ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2011 р. Справа № 5015/1701/11

за позовом: Державна податкова інспекція у Золочівському районі

до: товариства з обмеженою відповідальністю Золочівагробуд

про: визнання господарського зобовязання (договору) недійсним

Суддя Фартушок Т.Б.

при секретарі Сорочик В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Суть спору:

Державна податкова інспекція у Золочівському районі Львівської області звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Золочівагробуд про визнання господарського зобовязання (договору) недійсним.

Позивач просить визнати Договір недійсним з тих підстав, що Договір не відповідає вимогам закону та укладено з метою, суперечною інтересам держави і суспільства.

Поряд з цим Позивач зазначає, що Договір є неукладеним, проте, вимоги щодо визнання Договору неукладеним у позові не ставиться.

Ухвалою господарського суду Львівської області № 5015/1701/11 від 28.03.2011 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 14 год. 50 хв. 28.04.2011 року. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах господарського суду по справі №№ 5015/1701/11.

Ухвалою від 30.05.2011 року провадження у справі зупинено та надіслано Прокуророві Львівської області для проведення перевірки в порядку ст. 97 Кримінально процесуального кодексу України щодо наявності/відсутності складу злочинів.

Ухвалою господарського суду Львівської області по даній справі від 25.07.2011р. провадження у справі поновлено у звязку з тим, що справа № 5015/1701/11 повернулась із Прокуратури Золочівського району Львівської області із зазначенням, що за наслідками проведення прокуратурою району перевірки прийнято рішення про відмову у порушення кримінальної справи; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 10год. 20хв. 03.08.2011р.

Ухвалою господарського суду Львівської області по даній справі від 03.08.2011р. відмовлено Позивачу у вжитті заходів до забезпечення позову.

Протягом розгляду справи жодна із Сторін в судові засідання жодного разу явки уповноваженого представника не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили.

Проте, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обов'язки сторін визначені ст.ст. 20,22, 28, Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобов'язувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора. Жодних клопотань про витребування доказів не заявлялося.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, враховуючи вимоги ч.ч.1, 3 ст.69 ГПК України, в суда відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Відповідача, суд встановив наступне.

04.01.2000 року між Золочівською МДПІ та ТзОВ „Золочівагробуд укладено договір №2 на виконання підрядних робіт по будівництву 12-ти квартирного житлового будинку (далі Договір), за умовами якого підрядник взяв на себе обовязок виконати будівельно монтажні роботи по будівництву житлового будинку, а замовник зобовязувався прийняти та оплатити вартість виконаних робіт згідно актів виконаних робіт та довідок про їх вартість форми №3.

Позивач просить визнати Договір недійсним з тих підстав, що Договір не відповідає вимогам закону та укладено з метою, суперечною інтересам держави і суспільства.

Поряд з цим Позивач зазначає, що Договір є неукладеним, проте, вимоги щодо визнання Договору неукладеним не ставиться.

Суд зазначає, що рішенням господарського суду Львівської області від 23.01.2008р. у справі №3/348 за позовом ДПІ у Золочівському районі до відповідача: ТзОВ „Золочівагробуд, третя особа без самостійних вимог: ДП „Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Львівської області, про визнання недійсним господарського зобовязання (договору) (договору №2 на виконання підрядних робіт по будівництву 12-ти квартирного житлового будинку від 04.01.2000р.), яке залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.06.2008р. та постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2008р., в задоволенні позову відмовлено.

Крім того, в рішенні від 23.01.2008р. у справі №3/348 зазначено: «З врахуванням уточнення позовних вимог, ДПІ у Золочівському районі просить визнати договір підряду № 2 від 04.01.2000 року неукладеним. В основу своїх вимог позивачем покладено ту обставину, що із змісту оспорюваного договору не зрозуміло, про що саме домовились сторони та досягнуті домовленості неможливо виконати саме через невизначеність умов, що на думку позивача, є підставою визнання його недійсним на підставі ст. ст. 153, 332,353 ЦК України. Крім цього, позивач вважає, що за своїми фактичними ознаками, спірний договір можна класифікувати як протокол домовленостей, а не як договір.».

