ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2011 року м. Черкаси Справа № 17/5026/823/2011

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з секретарем Петько Л.В, за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 по довіреності,

відповідача ОСОБА_2 по довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 17/5026/823/2011

за позовом аварійно - рятувального загону спеціального призначення ГУ

МНС України в Черкаській області

до комунального підприємства «Черкаське експлуатаційне лінійне

управління автомобільних шляхів»

про стягнення 22 716,91 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Аварійно - рятувальний загін спеціального призначення ГУ МНС України в Черкаській області звернувся до суду з позовом про стягнення з комунального підприємства «Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів»22 716,91 грн. заборгованості.

Підставою позову є невиконання відповідачем зобовязань по оплаті виконаних позивачем робіт згідно договору № 2 на постійне та обовязкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами обєктів та окремих територій від 05 червня 2007 року.

У судових засіданнях 28.04.2011 року, 19.05.2011 року та 06.06.2011 року представник позивача позов з підстав викладених у позовній заяві підтримав і просив задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання 28.04.2011 року, 19.05.2011 року та 06.06.2011 року зявився, надав відзив на позов, в якому проти позову заперечив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, оглянувши оригінали документів, суд задовольняє позов частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 2 від 05 червня 2007 року на постійне та обовязкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами обєктів та окремих територій (а.с.11-12), предметом якого є організація та здійснення «Аварійно-рятувальною службою»аварійно-рятувального обслуговування «Обєкта»з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на «Обєкті»надзвичайних ситуацій, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки обєктів (територій) та підвищення рівня підготовленості обєкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій (пункт 1.1. договору).

Сторони в пункті 4.1. договору встановили, що вартість функціонування структурних підрозділів Аварійно-рятувальної служби у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 1 оперативних одиниць складає 6% від загальної вартості постійного та обовязкового обслуговування обєкта (9 773,75 грн.), а саме 586,43 (пятсот вісімдесят шість гривень 43 коп.) на місяць. Ця вартість встановлена сторонами на основі розрахунку (калькуляції), який додається і виконаний згідно з вимогами Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування обєктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами. Оплата за виконання аварійно-рятувальних робіт виконується за фактичними витратами на їх виконання на підставі підтверджувальних документів (актів, відомостей обліку робочого часу тощо). За додатковою угодою сторін можливі інші види розрахунків, що не порушують чинне законодавство України. За взаємною згодою сторін вартість обслуговування згідно з договором може змінюватись шляхом унесення змін і доповнень до договору.

За правовою природою дані договори є договорами про надання послуг і відповідають вимогам статті 901 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені статтею 193 Господарського кодексу України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначена стаття узгоджується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд повинен створити сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Оскільки в силу пункту 4.2 договору № 2 від 05.06.2007 року плата за обслуговування обєкта «Аварійно-рятувальною службою»здійснюється щомісячним перерахуванням коштів у визначені строки згідно з наданим рахунком, суд задля встановлення дійсних правовідносин між сторонами зобовязав позивача (протокол судового засідання від 28 квітня 2011 року) надати суду рахунки на оплату наданих послуг за період з листопада 2007 року по січень 2011 року та докази їх надіслання, а відповідача (ухвала від 19.05.2011 року) надати суду дані із поштового відділення звязку про надходження на його адресу кореспонденції від позивача за період з листопада 2007 року по січень 2011 року.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України).

Засобом підтвердження відправлення рахунків на оплату наданих послуг є оригінал поштової квитанції про прийняття поштових відправлень, засвідчена копія списку або виписка зі списку у формі, встановленій поштовими правилами, з посиланням на номер і дату поштової квитанції, яка видана в підтвердження прийняття поштового відправлення за вказаною адресою, розписки, інші документи, які підтверджують виконання стороною її зобовязань в таких діях.

На виконання вказаних вимог суду позивач надав докази надіслання відповідачу рахунків на оплату послуг лише за: листопад, грудень 2008 року; лютий-грудень 2009 року; лютий, березень 2010 року (а.с.71-80) на загальну суму 8 796,45 грн., тому суд задовольняє позов в частині позовних вимог про стягнення 8 796,45 грн. заборгованості.

При цьому не приймаються у якості доказів надані позивачем рахунки-фактури (а.с.34-56), оскільки вони надіслані відповідачу одночасно 06 травня 2011 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованим листом 10 травня 2011 року (а.с.57). Рахунки-фактури (а.с.58-70, 84-90) надані позивачем також не приймаються судом у якості доказів, оскільки вони не місять доказів їх надіслання, що є порушенням умов договору № 2 від 05.06.2007 року, із позовом про стягнення заборгованості по якому звернувся до суду позивач, і не підписані уповноваженим представником відповідача.

Відповідач вимог суду не виконав, даних із поштового відділення звязку про надходження на його адресу кореспонденції від позивача за період з листопада 2007 року по січень 2011 року суду не надав.

Представник відповідача у своєму відзиві на позов № 219 від 28.04.2011 року заявив про необхідність застосування строку позовної давності щодо позовних вимог за період з грудня 2007 року по 13 квітня 2008 року з посиланням на подання даного позову лише 12.04.2011 року.

Відповідно до положень статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до пунктів 4, 5 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що позивач не довів за правилами статті 33 ГПК України порушення його прав на загальну суму 13 920,46 грн., в тому числі його прав у період з грудня 2007 року по 13 квітня 2008 року (за який відповідач просить застосувати позовну давність), тому у звязку із відмовою у позові в цій частині позовних вимог, суд не застосовує позовну давність за період з грудня 2007 року по 13 квітня 2008 року.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачене державне мито в сумі 87,97 грн. та 91,39 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Повернути позивачу сплачене у більшому розмірі державне мито в сумі 1,54 грн. згідно платіжного доручення № 45 від 18.03.2011 року.

Керуючись статтями 49, пунктом 5 частини 1 статті 81, статтями 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства «Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів»(м. Черкаси, вул. Бидгощська, буд. 13, р/р 9001 в ЧФАТ «Укрінбанк», МФО 354314, ) на користь Аварійно - рятувального загону спеціального призначення ГУ МНС України в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, буд. 4, р/р 0275 банк УДК в м. Черкаси, МФО 854018, ) - 8 796,45 грн. заборгованості, в рахунок відшкодування витрат зі сплати державного мита 87,97 грн. та 91,39 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повернути позивачу сплачене у більшому розмірі державне мито в сумі 1,54 грн. згідно платіжного доручення № 45 від 18.03.2011 року.

Видати довідку.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня прийняття.

Суддя С.С.Боровик

Повний текст рішення оформлений та підписаний 23.06.2011 року.