ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2011 р.
Справа №18/2700/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Славутич-Полтава", вул.Половка,64-В,
м.Полтава, 36010

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арабеска продукт",
вул.Пушкіна,88, м.Полтава, 36014

про стягнення 21748,93 грн.

Суддя Тимченко Б.П.

Представники сторін:

від позивача: Марченко І.Ю., дов. б/н від
17.10.11р.

від відповідача: представник не
з'явився (повідомлений належним чином)

СУТЬ СПРАВИ: розглядається
позовна заява про стягнення суми
основного боргу в розмірі 17398,34грн.та
штрафу в сумі 4349,59грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримує, вважає їх підтвердженими
належними по справі доказами та
просить суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач наданими йому правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України, не
скористався, свого представника в
судове засідання не направив, хоча і
був повідомлений про час та місце
проведення судового засідання
належним чином (поштове повідомлення
про вручення поштового відправлення в
матеріалах справи), вимог ухвал суду не
виконав, відзив на позовну заяву не
надав.

Відповідно до ч. 4 п. 3.6. роз'яснення
Вищого арбітражного суду України "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України" від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (із змінами
і доповненнями), у разі нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене та
достатність документальних доказів в
матеріалах справи для її розгляду по
суті, суд розглядає справу за наявними
в ній матеріалами відповідно до статті
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив, що 01.01.2011 р. між Товариством
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Славутич-Полтава" (надалі
Позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арабеска продукт"
(надалі Відповідач) було укладено
Договір поставки № 1125 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. вказаного вище
Договору Постачальник (позивач по
справі) зобов'язується передати у
власність Покупцю (відповідач по
справі) товар, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його на умовах вказаних в Договорі.

Згідно із п. 1.2 Договору
найменування, асортимент, кількість,
одиниця виміру, ціна, сума та ціна
Товару вказується сторонами у
видаткових накладних або в
специфікаціях до вказаного договору.

Відповідно до п.3.3. Договору
покупець зобов'язується оплатити
Постачальнику повну вартість
отриманого товару протягом
чотирнадцяти календарних днів з дати
отримання цього товару . Датою
отримання товару вважається дата
виписки товарної накладної на цей
товар.

Взяті на себе зобов'язання за
Договором Позивач виконав належним
чином, в повному обсязі та в
обумовлений сторонами строк.
Відповідач взяті на себе зобов'язання
за Договором в повному обсязі не
здійснив не провів розрахунків з
Позивачем за поставлений товар,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість.

Так, згідно даного договору Позивач
поставив товар Відповідачу, за
видатковими накладними № СП-0029866 від
07.06.2011р. на суму 4222,76грн., № СП-0031907 від
15.06.2011р. на суму 3284,10 грн., № СП-0031965 від
15.06.2011р. на суму 2878,63 грн., № СП-0032597
від 18.06.2011р. на суму 5094,95 грн., № СП-0032886
від 18.06.2011р. на суму 1419,24 грн., № СП-0033198
від 21.06.2011р. на суму 120,26 грн., № СП-0033199
від 21.06.2011р. на суму 5512,77 грн., № СП-0033439
від 22.06.2011р. на суму 2811,94 грн., №
СП-0033444 від 22.06.2011р. на суму 30,07 грн.

Станом на 13.07.2011р. Відповідач не
повністю оплатив Товар за видатковою
накладною № СП-0029866 від 07.06.2011р. та не
оплатив Товар за видатковими
накладними:

№ СП-0031907 від 15.06.2011р. на суму 3284,10 грн.,
№СП-0031965 від 15.06.2011р. на суму 2878,63 грн., №
СП-0032597 від 18.06.2011р. на суму 5094,95 грн., №
СП-0032886 від 18.06.2011р. на суму 1419,24 грн., №
СП-0033198 від 21.06.2011р. на суму 120,26 грн.,
№ СП-0033199 від 21.06.2011р. на суму 5512,77 грн., №
СП-0033439 від 22.06.2011р. на суму 2811,94 грн., №
СП-0033444 від 22.06.2011р. на суму 30,07 грн.

З метою самостійного врегулювання
предмету спору Позивачем Відповідачу
19.07.2011р. була вручена претензія з
вимогою перерахувати Позивачу у
п'ятиденний строк суму основного боргу
(станом на 19.07.2011р.) в poзмірі 21398,34грн.

Відповідач надав Позивачу
гарантійного листа (копія в матеріалах
справи) в якому, станом на 05.08.2011р.,
визнав заборгованість перед Позивачем
у cyмі 19398,34грн.. та зобов'язався погасити
її до 15.05.2012р. Про те, строки погашення
заборгованості (оплати Товару), вказані
в гарантійному листі, суперечать
умовам Договору поставки № 1125 від
01.01.2011р., зокрема п.3.3. Договору, та є
неприйнятними для Позивача, адже
Відповідач мав оплатити товар в строк
встановлений вказаним Договором.

На момент розгляду справи по суті
Відповідач не повністю оплатив товар
за видатковою накладною № СП-0031965 від
15.06.2011р. та не оплатив Товар за
видатковими накладними № СП-0032597 від
18.06.2011р. на суму 5094,95грн., № СП-0032886 від
18.06.2011р. на суму 1419,24грн., № СП-0033198 від
21.06.2011р. на суму 120,26грн., № СП-0033199
від 21.06.2011р. на суму 5512,77грн., № СП-0033439
від 22.06.2011р. на суму 2811,94 грн., № СП-0033444
від 22.06.2011р. на суму 30,07грн.

Факт поставки товару на вказану суму
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями видаткових накладних.

Пункт 6.2. Договору № 1125 від 01.01.2011р.
встановлює, що за прострочення оплати
отриманого Товару понад 30 (тридцять)
днів Покупець додатково сплачує
Постачальнику штраф у poзмірi 25
(двадцяти п'яти) % від простроченої суми.
Відповідач прострочив оплату
отриманого Товару понад 30 (тридцять)
днів. Сума штрафу складає 4349, 59 грн.
(розрахунок в матеріалах справи).

На момент розгляду справи по суті
та прийняття по ній рішення сума боргу
Відповідача перед Позивачем становить
21747,93гривень, з яких сума основного
боргу 17398,34 гривень та 4349,59гривень
штрафу.

Суд вважає вимоги Позивача
обґрунтованими, доведеними наданими по
справі матеріалами та доказами і
такими, що підлягають повному
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК
України, сторони є вільними в укладені
договору, в виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Стаття 712 ЦК України передбачає,
що за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Статтями 509 - 510 ЦК України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити
гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості. Сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 173 надалі ГК
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із статтями 526 - 527 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі матеріалів справи суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами і підлягають
задоволенню.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст.33,34,43, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арабеска продукт",
(вул.Пушкіна,88, м.Полтава, 36014, , р/р 3355 в ПГРУ КБ
«Приватбанк», МФО 331401) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Славутич-Полтава" (вул.Половка,64-В,
м.Полтава, 36010, , р/р 260024325
в ПАТ «Полтава-Банк», МФО 331489) суму
основного боргу 17398,34 грн. та 4349,59грн. -
штрафу.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Суддя

Б.П.Тимченко

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.