З даного приводу у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 03.06.2008р. у даній справі зазначено наступне: «В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що ним була подана заява про зміну предмету позову, а не підстав. Проте, слід зазначити, що в господарському процесі не передбачено можливості заявлення такого предмету спору, як визнання неукладеним договору. І лише, коли в процесі вирішення спору про недійсність угоди буде встановлено, що угоду між сторонами фактично не було укладено, господарський суд на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору.».

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду Львівської області у справі №3/348, зокрема, встановлено наступні факти:

«…договір № 2 від 04.01.200 р. укладений між Золочівською МДПІ та ТзОВ „Золочівагробуд, що засвідчують підписи посадових осіб скріплені мокрими печатками, як позивача так і відповідача.

Відповідно до п.6.1 договору № 2 від 04.01.2000 р. ТзОВ „Золочівагробуд (підрядчик) зобовязувався виконати всі роботи по будівництву 12-ти квартирного будинку, які визначено в договорі та додатках до договору в повному обсязі та у встановлені строки і передати Золочівській МДПІ (замовник) обєкт готовий до експлуатації. Крім цього, відповідно до договору ТзОВ „Золочівагробуд зобовязувався виконати будівельно монтажні роботи по будівництву вище зазначеного будинку.

Відповідно до актів виконаних підрядних робіт форми №2 та довідок №3 ТзОВ „Золочівагробуд за період жовтень-листопад 2000 року виконало роботи по будівництву 12-ти квартирного житлового будинку у м.Золочів на загальну суму 67291,00 грн., за період січень-грудень 2001 року на загальну суму 246 235,00 грн., за період січень-лютий, вересень 2002 року на загальну суму 31 973,00 грн., а всього на загальну суму 345 499,00т грн. Зазначені вище акти виконаних підрядних робіт форми №2 та довідки форми №3 за період 2000- 2002 роки підписані посадовими особами Золочівської МДПІ (начальником Золочівської МДПІ ОСОБА_1Я.) та ТзОВ „Золочівагробуд і скріплені гербовими печатками сторін. Підрядні роботи були виконані ТзОВ „Золочівагробуд в повному обсязі та претензій в замовника по їх виконанню не було. Фактично підрядником, за замовленням Золочівської МДПІ, правонаступником якої є ДПІ у Золочівському районі, було споруджено три поверхи житлового будинку по вул.. Шашкевича у м.Золочеві. Ще одним доказом того, що будинок споруджувався ТзОВ „Золочівагробуд на замовлення МДПІ у Золочівському районі є дозвіл на виконання будівельних робіт №50 від 10.09.2002 року, що виданий інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Золочівського району. 21.10.2004 року головою Золочівської РДА Львівської області прийнято розпорядження №438 Про призначення державної приймальної комісії, згідно якого призначено державну приймальну комісію з прийняття пятнадцяти-квартирного житлового будинку по вул.. Шашкевича у м.Золочів.

22.10.2004 року складено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації. Зазначений акт затверджено розпорядженням №443 від 28.10.2004 голови Золочівської районної державної адміністрації Львівської області. Наведені вище документи свідчать про виконання позивачем умов договору, а тому твердження позивача про те, що договір № 2 від 04.01.2000 р. не укладався, на увагу суд не заслуговують.

Позивач посилається також на цю обставину, що в договорі не визначено конкретно договірної суми, однак пунктом 2. 3 Договору визначено, що фактична вартість робіт буде врахована відповідно за їх фактичним виконанням по акту ф.№2 та ф.№3, а також п. 6.2. цього ж договору замовник - Золочівська МДПІ зобовязувалась компенсувати підряднику його фактичні витрати повязані з впливом ринкових відносин.

… Таким чином, не може бути визнаний неукладеним договір, який фактично виконаний підрядником ( про що свідчать акти виконаних робіт форми №2, довідки про вартість робіт форми №3, акт здачі обєкта в експлуатацію, завірені підписами і печатками сторін) тільки з тих підстав, що замовник не бажає здійснювати оплату згідно зазначеного вище договору, використовуючи при цьому збудований позивачем обєкт.».

