ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення заяви про порушення справи про банкрутство

"08" квітня 2011 р. Справа № 5023/2425/11

вх. № 2425/11

Суддя Чистякова І.О.

розглянувши заяву Приватного підприємства "РКС", м. Харків

про визнання банкрутом Приватне підприємство "РКС", м. Харків

ВСТАНОВИВ:

Керівник боржника - Приватного підприємства "РКС" звернувся до господарського суду Харківської області із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з метою проведення санації.

В обгрунтування заяви директор посилається на прийняте єдиним засновником рішення 21 лютого 2011 року про звернення до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "РКС" з метою проведення керівником процедури санації до подання кредиторами заяви про порушення справи про банкрутство, оскільки згідно балансу боржника станом на 01.01.2011р. сума кредиторської заборгованості склала 8 885 100,00 грн., а вартість активів 7 348 300,00 грн., та станом на 01.01.2011р. боржник має непокритий збиток у розмірі 1 676 100,00 грн. Боржником було розроблено план санації, який було затверджено кредиторами, що в сукупності мають кредиторську заборгованість у розмірі 4 654 904,09 грн. - 52,39% загальної суми кредиторської заборгованості.

Розглянувши матеріали заяви, суд вважає за необхідне повернути заяву боржника без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керівник боржника має право подати згідно з вимогами статті 7 цього Закону заяву про порушення справи про банкрутство боржника з метою проведення керівником процедури санації до подання кредиторами заяви про порушення справи про банкрутство за таких умов:

- за наявності рішення органу, до повноваження якого, згідно з законодавством або установчими документами боржника, віднесено право приймати рішення щодо звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство боржника, а у випадку, якщо такі повноваження не визначені, - за наявності рішення органу боржника, до повноваження якого віднесено прийняття рішення щодо реорганізації чи ліквідації боржника;

- за наявності плану санації та письмової згоди кредиторів, загальна сума вимог яких перевищує п'ятдесят відсотків кредиторської заборгованості боржника згідно з даними його бухгалтерського обліку, на впровадження зазначеного плану та на призначення керуючим санації керівника боржника.

Отже, стаття 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачає звернення боржника з заявою про порушення справи про банкрутство на загальних підставах, встановлених ст. 7, з обов`язковим виконанням також додаткових вимог, встановлених ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки у цьому випадку процедура розпорядження майном боржника окремо не проводиться, а одночасно з порушенням справи про банкрутство відкривається процедура санації.

Необхідно зазначити, що заява про порушення справи про банкрутство в порядку ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з метою проведення санації подається на загальних підставах, встановлених ст.ст. 6, 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з урахуванням особливостей, передбачених ст. 53 вказаного Закону.

В свою чергу стаття 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимагає надання боржником документів, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за загальною процедурою банкрутства ознаки неплатоспроможності боржника з`ясовуються судом у підготовчому засіданні.

Оскільки у справі про банкрутство, порушеній за статтею 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відсутнє підготовче засідання, то ознаки неплатоспроможності боржника з`ясовуються судом на стадії прийняття заяви про порушення справи про банкрутство.

За приписами частини 3 статі 6 Закону справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, відповідно до ч. 3 статті 6 Закону про банкрутство ознаками неплатоспроможності боржника є: а) грошові вимоги, які повинні складати 300 мінімальних розмірів заробітної плати; б) вимоги мають бути безспірними; в) такі вимоги повинні бути не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ст. 1 цього Закону безспірні вимоги кредиторів це вимоги визнані боржником, інші вимоги підтверджені виконавчими або розрахунковими документами, по яких згідно законодавства здійснюється списання коштів з рахунку боржника.

Неплатоспроможність, це неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності (абз. 2 ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Відмінність процедури банкрутства за ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" полягає в тому, що в цьому випадку процедура банкрутства спрямована на санацію боржника, тоді як при загальній процедурі банкрутства за наслідками стадії розпорядження майном можлива або санація, або ліквідація боржника.

Але в будь - якому випадку у боржника повинні бути ознаки неплатоспроможності або її загрози. Інакше таке банкрутство має ознаки фіктивного.

Боржник не повинен доводити свою неплатоспроможність лише в єдиному випадку - при зверненні до суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство за спрощеною процедурою, передбаченою ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (банкрутство боржника, який ліквідується власником). Тут має місце неоплатність, яку встановлює боржник в процесі ліквідації.

