КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2011 № 8/049-11

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Іваненко Я.Л.

ОСОБА_1

при секретарі: Арнаутов Яні Борисович

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 25.07.2011 року;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність б/н від 29.04.2011 року;

розглянувши апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція на рішення господарського суду Київської області від 31.05.2011 року

у справі № 8/049-11 ( суддя Скутельник П.Ф.)

за позовом Приватного акціонерного товариства „Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез Компані, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція, м. Обухів,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В березні 2011 року Приватне акціонерне товариство „Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез Компані звернулося до господарського суду Київської області з позовом в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція на свою користь заборгованості за договором № T&L UA 09/37 від 30.10.2009 року в розмірі 24 583,55 грн. основного боргу, 540,50 грн. трьох процентів річних, 1316,43 грн. інфляційних нарахувань та 1 637,77 грн. пені.

Рішенням господарського суду Київської області від 31.05.2011 року позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 24 583,55 грн. основного боргу, 1 637,77 грн. пені, 1 316,43 грн. інфляційних втрат, 540,50 грн. 3% річних, 204,86 грн. витрат по сплаті державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ТОВ „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 31.05.2011 року та прийняти нове, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

ПрАТ „Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез Компані у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційну скаргу ТОВ „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2011 року вищезазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

В судовому засіданні, яке відбулося 26.07.2011 року було оголошено перерву до 13.09.2011 року.

До початку розгляду справи через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від ТОВ „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція надійшли додаткові пояснення по даній справі, які колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.09.2011 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав викладених вище.

Представник позивача в судовому засіданні 13.09.2011 року заперечував проти доводів відповідача викладених в апеляційній скарзі, просив суд апеляційну скаргу ТОВ „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 31.05.2011 року без змін.

У судовому засіданні, яке відбулось 13.09.2011 року, було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція слід відмовити, а рішення господарського суду Київської області від 31.05.2011 року залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 1, п. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом 30.10.2009 року між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) було укладено договір № T&L UA 09/37 від 30.10.2009 року про надання консультаційних послуг з питань оподаткування та права (далі Договір), згідно п. 2.1. якого позивач зобовязується надати відповідачу письмові і/або усні консультації і/або рекомендації і/або здійснити дії, узгодженні сторонами відповідно до умов з п.1.2. Договору.

За наслідками дослідження даного Договору суд приходить до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до п. 1.2. Договору, сторони зобовязуються узгоджувати окремі види послуг, їхні ціну і строки виконання шляхом укладення додаткових угод до цього Договору. Сторони можуть також узгоджувати окремі види послуг, їхню ціну і строки виконання факсовим повідомленням, електронною поштою.

Крім того, згідно із вимогами п. 2.2. Загальних умов, які є невідємною частиною Договору, сторони Договору домовились про те, що послуги можуть надаватись в електронній формі.

30.10.2009 року між позивачем та відповідачем у відповідності до п. 1.2. Договору, укладено Додаткову угоду за № T2LUA09/37 (далі Додаткова угода), згідно п. 2.1. якої позивач зобовязується надати відповідачу послуги з питань оподаткування і права, а саме щодо аналізу документів та підготовки рекомендацій з питань митного законодавства України, які деталізовані в пропозиції виконавця від 02.10.2009 року (далі Послуги):

1.1 Проведення аналізу наявних документів щодо митного оформлення визначеної партії товару, які надані Замовником та підготовка письмової консультації щодо можливих варіантів дій Замовника при оскарженні дій митного органу при митному оформленні.

1.2 Розробка проектів документів, повязаних із захистом позиції замовника щодо митної вартості товарів, що імпортуються Замовником.

1.3 Допомога в отриманні експертного висновку Держзовнішінформ для цілей обґрунтування митної вартості товарів, що імпортуються Замовником.

1.4 Участь у переговорах з митними органами з приводу обґрунтування позиції замовника щодо визначення митної вартості товарів.