Крім цього, у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 03.06.2008р. у даній справі встановлені наступні факти:

«Також як вбачається з листа-звернення Золочівської МДПВ та листа кооперативу Караван(а. с. 88 89), розрахунки за виконані проектно-кошторисні роботи по даному обєкту проведені ТзОВ Золочівагробуд, якому і передана проектно-кошторисна документація по акту здачі-приймання від 30.01.2002 р. Технічні умови на телефонізацію і радіофікацію зазначеного житлового будинку видано 26.02.2000 р., а 19.02.2002 р. надано висновок № 4 Золочівської районної санітарно-епідеміологічної служби.

Виконання робіт щодо спорудження трьох поверхів будинку по вул. Шашкевича у м. Золочеві підтверджується двосторонніми актами прийому виконаних робіт форми № 2 та довідками про вартість виконаних підрядних робіт, підписаних представниками і скріплених печатками податкового органу і підрядника.

Крім цього, виконання даних робіт також підтверджено ОСОБА_2 управління по боротьбі з корупцією в органах державної податкової служби № 110/27-005 від 08.02.2006 р.».

Також, рішенням господарського суду Львівської області від 26.12.2008р. у справі №19/13 за позовом ДПІ у Золочівському районі до Відповідача: ТзОВ Золочівагробуд" , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ДП "Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Львівської області", про визнання неукладеним Договору №2 від 04.01.2000р. на виконання підрядних робіт по будівництву 12-ти квартирного будинку в м. Золочів, вирішено позов задоволити.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2009р. у справі №19/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2010р. рішення господарського суду Львівської області від 26.12.2008р. скасовано та провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.02.2011р. відмовлено в допуску до провадження справи №19/13 господарського суду Львівської області за заявою Державної податкової інспекції у Золочівському районі про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 14.12.2010р.

З приводу доводів Позивача щодо недодержання Сторонами всіх істотних умов при укладенні Договору суд зазначає, що такі доводи заявлені Позивачем в обгрунтування не укладення Договору. Проте, позовної вимоги щодо визнання Договору неукладеним Позивач не ставиться. Та з даного приводу суд в порядку ч.2 ст.35 ГПК України керується всіма встановленими у вищеописаних судових рішеннях фактами та зазначає, що між Сторонами Договір укладено, як про це встановлено рішеннями судів, що набрали законної сили.

З приводу доводів Позивача про те, що Відповідач не нарахував суми ПДВ на договірну суму (в договорі нарахування ПДВ не обумовлено), але й не видав замовнику (Позивачу) податкові накладні і не сплатив до бюджету ПДВ, а відтак, Договір укладено з порушенням ст.ст.2, 3, 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та ст.9 Закону України «Про систему оподаткування» суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.48 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, чинній на момент укладення Договору), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно ст.49 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, чинній на момент укладення Договору), недійсною є і угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства.

Суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.10 Розяснень Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. №02-5/111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними» (із змінами та доповненнями), що відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Проте, і нормами ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст..203 цього Кодексу.

Нормами ст..203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З наведеного вище вбачається, що підстави, з яких Позивач просить визнати Договір недійсним, повинні були існувати в момент укладення Договору.

Доводи ж Позивача про неналежне виконання Договору Відповідачем не можуть бути підставою для визнання Договору недійсним.

При цьому суд також зазначає, що чинним на момент укладення Договору законодавством не вимагалось включення в текст договору положень щодо здійснення оподаткування.

Суд також бере до уваги, що за наслідками наведених Позивачем доводів згідно ухвали господарського суду Львівської області по даній справі від 30.05.2011р. про скерування матеріалів справи в слідчі органи, помічником прокурора Золочівського району Львівської області винесено 09.07.2011р. постанову про відмову в порушенні кримінальної справи у звязку з відсутністю ознак злочинів, передбачених ст.ст.364, 366, 212 КК України.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що Позивачем не доведено порушення законодавства при укладенні Договору чи те, що укладений Договір укладений з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.4.-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

03.08.2011р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.08.2011р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід залишити за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5, 4-7, 33, 38, 43, 49, 75, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т.Б.