РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2011 р. Справа № 4/5025/1063/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Щепанська Г.А.

суддя Сініцина Л.М. ,

суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Басюк Р.О.

за участю представників сторін:

позивача (апелянта)- не з'явився представник ПАТ "Західенерго"

відповідача - ОСОБА_1 ( довіреність № 72 від 16.05.2011 р. ); ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 05.10.2011р.) представники ТОВ науково-виробнича фірма "Титан-Т"

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Західенерго", м. Львів

на рішення господарського суду Хмельницької області від 17.08.11 р.

у справі № 4/5025/1063/11 (суддя Баула Л.П.)

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Західенерго", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Титан-Т", м. Хмельницький

про стягнення в сумі 22 820 грн. 00 коп. штрафних санкцій

Відповідно до розпорядження голови Рівненського апеляційного господарського суду від 06.10.11р. у справі №5019/1430/11 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Щепанська Г.А., суддя Сініцина Л.М. , суддя Гудак А.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 17.08.11 р. у справі № 4/5025/1063/11 відмовлено в позові ОСОБА_3 акціонерного товариства "Західенерго", м. Львів до товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Титан-Т", м. Хмельницький про стягнення 22820,00грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Західенерго" звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 17.08.11 р. у справі № 4/5025/1063/11 та прийняти новий судовий акт - про задоволення позовних вимог.

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає,що рішення господарського суду Хмельницької області від 17.08.11р. прийняте, з порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин,що мають значення для справи. Зокрема, позивач зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано норми ст. 549 ЦК України щодо механізму нарахування пені на суму несвоєчасно виконаного негрошового зобовязання. Для врегулювання правовідносин між ПАТ "Західенерго" та ТОВ "Титан-Т" суд мав би застосувати ст. 231 ГК України, оскільки ПАТ "Західенерго" є субєктом господарювання державного сектору економіку і відповідно вказана норма визначає коло господарських правовідносин, які стосуються інтереси держави, де застосовуються саме уніфіковані штрафні санкції.

06.10.2011р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що пункт 7.2. Договору передбачено механізм нарахування пені, який не відповідає частині третій ст. 549 ЦК України, а саме - нарахування пені на суму несвоєчасно виконаного негрошового зобов'язання, оскільки платником пені може виступати лише особа, що несе грошові зобов'язання. Крім того, позивачем подано невірний розрахунок, який суперечить Закону України "Про відповідальність за несовєчасне виконання грошових зобов'язань".

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги не надав.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 23.11.2010р. між позивачем (Покупець) та відповідачем (Постачальник) укладено Договір поставки № П-0411/2010, відповідно до якого відповідач зобов'язувався здійснити поставку товарів, визначених в Специфікації до Договору, а саме: пересувна електротехнічна лабораторія ЕТЛ-35К та додаткове обладнання, яке буде експлуатуватися поза межами ЕТЛ-35К: комплект МРU - 101, пристрій ММR-600, пристрій МRP-200, установка „Тангенс-3М, установка УИМ-90, переносний мегаомметр МІС-2500, мультіметр АРРА109, переносний ком'ютер ноутбук, пристрій УПА 10, прилад комбінований DТ9205А, мегаомметр ЕСО210/ЗГ для „Бурштинської ТЕС ВАТ „Західенерго". Бурштинська ТЕС с відокремленим підрозділом, що входить до складу ПАТ „Західенерго".

Загальна вартість товару за цим договором складає 815000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 135 8333, 33 грн. (п.3.1. Договору).

Згідно п. 5.1. Договору, відповідач взяв на себе зобов'язання в термін не пізніше 40 днів від дати підписання Договору здійснити поставку зазначеного вище обладнання.

Відповідач здійснив поставку обладнання з порушенням п. 5.1. Договору, що підтверджується ОСОБА_2 № 1 прийому-передачі продукції по Договору від 01.02.2011р..

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що за порушення терміну поставки обладнання, виконання робіт і послуг Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 % вартості товарів, з яких допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Договір підписаний Сторонами 23.11.2010 року. Поставка мала відбутись до 03.01.2011 року, тобто прострочка поставки складає 28 днів.

Позивачем нараховано відповідачу за прострочення виконання зобовязання по поставці обладнання на 28 днів, при вартості обладнання в сумі 815000,00 грн., пеню за період з 04.01.2011 року по 01.02.2011 року в сумі 22820,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача .

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 акціонерного товариства "Західенерго" та зазначив, що п. 7.2. Договору, яким передбачено механізм нарахування пені, не відповідає частині третій ст. 549 ЦК України, а саме - нарахування пені на суму несвоєчасно виконаного негрошового зобов'язання, а відтак є безпідставним вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 22 820, 00 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Підставою виникнення зобов'язань між сторонами по справі є договір поставки № П-0411/2010 від 23.11.2010р.

Приписами ч.1,6 ст.265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, що включає у себе його виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Зі змісту ст. 549 ЦК України, вбачається, що штраф та пеня є видами неустойки, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, при цьому пеня нараховується за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною другою статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, зокрема, у розмірі: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому, названа норма не визначає, який саме характер (майновий чи грошовий) носить зобов'язання, строки виконання якого порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Так, Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій.

Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня нараховується за невиконання грошового зобов'язання, в той час як штраф може застосовуватися в разі порушення як грошового зобов'язання, так і зобов'язання щодо надання послуг, виконання робіт, поставки товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ "Західенерго"(позивач) є покупцем та несе грошові зобов'язання перед постачальником - ТОВ "Титан-Т"(відповідачем) відповідно до Договору поставки № П-0411/2010 від 23.11.2010р.

Відповідно п. 7.2.Договору, який передбачає, що за порушення терміну поставки обладнання, виконання робіт і послуг Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 % вартості товарів, не відповідає чинному законодавству і суперечить визначенню розміру пені.

Розрахунок про нарахування пені відповідно до встановленого законом розміру, позивачем в судове засідання не надавався.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд розглядає справу за наявними у справі поданими доказами.

З огляду на вищезазначене, доводи, які викладені в апеляційній скарзі не беруться до уваги.

Керуючись ст. ст.101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 17.08.2011р. у справі №4/5025/1063/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Справу №4/5025/1063/11 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Щепанська Г.А.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Гудак А.В.

01-12/13803/11