ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.10 Справа № 17/146д/10

Суддя Корсун В.Л.

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІМ-АГРО, 71630, АДРЕСА_1

до відповідача: Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, 71630, Запорізька область, м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, буд. 11

про визнання договору недійсним та стягнення 32 457,61 грн.

Суддя Корсун В.Л.

Представники сторін за первісним позовом:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 10.03.10 б/н

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 11.01.10 № 12/30-35

СУТЬ СПОРУ:

12.05.10 до господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІМ-АГРО (надалі ТОВ ЕКСІМ-АГРО) з позовною заявою до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки від 05.05.08 № 324 недійсним та стягнення 32 457,61 грн. матеріальних збитків.

Ухвалою від 12.05.10 судом порушено провадження в справі № 17/146д/10, у сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 24.06.10.

В судовому засіданні 24.06.10 судом оголошено перерву до 08.07.10.

Ухвалою від 08.07.10 в.о. голови господарського суду Запорізької області продовжено строк вирішення спору у справі № 17/146д/10 на один місяць.

Ухвалою суду від 08.07.10 розгляд справи відкладено на 12.08.10.

За клопотанням сторін розгляд справи проводився без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 12.08.10, на підставі ст. ст. 82-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін розяснено про час написання рішення у повному обсязі.

Позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснював наступне. ТОВ ЕКСІМ-АГРО є користувачем земельної ділянки розміром 0,7371га, яка була передана у платне володіння і користування на умовах оренди Дніпрорудненською міською радою у 2008 році. Правовою підставою користування зазначеною земельною ділянкою є договір оренди землі від 05.05.08 № 324. Втім, 18.02.10 позивачу стало відомо, що більша частина орендованої за спірним договором земельної ділянки не належить Дніпрорудненській міській раді на праві власності. Земельна ділянка площею 0,5077га була передана в оренду позивачу не правомірно, оскільки зазначена земельна ділянка, згідно із даними окружних мереж в системі координат 1963 року, належить Балківській сільській раді, а орендна плата за період фактичного використання сплачена Дніпрорудненській міській раді безпідставно. Договір Дніпрорудненською міською радою укладено з порушенням діючого законодавства, оскільки не дотримані вимоги ст. ст. 15, 24 Закону України Про оренду землі. В договорі не правильно вказано розмір земельної ділянки, не правильно нараховано орендну плату. Фактично земельна ділянка розміром 0,5077га знаходиться на території Балківської сільської ради і її нормативна грошова оцінка відрізняється від грошової оцінки земельних ділянок Дніпрорудненської міської ради. За період використання земельної ділянки нараховано орендну плату в сумі 73 767,39 грн., фактично, на думку позивача, необхідно було нарахувати орендну плату в сумі 23 406,41грн. Не правильне нарахування орендної плати призвело до виникнення боргу ТОВ ЕКСІМ-АГРО перед бюджетом. Сума матеріальних збитків, понесених позивачем з вини відповідача складають 32 457,61 грн., з яких: сума надлишково сплаченої орендної плати - 25 278,36 грн. та суми фінансових санкцій - 7 179,25грн. У звязку з чим, позивач просить суд на підставі ст. 152 Господарського кодексу України, ст. 15 Закону України Про оренду землі, ст. 80 Цивільного кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, стверджує, що належним власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Дніпрорудне, про що зазначив у відзиві на позовну заяву. Крім того, позивачем не надано жодних належних доказів завданих йому збитків, як того вимагає норма ст. ст. 27,28 Закону України Про оренду землі, ст. 36 ГПК України. Просить суд відмовити у задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.08 між Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області (Орендодавець) і товариством з обмеженою відповідальністю Ексім-Агро (Орендар) укладено договір оренди землі № 324, за умовами якого (п. 1) Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення картоплесховища за адресою: вул. Степова, 4-в м. Дніпрорудне.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,7371 га (п. 2.). На земельній ділянці знаходяться обєкт нерухомого майна: картоплесховище (п. 3).

Пунктом 8 договору визначено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. п. 9, 10 договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік згідно з розрахунком зазначеним у додатку, який є невідємною часткою цього договору. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, з моменту переходу права користування земельною ділянкою, за формою що додається. Розрахунок розміру орендної плати поновлюється при зміні умов договору оренди чи продовження його дії. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Згідно із п. 14 договору, земельна ділянка передається в оренду для розміщення картоплесховища за адресою: вул. Степова, 4-в м. Дніпрорудне.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення (п.17). Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у 3-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п.19).

Відповідно до п. 37 договору, цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Невідємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі обєкта оренди; розрахунок плати за земельну ділянку; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (п.38).

23.09.08 договір оренди землі від 05.05.08 № 324 зареєстровано у Василівському районному відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах за № 28.

За актом приймання передачі обєкта оренди (земельної ділянки) Орендодавець передав, а Орендар прийняв земельну ділянку для розміщення картоплесховища за адресою: вул. Степанова, 4-в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, площею 0,07371 га.

Розглянувши, дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з наступних підстав.

Згідно із ст. 80 Земельного кодексу України (ЗК України), субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Отже, Дніпрорудненська міська рада Вамилівського району Запорізької області є субєктом права власності на землю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

План території м. Дніпрорудне та його межі погоджені в 1999 році, в тому числі і з Балківською сільською радою.