Згідно вимог ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредиторська заборгованість боржника повинна підтверджуватись даними його бухгалтерського обліку.

Боржник у поданій заяві зазначає, що згідно даних бухгалтерського обліку його кредиторська заборгованість станом на 01.01.2011р. складає 8885100 грн., в той час як відповідно до балансу станом на 01.01.2011р. боржник мав оборотні та необоротні активи на загальну суму 7348300 грн. Таким чином, враховуючи, що у боржника оборотних та необоротних активів менше ніж його кредиторська заборгованість, було прийнято рішення про звернення до суду з заявою про порушення справи про банкрутство у порядку ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частина 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні підтверджуватись певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

В свою чергу, за правилами статті 11 вищенаведеного Закону на основі даних бухгалтерського обліку складається баланс, який є складовою частиною фінансової звітності підприємства.

Отже баланс боржника є лише документом фінансової звітності, який складається на підставі відповідних первинних документів.

Відтак баланс боржника не є первинним бухгалтерським документом та не може самостійно підтверджувати наявність або відсутність кредиторської заборгованості.

Боржником надано підписаний директором ПП "РКС" ОСОБА_1 та головним бухгалтером ПП "РКС" ОСОБА_2 акт звірки кредиторської заборгованості ПП "РКС" станом на 01.01.2011р., в якому наведено перелік кредиторів, сума кредиторської заборгованості та документ, на підставі якого виникла заборгованість.

Однак первинні документи не надано боржником в повному обсязі до заяви про порушення справи про банкрутство, оскільки документи, що надані до заяви та викладені в акті звірки кредиторської заборгованості суми заборгованості суттєво відрізняються та доказів наявності саме такої заборгованості не надано.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства, розмір вимог кредиторів повинні підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно - правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Згідно ч.3 ст. 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до заяви боржника додаються рішення власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника про звернення боржника до господарського суду з заявою, крім випадків, передбачених частиною п'ятою цієї статті; бухгалтерський баланс на останню звітну дату, підписаний керівником і бухгалтером підприємства-боржника; перелік і повний опис заставленого майна із зазначенням його місцезнаходження та вартості на момент виникнення права застави; рішення загальних зборів акціонерного товариства, учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю, яке визначає уповноважену особу акціонерів, учасників товариства з обмеженою чи додатковою відповідальністю, якщо це питання було вирішене ними; протокол загальних зборів працівників боржника, на якому обрано представника працівників боржника, уповноважену особу акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю для участі в арбітражному процесі під час провадження у справі про банкрутство, а в разі неможливості скликання таких зборів - рішення конференції (зборів) представників працівників боржника, уповноважених осіб акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю та інші документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Боржником не надано первинні документи, які б підтверджували наявність або відсутність заборгованості боржника перед кредиторами.

Баланс боржника станом на 31 грудня 2010 року не може достовірно підтверджувати наявність або відсутність такої заборгованості.

З наданого балансу та доданих до заяви документів не вбачається, що кредиторами боржника є ТОВ "Сігур", ТОВ "Інновіда - Україна", ТОВ "Фансідар", ТОВ "Компанія "Опціон", ТОВ "Іфріт" та ФОП ОСОБА_3 та те, що загальна сума їх вимог перевищує п`ятдесят відсотків кредиторської заборгованості боржника, оскільки перевірити наявності у вищевикладених підприємств 50% загальної суми кредиторської заборгованості можливо на підставі лише повного обсягу документів, в тому числі доказів часткової сплати (якщо вони є) та інших документів.

Встановлення вищезазначених обставин має істотне значення для вирішення питання щодо порушення провадження у справі про банкрутство та відкриття процедури санації боржника відповідно до ст. 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки саме ці особи погодили наданий план санації.

Також, судом встановлено, що заборгованість, вказана боржником в заяві про порушення справи про банкрутство, не співпадає з даними документів його фінансової звітності (баланс станом на 31 грудня 2010 року).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризація активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.

Згідно з пунктом 3 Інструкції по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно - матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11.08.1994р. №69, проведення інвентаризації є обов`язковим один раз на рік.

