них не надходило.

Про дату, час та місце розгляду справи Відповідач та Третя особа повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а. с. 149, 150).

Враховуючи вищеописане, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників Відповідача та Третьої особи.

Заслухавши пояснення представника Позивача, розглянувши матеріали та обставинами справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Рівненським апеляційним господарським судом встановлено, що 18 листопада 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, про що видано поліс № ВС/2440661 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 12; надалі - Поліс).

Згідно з Полісом, договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності було укладено на умовах страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах (договір I типу).

Згідно пункту 1.7. статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах;

Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу, що з Полісу (а.с. 12) вбачається, що забезпеченим транспортним засобом був автомобіль марки "МАЗ 544008" держ. номерний знак АМ 835 АМ, номер кузова УЗМ 0179, рік випуску 2003, місце реєстрації м. Бердичів.

Даний транспортний засіб належить Відповідачу на праві власності, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АМС № 024925 (а. с. 80). При цьому, вищевказаний автомобіль використовувався Відповідачем для здійснення ним своєї підприємницької діяльності в зв'язку з чим колегія суду приходить до висновку про підсудність даного спору господарським судом України...

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2009 року (а.с. 11) встановлено, що: 27 листопада 2008 року на 6 кілометрі автомобільної дороги Київ Чоп Могилів Подільський, водій Третя особа, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не стежив за технічним станом транспортного засобу, в результаті чого допустив зрив колесу від автомобіля, яке вилетіло на смугу зустрічного руху та здійснило зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 в результаті чого автомобіль «Ніссан»отримав механічні пошкодження.

Крім того, у вищевказаній постанові Козятинський міськрайонний суд встановив, що своїми діями Третя особа вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені; рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору; факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Водночас, колегія суду зауважує, що факт дорожньо транспортної пригоди за участю вищевказаного транспортного засобу, яким керував працівник Відповідача - Третя особа, підтверджується Протоколом про адміністративне правопорушення № 188794 від 27 листопада 2008 року (а.с. 13), а відповідно є доведеним...

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України: за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 980 Цивільного кодексу України: предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Рівненський апеляційний господарський суд звертає увагу, що відповідно до статті 45 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В силу дії пункту 37.4 статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, повязані з відшкодуванням збитків.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зауважує, що матеріальний збиток завданий внаслідок пошкодження транспортному засобу "Ніссан", дорожній номерний знак НОМЕР_3 визначено згідно звіту автотоварознавчого дослідження № 563 від 4 грудня 2008 року (а.с. 18-37), який за результатами розгляду страхового випадку був відшкодований (виплачений) Позивачем потерпілій особі, тобто власнику пошкодженого транспортного засобу "Ніссан" ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням № 11628 від 22 квітня 2009 року на суму 16 297,05 грн..

Згідно абзацу «г» підпункту 38.1.1 пункту 3.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страховик (позивач) після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Рівненський апеляційний господарський суд зауважує, що Позивач в порядку статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся з позовом про стягнення з Відповідача, як із страхувальника, 16 297 грн. 05 коп. заборгованості по регресній вимозі по виплаті страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи вищеописану норму, колегія суддів наголошує на тому, що підставою виникнення зобов'язання у Відповідача (з урахуванням встановленням факту невідповідності технічного стану транспортного засобу) є факт виплати Позивачем, згідно платіжного доручення № 11628 від 22 квітня 2009 року потерпілій стороні страхової суми в розмірі 16 297 грн. 05 коп..

Постановою Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23.12.2005р. з наступними змінами, розяснено, що коли суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні зясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Рівненський апеляційний господарський суд зазначає, що розділом 31 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, № 1306, визначено вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, в т.ч. визначено випадки - коли забороняється експлуатація транспортних засобів.

Пунктом 31.1 Правил дорожнього руху передбачено, що: технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Колегія суду наголошує на тому, що підпунктом «є» пункту 31.4.5 встановлено, що: забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо відсутній болт (гайка) кріплення або є тріщини диска і ободів коліс.

Згідно пункту 31.1 Правил дорожнього руху: технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Суд першої інстанції, своїм рішенням, по суті вказав, що відлетівше колесо з транспортного засобу Відповідача, злетіло з даного транспортного засобу при наявності усіх болтів (гайок) та кріплень... Суд апеляційної інстанції зауважує, що таким визначенням суд першої інстанції по суті вказав, що колесо автомобіля МАЗ, вилетівши на зустрічну смугу і зіткнувшись з автомобілем «Ніссан» залишилося прикріпленим до автомобіля МАЗ...

Колегія апеляційного господарського суду не може погодитися з таким абсурдним висновком суду першої інстанції... Колегія суду наголошує на тому, що як у випадку відсутності болтів (гайок), так і у випадку Відсутності кріплення (наприклад, внаслідок зриву спарки колеса чи шпильки...), в силу дії підпункту «є» пункту 31.4.5 Правил Дорожнього руху, експлуатація транспортних засобів з такими технічними недоліками не допускається...

Крім того колегія суду наголошує на тому, що в силу дії пункту 2.3 Правил дорожнього руху, перед виїздом водій мав перевірити технічну справність керованого автомобіля та його комплектність, а також мав стежити за технічним станом автомобіля...

Також, колегія суду звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1.5 Привал дорожнього руху: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

З огляду ж на те, що автомобіль МАЗ, що належить Відповідачу, керувався з такими невідповідностями технічному стану, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку про підставність звернення Позивача до Відповідача з регресним позовом про стягнення виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 16 297 грн. 05 коп..

З огляду на вищенаведене, колегія суду приходить до висновку, про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, встановленим обставинам справи, що є безумовною підставою для його скасування...

Виходячи з усього вищенаведеного у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати.... З огляду на підставність позовних вимог Позивача, про які вказано вище у постанові апеляційного господарського суду, колегія суду приймає нове рішення, яким позов задовольняє повністю.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - задоволити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 09.08.11 р. у справі № 12/5007/55/11 - скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю. Стягнути з підприємця ОСОБА_1 (Житомирська область, Бердичевський район, с. Хажин, вул. Будьонова, б. 15, кв. 68) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, пр-т Перемоги, б. 65; 30115243) 16 297 грн. 05 коп. збитків, 162 грн. 97 коп. витрат по сплаті державного мита за розгляд позовної заяви, 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 81 грн. 49 коп. витрат по сплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Юрчук М.І.

15931/11