РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"24" січня 2011 р. Справа № 22/1668-10

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Петухова М.Г.

суддів: Демидюк О.О.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Красилівський комбікормовий завод»

на рішення господарського суду Хмельницької області від 18.10.2010 р.

у справі № 22/1668-10

за позовом Фермерського господарства «Житниця»с. Щиборівка Красилівського району Хмельницької області

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Красилівський комбікормовий завод» м.Красилів, Хмельницької області

про стягнення 116 539 грн. 99 коп.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3;

від відповідача не зявився.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.10.2010 р. у справі № 22/1668-10 (суддя Заверуха С.В.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 83065,15 грн. основного боргу, 7575,94 грн. інфляційних втрат, 3099,58грн. 3 % річних , 8776,46 грн. пені за договором купівлі №1/05 від 01.05.2009р., а також 1025,17 грн. відшкодування витрат по сплаті державного мита та 207,44 грн. відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. Відмовлено в частині стягнення 20,48 грн. - 3% річних, 1649,57грн. - інфляційних втрат, 12352,81 грн. пені. Своє рішення суд першої інстанції мотивував неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобовязань по оплаті отриманого товару (зерна кукурудзи) згідно умов договору купівлі №1/05 від 01.05.2009р. ( а. с. 29,30).

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав неповного зясування обставин справи та направити справу на новий розгляд до місцевого суду.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, що отримував від позивача зерно кукурудзи не по договору купівлі №1/05 від 01.05.2009р., а згідно договору на здачу приймання-давальницької сировини та надання послуг по зберіганню, сушці або його переробці на дерть від 15.07.2008р., оскільки позивач не оплатив надані йому послуги, то відповідач утримав в рахунок оплати послуг 980 тон зерна кукурудзи.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судовому засіданні представник ФГ «Житниця»проти апеляційної скарги заперечила з тих підстав, що обовязок виконання відповідачем зобовязаннь за договором купівлі №1/05 від 01.05.2009р. не залежить від вионання договору на здачу приймання-давальницької сировини та надання послуг по зберіганню, сушці або його переробці на дерть від 15.07.2008р. і виконання останнього договору не є предметом розгляду у даній справі. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив. В ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.01.2011р. зазначено, що явка представників сторін є необовязковою і їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи дані обставини, а також те, що з матріалів справи вбачається, що відповідач недобросовісно користувався своїми процесуальними правами, вчасно не зявлявся для отримання процесуальних документів місцевого суду, які за здалегіть направлялися на його адресу, апеляційний господарський суд вважає за можливе розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

При розгляді апеляційної скарги Рівненськиим апеляційним господарським судом встановлено.

Між Фермерським господарством "Житниця" (Продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Красилівський комбікормовий завод" (Покупець) було укладено договір купівлі № 1/05 від 01.05.2009р., згідно якого позивач продає, а відповідач купує зерно кукурудзи (надалі - товар) (п.1. договору).

Загальна кількість товару складає 87 437 кг. Якість товару, що поставляється повинна відповідати : зерно кукурудзи вимогам ДСТУ 3768-98. Поставка товару здійсняється транспортом Покупця. Кількість кожної партії і строки поставки погоджуються сторонами додатково (п.2 договору).

Ціна однієї тонни становить 950,00 грн. за одну тонну у заліковій вазі. Покупець проводить оплату на розрахунковий рахунок Продавця по факту поставки зерна на протязі 3 (трьох) банківських днів(п.3 договору).

У випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань по даному договору сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України.

За порушення термінів оплати партії товару Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на час виконання договору, за кожен день прострочення оплати (п.4 договору).

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору. Всі додатки до даного договору є невідємними частинами даного договору (п.7 договору).

Договір підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

Згідно накладної №570 від 29.05.2009р. по довіреності відовідача №33 від 29.05.09р. позивач передав у власність відповідача, а останній отримав товар (кукурудзу) на загальну суму 83065,15 грн.(а.с.19,20).

Отже згідно з п. 3.2 договору купівлі №1/05 від 01.05.2009 р. оплата товару мала бути проведена до 04.06.2009р. (29.05.09+3 банківські дні).

Відповідач взяті на себе зобов'язання згідно договору не виконав, в зв'язку з цим позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 9225,51 грн., 3% річних в сумі 3120,06 грн., пеню в сумі 21129,27 грн. та звернувся з позовом до суду про стягнення вказаної вище суми.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 18.10.2010 р. у справі № 22/1668-10 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Красилівський комбікормовий завод»без задоволення.

При цьому суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.ст.655, 656, 662, 691, 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу. Так, позивач передав відповідачу товар, останній його прийняв та зобов'язувався сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.193 ГК України, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 83065,15 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме договором купівлі №1/05 від 01.05.2009 р., накладною №570 від 29.05.2009 р., довіреністю №33 від 29.05.2009р.

Колегія суддів вважає, що господарський суд дав правильну оцінку первинним документам і фактичним обставинам справи, які свідчать про факт отримання ТзОВ «Красилівський комбікормовий завод»товару та виникнення обовязку його оплати.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Проте відповідач не долучив до матеріалів справи доказів проведення повного розрахунку з позивачем в обумовлені договором купівлі №1/05 від 01.05.2009 р. строки.

Посилання апелянта (відповідача) на те, що він отримував від позивача зерно кукурудзи не по договору купівлі №1/05 від 01.05.2009р., а згідно договору на здачу приймання-давальницької сировини та надання послуг по зберіганню, сушці або його переробці на дерть від 15.07.2008р., оскільки позивач не оплатив надані йому послуги, то відповідач утримав в рахунок оплати послуг 980 тон зерна кукурудзи, не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги, оскільки правовідносини сторін та виконання ними зобовязань по договору від 15.07.2008р. не є предметом розгляду даної справи, при цьому відповідач з серпня 2008 року мав можливість подати позов до господарського суду, або зустрічний позов у даній справі про стягнення боргу з позивача та доводити його наявність в суді, проте цього не зробив.

Крім цього, слід зазначити, що жоден з договорів не містить умов про можливість проведення заліків між стронами, будь-яких доказів укладання угоди про залік боргу відповідач суду не надав.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 83,65,15 грн. основного боргу є обгрунтованою, підтверджена належними у справі доказами та підлягає задоволенню.

Згідно ст.230 ГК України передбачає обовязок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобовязання. Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.6 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, сторонами в договорі від 01.05.09 № 1/05 передбачено, що за порушення термінів оплати партії товару Покупець виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на час виконання договору, за кожен день прострочення оплати (п.4 договору).

З врахуванням викладеного, щодо стягнення штрафних санкцій із відповідача, то місцевий суд вірно провів їхній перерахунок, зважаючи на допущені зі сторони позивача помилки при їх нарахуванні. За результатами проведених розрахунків, стягненню підлягають: 7575,94 грн. інфляційних втрат, 3099,58грн. 3 % річних , 8776,46 грн. пені .

У зв'язку із проведеними перерахунками, місцевим судом було відмовлено в стягненні 20,48 грн. - 3% річних, 1649,57грн. - інфляційних втрат, 12352,81 грн. пені. Колегія суддів погоджується із проведеними перерахунками місцевим судом, із застосуванням положень п. 6. ст. 232 ГК України щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, то воно припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано та не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині.

З огляду на вище викладене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 18.10.2010 р. у справі № 22/1668-10 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Красилівський комбікормовий завод" без задоволення.

2. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бригінець Л.М.

Суддя Демидюк О.О.