Заява про порушення справи про банкрутство повинна містити відомості про наявність у боржника майна, в тому числі грошової суми і дебіторської заборгованості, а також, інші документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника.

Крім того, до заяви боржника не додані документи в підтвердження його неплатоспроможності, як цього вимагає ст. 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (рішення суду про стягнення заборгованості, наказ на примусове виконання судового рішення, постанова про відкриття виконавчого провадження, претензія, угоди, накладні, рахунки, акти виконаних робіт, доказів, проведення інвентаризації активів і зобов`язань, інформація про всі рахунки боржника та докази відсутності руху коштів по них; докази про відсутність майна або його недостатності для погашення вимог кредиторів тощо).

Положеннями абз. 8 ст. 1 Закону про банкрутство встановлено, що безспірними вимогами кредиторів являються вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Саме з цього моменту грошові вимоги переходять в категорію безспірних.

Враховуючи те, що списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття виконавчого провадження державною виконавчою службою.

Виходячи з системного аналізу положень Закону про банкрутство, процедура банкрутства випливає з виконавчого провадження.

Таким чином, без порушеного щодо боржника виконавчого провадження відсутні ознаки неплатоспроможності боржника або загрози його неплатоспроможності, оскільки неможливо встановити строк невиконання грошових зобов'язань перед кредиторами.

Виключний перелік виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою, передбачено у статті 17 Закону України "Про виконавче провадження".

Як вбачається, додані боржником до заяви про порушення справи про банкрутство матеріали містять лише копії укладених з кредиторами, що погодили план санації, договорів, акти звірки, копії вимог деяких кредиторів, видаткові накладні, численні акти прийому - передачі.

Однак вказані документи не є виконавчими в розумінні ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, боржником не надано доказів безспірності грошових вимог кредиторів - ТОВ "Сігур", ТОВ "Інновіда - Україна", ТОВ "Фансідар", ТОВ "Компанія "Опціон", ТОВ "Іфріт" та ФОП ОСОБА_3

В даному випадку до заяви боржника не додані документи в підтвердження його неплатоспроможності, як цього вимагає частина 2 статті 7 Закону про банкрутство, які повинні бути подані на момент звернення із такою заявою.

Також заявником не надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на день подачі заяви, в якому зазначається учасники приватного підприємства "РКС", дані про керівника юридичної особи та дані про особу, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у т.ч. підписувати договори та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом заява про порушення справи про банкрутство подається боржником або кредитором у письмовій формі, підписується керівником боржника чи кредитора (іншою особою, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Пунктом 5 цієї статті встановлено, що місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" встановлено, що єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п.5 ч.2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Частиною 2 ст. 20 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" встановлено, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді витягу з Єдиного державного реєстру; довідки про наявність або відсутність в Єдиному державному реєстрі інформації, яка запитується або бази даних (сукупність інформації Єдиного державного реєстру в електронному вигляді), для цілей бюро кредитних історій.

Боржником у заяві про порушення справи про банкрутство вказується така юридична адреса: м. Харків, вул.Римарська, 23.

Проте, не надано доказів, що місцезнаходження Приватного підприємства "РКС" саме за даною адресою, зокрема витягу або довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на момент звернення до суду з заявою.

Боржником не подано достатніх доказів наявності повноважень ОСОБА_4 на підписання заяви про порушення справи про банкрутство, не надано витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що є підставою для повернення заяви про порушення справи про банкрутство на підставі ч.1 ст. 9 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 9 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суддя не пізніше п'яти днів з дня надходження повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду, про що виносить ухвалу, якщо у заяві не вказано повне найменування сторін, їх поштову адресу та інші відомості, перелічені в статті 7 цього Закону.

При таких обставинах, виходячи з вищевикладеного суд вважає, що заява боржника підлягає поверненню без розгляду на підставі п. 2 ч.1 ст. 9 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, п.2 ч.1 ст. 9, 11, 53 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 9, ст. 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", ст. 34, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Повернути Приватному підприємству "РКС" заяву вх.2425/11 від 05.04.2011р. про порушення справи про банкрутство і додані до заяви документи без розгляду на 139 аркушах.

2. Розяснити, що повернення заяви про порушення справи про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя Чистякова І.О.