Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ЗАЯВИ ПРО ПОРУШЕННЯ

СПРАВИ ПРО БАНКРУТСТВО ОСОБА_1

від "14" квітня 2011 р. № 19/5007/16/11-П

Господарський суд у складі судді Макаревича В.А. , розглянувши матеріали

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (м.Київ)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю " Агрокомплекс - 98" (с. Веприн, Радомишльського району)

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2011р. до господарського суду Житомирської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (м. Київ) вих. №525-04/11 від 05.04.2011р. до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс-98" (с. Веприн, Радомишльського району, Житомирської області) про порушення справи про банкрутство.

У ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон) зазначено, що суддя повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду, якщо у заяві не вказано відомості, передбачені ст. 7 зазначеного Закону, а також з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом пункту 3 ч.1 статті 63 ГПК України, суддя повертає заяву та додані до неї документи, якщо у заяві не вказано докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно із ст. 38 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Особливістю судових доказів є наявність процесуальних норм, які виступають в якості гарантії достовірності отриманої інформації. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону ознаками неплатоспроможності боржника є:

а) грошові вимоги, які повинні становити 300 мінімальних розмірів заробітної плати;

б) вимоги мають бути безспірними;

в) такі вимоги повинні бути не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Статтею ст. 1 Закону визначено поняття терміну "неплатоспроможність" - це неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов'язання перед кредиторами, в тому числі по заробітній платі, а також виконати зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Посилання заявника в заяві про порушення справи про банкрутство лише на рішення господарського суду Житомирської області від 29.10.2009р. по справах 2/100 та №2/101 та постанови Відділу ДВС Радомишльського районного управління юстиції про відкриття виконавчих проваджень від 09.04.2010р., господарським судом не можуть бути підставою для порушення справи про банкрутство, оскільки стаття 7 Закону зобов'язує ініціюючого кредитора довести обставини неплатоспроможності боржника належними та допустимими доказами ( доказами, що підтверджують неплатоспроможність).

В свою чергу, відповідність розміру безспірних вимог кредитора визначеному Законом, є достатньою формальною умовою для порушення провадження у справі про банкрутство, що випливає зі змісту статті 8 Закону (постанова ВГСУ від 04.07.2007 року у справі № 22/142б).

Останньою ознакою неплатоспроможності боржника, є невиконання ним безспірних вимог кредитора протягом трьох місяців. Списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою.

Відповідно і встановлений Законом тримісячний строк починає свій відлік після пред'явлення виконавчих документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження.

Отже, системний аналіз положень Закону свідчить, що процедура банкрутства випливає з виконавчого провадження, без якого факт неплатоспроможності не може існувати ( постанова ВГСУ від 04.07.2007 року у справі № 22/142б).

Відповідно до вимог ч.1 п. 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт. Про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

Проте, ініціюючий кредитор не надав суду доказів неспроможності боржника виконати вказані вище грошові зобовязання перед ініціюючим кредитором ( докази стосовно відсутності у боржника майна та грошових коштів), у тому числі у примусовому порядку передбаченому нормами ст. 115 ГПК України, ст. 257 КАС України та Законом України "Про виконавче провадження", що також кореспондується з нормами ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які регулюють безспірність вимог кредитора, а також з нормами, які передбачені п.8 ст.7 даного Закону, тобто доказів неплатоспроможності боржника та неможливості виплатити зазначену суму боргу не інакше, як через судову процедуру банкрутства.

Враховуючи викладене, суддя вважає за необхідне повернути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (м. Київ) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс-98" (с. Веприн, Радомишльського району, Житомирської області) про порушення справи про банкрутство без розгляду.

Відповідно до п.2 ст.9 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" (м. Київ) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрокомплекс-98" (с. Веприн, Радомишльського району, Житомирської області) про порушення справи про банкрутство повернути без розгляду.

Додаток на 97 аркушах, в тому числі платіжні доручення №3367, № 3368 від 29.03.2011р.

Суддя Макаревич В.А.

1- в наряд

2- заявнику ( рек. з повідомленням)