РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 62/104 25.11.11

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто», м.Київ, , в особі Київської філії «Сіті», м.Київ,

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальінстю «МД Груп», м.Київ,

до відповідача 2: Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», м.Київ,

про стягнення 30278,48 грн.

Суддя Любченко М.О.

Представники:

від позивача: Якимова А.С. -за дов.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-авто», м.Київ в особі Київської філії «Сіті», м.Київ звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача 1, Товариства з обмеженою відповідальінстю «МД Груп», м.Київ та відповідача 2, Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», м.Київ про стягнення: з відповідача 1 -510,00 грн.; з відповідача 2 - 22366,84 грн. основного боргу, 2279,63 грн. пені, 1342,01 грн. трьох відсотків річних та 3780,00 грн. інфляційних нарахувань.

В обґрунтування своїх вимог до відповідачів позивач посилається на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування майна (полісу) №19G-0193817 від 03.06.2008р., внаслідок чого до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто»перейшло право вимоги до відповідачів.

Одночасно, в обґрунтування своїх вимог до відповідача 1 позивач посилався на недостатність страхової виплати (страхового відшкодування), яке підлягає стягненню з відповідача 2, для повного відшкодування шкоди, завданої автомобілю МАЗДА 323, номерний знак 45941 КА. Клопотанням б/н від 02.11.2011р. Українська страхова компанія «Гарант-авто»в особі Київської філії «Сіті»заявила про припинення провадження у справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальінстю «МД Груп».

Відповідач 1 письмових пояснень по суті спору не надав, у судовому засіданні 19.10.2011р. повідомив суд про ті обставини, що заборгованість перед позивачем з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «МД Груп»погашена в повному обсязі.

Відповідач 2 у судові засідання 19.10.2011р, 02.11.2011р., 25.11.2011р. не з'явився, будь-яких пояснень по суті спору не надав.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом витягу №21-10/4766-2 від 17.10.2011р. Головного міжрегіонального управління статистики у місті Києві відповідач зареєстрований за адресою: 04080, м.Київ, Подільський район, вул.Фрунзе, 13є.

На вказану адресу господарським судом було скеровано ухвали від 03.10.2011р., 19.10.2011р., 02.11.2011р.

За приписами п.32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до п.11 листа №01-08/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році»до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги наявність на ухвалах від 03.10.2011р., 19.10.2011р., 02.11.2011р. штампів канцелярії господарського суду про відправку процесуальних документів учасникам судового процесу, враховуючи, що зазначені ухвали направлялись господарським судом за адресою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», яка вказана у витягу №21-10/4766-2 від 17.10.2011р. Головного міжрегіонального управління статистики у місті Києві, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача 2 про час і місце розгляду справи. Про обізнаність відповідача 2 стосовно розгляду справа також свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення №17203839, №17986140.

Крім того, згідно із п.3.6 роз'яснення №02-5/289 від 18.09.1997р. Вищого арбітражного суду України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що відповідач 2 в процесі розгляду справи так і не скористався правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається по суті відповідно до норм ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача 1, господарський суд встановив:

Згідно із ст.16, 18 Закону України «Про страхування»договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися, зокрема, полісом, що є формою договору страхування.

Як свідчать матеріали справи, 03.06.2008р. між позивачем (страховик) та Дочірнім підприємством «Фесто»(страхувальник) було укладено договір страхування у формі полісу №19G-0193817. Об'єктом страхування було визначено наступний транспортний засіб:

марка, модель -MAZDA 323,

шасі/рік виготовлення -JMZBJ14M231509433/2003,

реєстраційний номерний знак -45941 КА.

За змістом полісу №19G-0193817 від 03.06.2008р. сторони погодили строк його дії з 07.06.2008р. до 06.06.2009р.

Виходячи зі змісту довідки №8159659 про дорожньо-транспортну пригоду, 05.07.2008р. о 14 год. 40 хвил. у м.Києві по вул.Спаська/Почайнинська, відбулося зіткнення двох автомобілів: 1. МАЗДА 323, номерний знак 45941 КА, що належить Дочірньому підприємству «Фесто»(м.Київ, вул.Куренівська, 7), водій Хукаленко Олександр Миколайович та 2. Мерседес 350, номерний знак АА 0615 СК, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МД Груп»(м.Київ, вул.Промислова, 4/7), водій Шиханов Олександр Юрійович. Дорожньо-транспортна пригода сталася через порушення водієм Шихановим О.Ю. правил маневрування, внаслідок чого автомобіль МАЗДА 323 отримав пошкодження передньої центральної частини.

Наявність вини Шиханова Олександра Юрійовича у зіткненні автомобілів підтверджена постановою від 13.08.2008р. Подільського районного суду міста Києва у справі №3-27167/08.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із наданим до матеріалів справи висновком спеціаліста №2279 від 19.09.2008р., який складено Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна Компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», вартість заподіяного матеріального збитку власнику автомобіля МАЗДА 323, номерний знак 45941 КА, який пошкоджений під час ДТП, на момент проведення дослідження становить 22876,84 грн.

Одночасно, виходячи з того, що вартість ремонту згідно рахунку №02/14 від 14.07.2008р. Суб'єкта підприємницької діяльності Подзолкова Андрія Миколайовича становить 29872,00 грн., відповідно до страхового акту №32321 від 01.10.2008р. Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-авто»було погоджено суму страхового відшкодування на рівні 28762,72 грн.