1.5 Інші Послуги, які можуть бути необхідні Замовнику у звязку з митними питаннями, вказаними вище.

Додатковою угодою у п. 3 передбачено, що Виконавець надасть послуги протягом наступних строків: - згідно п. 1.1. цієї Додаткової угоди до пяти робочих днів з моменту отримання Виконавцем попередньої оплати згідно п. 3.6. Договору; - згідно п.1.2. цієї Додаткової угоди до десяти робочих днів; - згідно п.п.1.3.-1.5. цієї Додаткової угоди узгоджуються сторонами додатково у відповідності до обсягу послуг з імплементації та/чи консультування.

Згідно п. 4.2. Додаткової угоди, позивач та відповідач між собою погодили, що сума винагороди позивача становитиме еквівалент 2 800,00 євро, що на момент підписання Договору відповідно до офіційного курсу гривні по відношенню до євро, встановленого Національним Банком України, складало 33 125,00 грн. українських гривень, плюс сума податку на додану вартість (ПДВ), а також сума, розрахована відповідно до фактично витраченого часу співробітниками Позивача та узгодженої погодинної ставки, що становить 150,00 євро, що на момент підписання Договору відповідно до офіційного курсу гривні по відношенню до євро, встановленого Національним Банком України, складало 1 774,00 грн.

Відповідно до п. 2.3. Договору відповідач зобовязувався сплатити вартість послуг в повному обсязі і забезпечити належні умови для виконання зобовязання іншою Стороною (позивачем).

Крім того, відповідно до п. 3.5. Договору розрахунки між Сторонами здійснюються на підставі рахунків, що виставляються Замовникові.

Згідно із вимогами ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У статті 903 ЦК України вказано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Позивач у 2009 році з дотриманням вимог п. п. 1.2., 2.1. Договору надав відповідачу послуги щодо митного консультування (п. 1.1 Додаткової угоди), в звязку з чим позивач виставив відповідачу рахунок від 27.11.2009 року за № НОМЕР_1 на загальну суму 15 155,48 грн., який відповідачем оплачений в повному обсязі, про що сторони склали акт приймання-передачі послуг від 28.12.2009 року, в якому зазначено, що відповідач здійснив оплату позивачу вказаних послуг за зазначеним рахунком.

Позивач у 1-му півріччі 2010 року з дотриманням вимог п. п. 1.2., 2.1. Договору надав відповідачу послуги щодо оподаткування та права, зокрема, розробка проектів документів, повязаних із захистом позиції замовника щодо митної вартості, отримання експертного висновку Держзовнішінформ для цілей обґрунтування митної вартості товарів, що імпортуються Замовником, участь у переговорах з митними органами з приводу обґрунтування позиції замовника щодо визначення митної вартості товарів (пункти 1.2 1.4 Додаткової угоди).

У звязку з наданням позивачем відповідачу у 1-му півріччі 2010 року вказаних Послуг позивач виставив відповідачу рахунок від 27.05.2010 року за № НОМЕР_2 на загальну суму 24 583,55 грн.

Надання позивачем відповідачу вказаних послуг щодо оподаткування та права підтверджується перепискою сторін за допомогою електронної пошти (п. 1.2. Договору, п. 2.2. Загальних умов), яка відображена на паперових носіях та свідчить про те, що позивач на виконання Договору та Додаткової угоди забезпечував розробку проектів документів, повязаних із захистом позиції Замовника щодо митної вартості, отримання експертного висновку Держзовнішінформ для цілей обґрунтування митної вартості товарів, що імпортуються Замовником, брав участь у переговорах з митними органами з приводу обґрунтування позиції Замовника щодо визначення митної вартості товарів.

