Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ЗАЯВИ ПРО ПОРУШЕННЯ

СПРАВИ ПРО БАНКРУТСТВО ОСОБА_1

від "28" листопада 2011 р. № 19/5007/48/11-П

Господарський суд у складі судді Макаревича В.А. , розглянувши матеріали

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фарфор України" (м.Київ) < Текст >

до Закритого акціонерного товариства "Акціонерне товариство закритого типу "Коростенський фарфор" (м.Коростень)

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2011 року до господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фарфор України" (м. Київ) до Закритого акціонерного товариства "Акціонерне товариство закритого типу "Коростенський фарфор" (м. Коростень) про порушення провадження у справі про банкрутство за правилами ст. ст. 6, 7 та 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( далі по тексту - Закон).

У ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон) зазначено, що суддя повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду, якщо у заяві не вказано відомості, передбачені ст. 7 зазначеного Закону, а також з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 3 ч.1 статті 63 ГПК України, суддя повертає заяву та додані до неї документи, якщо у заяві не вказано докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно із ст. 38 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Особливістю судових доказів є наявність процесуальних норм, які виступають в якості гарантії достовірності отриманої інформації. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону ознаками неплатоспроможності боржника є:

а) грошові вимоги, які повинні становити 300 мінімальних розмірів заробітної плати;

б) вимоги мають бути безспірними;

в) такі вимоги повинні бути не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Статтею ст. 1 Закону визначено поняття терміну "неплатоспроможність" - це неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Посилання заявника в заяві про порушення справи про банкрутство лише на рішення господарського суду Житомирської області від 07.08.2009р. по справі №5/860, наказ № 5/860 від 18.08.2009р. та постанову ВДВС Коростенського МРУЮ про відкриття виконавчого провадження, господарським судом не можуть бути підставою для порушення справи про банкрутство, оскільки стаття 7 Закону зобов'язує ініціюючого кредитора довести обставини неплатоспроможності боржника належними та допустимими доказами ( доказами, що підтверджують неплатоспроможність).

В свою чергу, відповідність розміру безспірних вимог кредитора визначеному Законом, є достатньою формальною умовою для порушення провадження у справі про банкрутство, що випливає зі змісту статті 8 Закону (постанова ВГСУ від 04.07.2007 року у справі № 22/142б).

Останньою ознакою неплатоспроможності боржника, є невиконання ним безспірних вимог кредитора протягом трьох місяців. Списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою.

Відповідно і встановлений Законом тримісячний строк починає свій відлік після пред'явлення виконавчих документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження.

Отже, системний аналіз положень Закону свідчить, що процедура банкрутства випливає з виконавчого провадження, без якого факт неплатоспроможності не може існувати ( постанова ВГСУ від 04.07.2007 року у справі № 22/142б).

Відповідно до вимог п.2 ч.1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, державний виконавець складає акт. Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

У числі додатків до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство ініціюючим кредитором подано лист ВДВС Коростенського МРУЮ № 25101 від 30.06.2010 року, у якому підтверджуються обставини перебування виконавчого документу суду на примусовому виконанні та пояснюються причини його невиконання - недостатність коштів на арештованих розрахункових рахунках боржника. При цьому, не надані докази про відсутність коштів на рахунках в період після 30.06.2010. до звернення з заявою про порушення справи про банкрутство.

Ініціюючий кредитор не надав суду доказів неспроможності підприємства виконати вказані вище грошові зобовязання перед ініціюючим кредитором (докази стосовно відсутності у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення), у тому числі у примусовому порядку передбаченому нормами ст. 115 ГПК України, ст. 257 КАС України та Законом України "Про виконавче провадження", що також кореспондується з нормами ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які регулюють безспірність вимог кредитора, а також з нормами, які передбачені п.8 ст.7 даного Закону, тобто доказів неплатоспроможності боржника та неможливості виплатити зазначену суму боргу не інакше, як через судову процедуру банкрутства.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі надані докази, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фарфор України" (м. Київ) до Закритого акціонерного товариства "Акціонерне товариство закритого типу "Коростенський фарфор" (м. Коростень) про порушення справи про банкрутство не відповідає вимогам Закону щодо підтвердження наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство, а відтак підлягає поверненню без розгляду.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. 7,9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 63, 86 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Повернути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фарфор України" (м. Київ) до Закритого акціонерного товариства "Акціонерне товариство закритого типу "Коростенський фарфор" (м. Коростень) про порушення справи про банкрутство без розгляду.

Додаток на 26 аркушах, в тому числі квитанція №3910018 від 21.11.2011р.

Суддя Макаревич В.А.

1- в наряд

2- заявнику (рек. з пов.)