Спірна земельна ділянка має адресу вул. Степова, 4в м. Дніпрорудне і знаходиться в межах міста Дніпрорудне та є власністю територіальної громади міста Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

До вересня 2006 року спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні ЗАТ Гірник-1 згідно Державного акту на право постійного користування землею від 05.01.96 серії І-ЗП №001091, виданого попередньому землекористувачу на будівлі та споруди овочевої бази за адресою: м. Дніпрорудне, вул. Степова, 3.

До вказаного Державного акту додано План зовнішніх меж землекористування, серед яких такий суміжний землекористувач, як Балківська сільська рада відсутній.

Таким чином, належним власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

Вказане також підтверджується п. 18 п. п. в Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.04 № 7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду від 19.03.10 № 2 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, в якому зокрема зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2002 року, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж: земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.06, позивач набув право власності на картоплесховище загальною площею 1 305,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпрорудне, Василівського району Запорізької області, вул. Степова, 4в.

Статтею 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України визначено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором це не було визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду землі, орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Частинами 1, 11 ст. 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Встановлено, що 26.06.07 рішенням № 31 сесії Дніпрорудненської міської ради, згідно із ст.ст. 12, 151 Земельного кодексу України, ТОВ ЕКСІМ-АГРО було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,7371 га., під розміщення картоплесховища за адресою: вул. Степова, 4в у м. Дніпрорудне.

24.04.08 рішенням № 33 сесії Дніпрорудненської міської ради, згідно наданих повноважень, на підставі п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст. 12, 124, 125, 186 ЗК України, ст. ст. 30, 50 Закону України Про землеустрій, ТОВ ЕКСІМ-АГРО було затверджено землевпорядну документацію, яка пройшла землевпорядну експертизу - проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,7371 га., під розміщення картоплесховища за адресою вул. Степова, 4в у м. Дніпрорудне та надано в оренду вказану земельну ділянку.

Таким чином, рішення прийнято уповноваженим на це органом - Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області в межах наданих їй повноважень, передбачених Законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 25, 26, 30, 50, 55, 56, 62 Закону України Про землеустрій, субєктом господарювання, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, а саме ТОВ Агенство - 2, виконано розробку технічної документації зі складання державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

ТОВ Агенство - 2 виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ ЕКСІМ-АГРО для розміщення картоплесховища, що знаходиться за адресою: вул. Степова, 4в, м. Дніпрорудне, Василівського району Запорізької області.

Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :034:0010.

12.02.08 Проекту землеустрою надано висновок державної землевпорядної експертизи, згідно якого визначено, що землевпорядна документація відповідає вимогам законодавства.

Як вбачається з матеріалів зазначеного Проекту землеустрою погоджено межі суміжних землекористувачів, якими є гр. ОСОБА_3 та Дніпрорудненська міська рада. Балківська сільська ради серед суміжних землекористувачів відсутня.

Таким чином, зазначене позивачем в позовній заяві твердження, що частина земельної ділянки, яка є предметом позову, не належить територіальній громаді Дніпрорудненської міської ради, а належить Балківській сільській раді є безпідставним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним ( ч.1, п. 2 ч. 2. ст. 16 ЦК України).

Одним з способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (п. в ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК , зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ст. 11 ЦК України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які ставляться законом, спірний договір укладено з дотриманням норм цивільного законодавства, внаслідок чого правових підстав для визнання договору оренди земельної ділянки від 05.05.08 № 324 недійсним не має.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 05.05.08 № 324 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 32 457,61 грн. матеріальних збитків суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 28 Закону України Про оренду землі, орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України (ГК України), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ст. 217 ГК України, відшкодування збитків є різновидом господарських санкцій, які застосовуються у сфері господарювання.

У той же час, ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, обовязковою умовою для застосування господарської санкції у вигляді відшкодування збитків є порушення цивільного права контрагента, тобто вчинення цивільного правопорушення.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно із статтею 22 Цивільного кодексу України (ЦК України), збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач вказує, що в спірному договорі не правильно вказано розмір земельної ділянки, не правильно нараховано орендну плату, для розрахунку орендної плати було використано нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.06 відносно до територіальної належності до Дніпрорудненської міської ради. Фактично земельна ділянка розміром 0,5077га знаходиться на території Балківської сільської ради і її нормативна грошова оцінка відрізняється від грошової оцінки земельних ділянок Дніпрорудненської міської ради.

Однак, з підстав зазначених вище, суд не погоджується з такою позицією позивача, до того ж умовами договору оренди земельної ділянки від 05.05.08 № 324 сторонами досягнуто згоди щодо розміру орендної плати, її обчислення.

Крім того, п. 12 договору визначено випадки перегляду розміру орендної плати, для чого Орендар повинен у місячний термін укласти з міською радою додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки щодо зміни істотних умов договору.

Отже, позивач не був позбавлений права укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 05.05.08 № 324 та визначити ті умови, які стали для нього важливими.

Також, позивачем не надано суду відповідних доказів, які беззастережно підтверджують розмір збитків, вину відповідача та причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

З наведеного вбачається, що витрати на орендну плату не мають необхідних ознак збитків відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене суд вважає, що позивач не довів, що зазнав збитків у розмірі 32 457,61 грн., внаслідок чого суд відмовляє в задоволені вимоги позивача в частині стягнення 32 457,61 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 22, 33, 34, 49, 69, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Суддя В.Л. Корсун

Повне рішення складено 21.08.2010