Копія переписки за допомогою електронної пошти, договору про надання Позивачу телекомунікаційних послуг у вигляді доступу до Інтернету від 27.11.2008 року та експертного висновку знаходяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач в порушення вимог Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, п. п. 2.3., 3.5. Договору та п. п. 3, 4.2. Додаткової угоди не оплатив позивачу вартість послуг щодо оподаткування та права у сумі 24 583,55 грн. без будь-якої мотивації відмови оплатити вартість отриманих послуг.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що сплата відповідачем позивачу коштів у сумі 15 155,48 грн. відбулась за послуги щодо оподаткування та права, оскільки рахунок від 27.11.2009 року за № НОМЕР_1 та акт приймання-передачі послуг від 28.12.2009 року свідчать про сплату коштів у сумі 15 155,48 грн. за послуги щодо митного консультування, а відтак наданні позивачем відповідачу послуги щодо оподаткування та права залишаються неоплаченими, що свідчить про наявність основного боргу у відповідача перед позивачем за Договором у сумі 24 583,55 грн.

З метою досудового врегулювання спору, передбаченого ст. ст. 5, 6 Господарського процесуального кодексу України, позивач 15.11.2010 року відправив відповідачу листа претензію від 15.11.2010 року за № 1810 з вимогою погасити заборгованість у сумі 24 583,55 грн. протягом пяти днів з моменту отримання листа.

Вказана претензія отримана відповідачем 24.11.2010 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Однак, відповідач на вказану претензію позивача не відреагував, відповіді не надав та заборгованість у вигляді основного боргу за Договором у сумі 24 583,55 грн. не погасив.

Позивач повторно в порядку досудового врегулювання спору 15.12.2010 року направив відповідачу претензію від 15.12.2010 року за № 1840 з вимогою погасити заборгованість у сумі 24 583,55 грн. Дану претензія отримано відповідачем 14.01.2011 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Відповідач на вказану претензію позивача не відреагував, відповіді не надав та заборгованість у вигляді основного боргу за Договором у сумі 24 583,55 грн. не погасив.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статей 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отже заборгованість відповідача перед позивачем у вигляді основного боргу за Договором становить 24 583,55 грн.

За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за Договором у сумі 24 583,55 грн. підтверджуються матеріалами справи є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача пеню у сумі 1 637,77 грн.

Згідно ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Положенням ст.230 ГК України визначено застосування штрафних санкцій до учасника господарських відносин, який неналежно виконав свої зобовязання.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Закон України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 10 січня 2002 року за № 2921-III у ст. 1 встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.16. Загальних умов, які є невідємною частиною Договору, з моменту отримання рахунку протягом пяти банківських днів Замовник повинен направити повідомлення про наявність спірних моментів, що унеможливлюють оплату рахунку. Якщо таке повідомлення не було направлене та рахунки не були оплачені, то відповідно до п. 4.17. Виконавець має право нараховувати пеню на основі подвійної облікової ставки, встановленої Національним Банком України, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи, що дії відповідача є порушенням договірних зобовязань, то відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, внаслідок чого є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Провівши відповідні розрахунки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 1 637,77 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у сумі 540,50 грн. та інфляційні нарахування у сумі 1 316,43 грн.

Згідно п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи доведеність прострочення відповідачем договірних зобовязань, провівши відповідні розрахунки колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 316,43 грн. інфляційних нарахувань та 540,50 грн. 3-х процентів річних є вірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Позивач, у відповідності до статей 33, 34, 36 ГПК України надав суду усі необхідні письмові документи та матеріали на підтвердження та обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ПрАТ „Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез Компані про стягнення з ТОВ „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція на свою користь заборгованості за договором № T&L UA 09/37 від 30.10.2009 року в розмірі 24 583,55 грн. основного боргу, 540,50 грн. трьох процентів річних, 1316,43 грн. інфляційних нарахувань та 1 637,77 грн. пені є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Київської області від 31.05.2011 року прийнято відповідно до вимог чинного законодавства з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_4, Дизайн, Дистрибуція на рішення господарського суду Київської області від 31.05.2011 року у справі № 8/049-11 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 31.05.2011 року у справі № 8/049-11 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам апеляційного провадження.

4. Справу № 8/049-11 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя Остапенко О.М.

Судді Іваненко Я.Л.

ОСОБА_1