Як встановлено судом на підставі платіжного доручення №12218 від 02.10.2008р., позивач виконав свої зобов'язання за договором №19G-0193817 від 03.06.2008р. та перерахував за дорученням страхувальника від 15.09.2008р. (а.с.31) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності Подзолкова Андрія Миколайовича оплату за ремонт авто згідно рахунку №02/14 від 14.07.2008р. у розмірі 28762,72 грн.

12.08.2009р. позивач звернувся до відповідача 2 з претензією, що отримана відповідачем 2 19.08.2009р., за змістом якої вимагав сплатити вартість заподіяної шкоди в сумі 29232,72 грн. потягом 15 днів з моменту отримання цієї претензії.

Як вказує позивач, відповідач 2 встановлений законом обов'язок по компенсації частки, виплаченого позивачем відшкодування не здійснив, внаслідок чого Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-авто»заявлено вимоги про стягнення, зокрема, 22366,84 грн. основного боргу (вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля згідно із висновком спеціаліста №2279 від 19.09.2008р. в сумі 22876,84 грн. -510,00 грн. франшизи, встановленої полісом №ВВ/5493786, який було підписано відповідачами).

Статтею 27 Закону України «Про страхування»та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 37.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів»встановлено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ст.228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль Мерседес 350, номерний знак АА0615СК, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МД Груп», водієм якого було спричинено дорожньо-транспортну пригоду 05.07.2008р., що потягнуло заподіяння шкоди застрахованому у позивача автомобілю МАЗДА 323, прийнятий на страхування відповідачем 2 (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВВ/5493786).

Таким чином, приймаючи до уваги приписи вказаних вище норм закону, враховуючи, що Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-авто»здійснило виплату страхового відшкодування згідно із вимогами договору (полісу) №19G-0193817 від 03.06.2008р., за висновками суду, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, та як наслідок до страховика (Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс») такої особи, внаслідок чого вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

Одночасно, в судовому засіданні 02.11.2011р. представником позивача подано клопотання про припинення провадження у справі в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «МД Груп», оскільки останнім була погашена заборгованість на суму 510,00 грн., що підтверджується наданим до матеріалів справи платіжним дорученням №65556 від 14.10.2011р.

Відповідно до п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України провадження по справі підлягає припиненню у разі відсутності предмету спору.

Дослідивши документи, які надані до матеріалів справи, зокрема, платіжне доручення 65556 від 14.10.2011р., суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача 1 перед позивачем на суму 510, 00 грн. погашена в процесі розгляду справи, внаслідок чого провадження по справі №62/104 стосовно вимог про стягнення з відповідача 1 боргу на вказану суму підлягає припиненню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 вказаного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п.37.2 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(в редакції, яка діяла на момент виникнення права позивача на нарахування пені) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Виходячи з того, що за змістом п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню в розмірі 2279,63 грн. за період з 22.09.2009р. по 22.03.2010р.

За висновками суду, розрахунок суми пені є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та правомірними.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись приписами вказаних норм позивач нарахував та пред'явив до стягнення три відсотки річних в сумі 1342,01 грн. за період з 22.09.2009р. по 22.09.2011р., інфляційні нарахування в сумі 3780,00 грн. за період з 01.10.2009р. по 01.09.2011р.

За висновками суду, розрахунки сум трьох відсотків річних, інфляційних збитків є також арифметично вірними, такими, що відповідають законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі.

При цьому, судом враховано, що відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.11.2010р. по справі №4/719, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів від інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника.

Таким чином, в частині з відповідача 2 - 22366,84 грн. основного боргу, 2279,63 грн. пені, 1342,01 грн. трьох відсотків річних та 3780,00 грн. інфляційних нарахувань позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що у матеріалах справи відсутні документи стосовно погашення відповідачем 2 суми збитків, заподіяних Шихановим Олександром Юрійовичем, приймаючи до уваги, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто»в цій частині повністю доведені позивачем та обґрунтовані матеріалами справи.

Одночасно, провадження по справі в частині стягнення з відповідача 1 боргу у розмірі 510,00 грн. підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на проведення Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничим підприємством «МД Груп»оплати цієї суми після порушення провадження по справі №62/104.

Судові витрати згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України підлягають розподілу між відповідачами пропорційно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто», м.Київ в особі Київської філії «Сіті»до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс», м.Київ про стягнення 22366,84 грн. основного боргу, 2279,63 грн. пені, 1342,01 грн. трьох відсотків річних та 3780,00 грн. інфляційних нарахувань, задовольнити повністю.

Провадження по справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальінстю «МД Груп», м.Київ на користь Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто», м.Київ в особі Київської філії «Сіті» суми боргу у розмірі 510,00 грн. припинити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІнтерТрансПоліс»(04080, м.Київ, вул.Фрунзе, буд. 13є, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто»(01135, м.Київ, Шевченківський район, пров.Новопечерський, буд.19/3, ) в особі Київської філії «Сіті» (01042, м.Київ, вул.Золотоустівська, 35, ) заборгованість в сумі 22366,84 грн., пеню в сумі 2279,63 грн., три відсотки річних в сумі 1342,01 грн., інфляційні нарахування в сумі 3780,00 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 297,69 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 232,04 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальінстю «МД Груп» (01013, м.Київ, вул.Промислова, буд.4/7, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-авто»в особі Київської філії «Сіті»(01042, м.Київ, пров.Новопечерський, буд.19/3, ) витрати по сплаті державного мита в сумі 5,09 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 3,96 грн.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 25.11.2011р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суддя М.О.Любченко

Повне рішення складено 30.11.2011р.