ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ПРИЙНЯТТІ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

29.11.10 № 09-07/1972

Суддя Носівець В.В.

розглянувши матеріали

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (70500, Запорізька область, м. Оріхів, пров. Шкільний, буд. 9)

до відповідача: ВАТ Запоріжжяобленерго в особі Оріхівського району електромереж (70500, Запорізька область, м. Оріхів, вул. К.Маркса, 1)

про визнання неправомірними дії посадових осіб Оріхівського РЕМ та ВАТ Запоріжжяобленерго та стягнення 16 021,06 грн. збитків,

встановив, що у прийнятті позовної заяви слід відмовити у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 62 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо:

- заява не підлягає розгляду в господарських судах України;

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

ФОП ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірними дії посадових осіб Оріхівського РЕМ та ВАТ Запоріжжяобленерго щодо нього.

Статтею 12 ГПК України визначено які саме спори підвідомчі господарським судам.

При цьому, стаття 12 ГПК України містить вичерпний перелік справ, підвідомчих господарським судам України, і розширеному тлумаченню не підлягає. Компетенція норм діючого ГПК не поширюється на регулювання відносин між сторонами за даною позовною заявою.

За таких умов суд відмовляє в прийнятті позовної заяви, на підставі ч. 1 ст. 62 ГПК України. Слід зазначити, що вимога про стягнення із ВАТ Запоріжжяобленернго сумарних збитків, що спричинені неправомірними діями посадових осіб у розмірі 16 021,06 грн., є похідною від вимоги про визнання неправомірними дії посадових осіб Оріхівського РЕМ та ВАТ Запоріжжяобленерго.

Оскільки позов подано до господарського суду у відповідності до норм ГПК України, положення якого не поширюються на зазначені відносини, то даний спір, не може бути розглянутий господарським судом в позовному провадженні, передбаченому ГПК України.

Також суд зазначає, що інший спосіб захисту порушеного права передбачений у самих Правилах користування електричною енергією, а саме: споживач має право оскаржити рішення комісії в суді. У разі звернення до суду впродовж 10 робочих днів з дня вручення протоколу споживачу останній має право не оплачувати виставлені рахунки до вирішення спірних питань у судовому порядку. (Абзац п'ятий пункту 6.42 в редакції Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики N 1449 (z0106-09) від 25.12.2008). Постачальник електричної енергії (електропередавальна організація) під час вручення протоколу споживачу зобов'язаний ознайомити споживача з його правом щодо можливості оскарження рішення комісії. (Абзац пункту 6.42 в редакції Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики N 1449 (z0106-09) від 25.12.2008).

Судом враховано, що заявником перед господарським судом Запорізької області ставилося питання про визнання недійсним акту порушень ПКЕЕ, однак ухвалою суду необґрунтовано було відмовлено у прийнятті її до розгляду (ухвала № 09-07/88 від 04.02.2010 р. суддя Дроздова С.С.), натомість підприємець її не оскаржував, отже вона набрала законної сили. Суд посилався на постанову ВСУ від 12.06.2007 р. у справі № 3/576н та вказував, що рішення комісії та протокол не належать до актів господарських товариств і є лише фіксацією порушення ПКЕЕ при перевірці дотримання ПКЕЕ і підлягають оцінці судом в порядку ст. 43 ГПК України. Однак судом, при винесені зазначеної ухвали, не було враховано змін до ПКЕЕ, які прямо передбачали право на звернення до суду.

Наразі суд зазначає, що дійсно Вищий господарський суд України в інформаційних листах від 18.03.2008 № 01-8/164 у п. 10 та від 13.08.2008 № 01-8/482 у п. 5 розяснював правову позицію суду щодо можливості реалізації споживачами електричної енергії права на захист своїх інтересів у випадку складання працівниками енергопостачальних компаній Актів порушень ПКЕЕ та повідомляв, що споживач електричної енергії в разі незгоди з рішенням комісії по розгляду актів порушення ПКЕЕ не позбавлений права та можливості доводити в суді ті обставини, на які він (споживач) посилається як на підставу своїх заперечень проти такого рішення. Тобто при звернені енергопостачальної організації до суду за стягненням по акту порушень ПКЕЕ, притягнутий таким чином до відповідальності споживач повинен був доводити неправомірність складення такого акту відносно нього. Такі позовні вимоги і заперечення оцінювалися судом в одному провадженні.

Однак, інформаційним листом від 29.06.2010 № 01-08/369 у п. 2 Вищий господарський суд України звернув увагу, що в розгляді справ, повязаних із застосуванням пункту 6.42 ПКЕЕ, необхідно виходити з положень тієї його редакції, яка була або є чинною на час існування спірних відносин.

Акт порушень № 00002338 ПКЕЕ складений 16.12.2009 р., зміни у п. 6.42 ПКЕЕ вносилися 22.11.2006 р., 25.12.2008 р. та 04.02.2010 р. (щодо порядку оскарження протоколів комісій з розгляду актів порушення ПКЕЕ та наслідків такого оскарження).

Керуючись ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, ст. 12, п. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У прийнятті позовної заяви ФОП ОСОБА_1відмовити.

Додаток: позовні матеріали на 29-ти аркушах, у тому числі оригінали: позовної заяви б/н б/д, квитанції від 01.11.2010 р. № 7741.22.1, квитанції № QS5006191 від 02.02.2010 р., квитанції № QS 7845569 від 23.11.2010 р., фіскального чеку від 02.02.2010 р. № 1781.

Суддя В.В. Носівець