ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

02.03.10 Справа № 04/36/45-11

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т. Б.

судді Бойко С. М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Гулик Н. Г.

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта) ОСОБА_2 представник

від відповідача не зявився

від третьої особи ОСОБА_3 представник

розглянув апеляційну скаргу ВАТ «Волиньрибгосп», смт. Рокині, Волинська область № 348 від 30.11.2009 р.

на рішення господарського суду Волинської області від 18.11.2009 р.

у справі № 04/36/45-11

за позовом ВАТ «Волиньрибгосп», смт. Рокині, Волинська область

до відповідача ОСОБА_4 селищної ради, смт. Рокині, Луцький район, Волинська область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 підприємство «Укрриба», м. Київ

про визнання недійсними рішень та зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Волинської області від 18.11.2009 р. у справі № 04/36/45-11 відмовлено в позові ВАТ «Волиньрибгосп», смт. Рокині, Волинська область до ОСОБА_4 селищної ради за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП «Укрриба», про визнання недійсними п. 2 рішення ОСОБА_4 селищної ради № 15/07 від 23.07.2008 р.; п. 3 рішення ОСОБА_4 селищної ради № 15/07 від 23.07.2008 р. в частині продовження терміну дії попереднього договору оренди тільки до засідання чергової сесії селищної ради; п.п. 1, 2, 3, 7 рішення ОСОБА_4 селищної ради № 17/02 від 09.10.2008 р.; п. 1.1 рішення ОСОБА_4 селищної ради № 18/03 від 04.12.2008 р. в частині надання згоди на розширення території парку садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Байрак»саме за рахунок ставу-заказника № 3; п. 2 рішення ОСОБА_4 селищної ради № 18/03 від 04.12.2008 р.; рішення ОСОБА_4 селищної ради «Про відмову в поновленні договору оренди землі ВАТ «Волиньрибгосп»»№ 23/2 від 12.06.2009 р. та зобовязання ОСОБА_4 селищної ради розглянути на черговій сесії ради питання про поновлення для ВАТ «Волиньрибгосп»на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди, укладеного 03.07.2003 р. між ВАТ «Волиньрибгосп»та Луцькою районної державною адміністрацією Волинської області та зареєстрованого в книзі Державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок 11.07.2003 р. № 49.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 селищна рада прийняла спірні рішення в межах компетенції, передбаченої чинним законодавством.

У своїй апеляційній скарзі позивач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким повністю задоволити позовні вимоги, вважаючи спірні рішення прийняті за межами компетенції, посилаючись на ст. 30, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 122 ЗК, ч. 5 ст. 51 ОСОБА_6 кодексу та ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності». Зазначає, що спірна земельна ділянка віднесена до державних земель та земель категорії водного фонду, а стави до водних обєктів загальнодержавного значення, а розпорядження ними здійснюють місцеві районні державні адміністрації. При цьому, апелянт зазначає, що стави №№ 1, 2, 3 знаходяться на балансі ДП «Укрриба», вказує, що ч. 3 ст. 173 ЗК передбачено, що включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп) відповідно до цього Кодексу. Також позивач вважає, що рішення прийняті радою всупереч умов ч. 3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»щодо поновлення договору оренди землі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення господарського суду Волинської області залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 селищна рада Луцького району, приймаючи спірне рішення, не здійснювала розпорядження річчю, а керуючись п. «і»ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», дала згоду на розширення парку загальнодержавного значення за рахунок ставу № 3. Крім цього, на час прийняття ОСОБА_4 селищною радою спірних рішень договір оренди земельної ділянки з розміщеними на ній ставами від 03.07.2003 р. у встановленому законом порядку не був поновлений.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами даної справи встановлено, що 03.07.2003 р. між Луцькою районною державною адміністрацією та ВАТ «Волиньрибгосп»укладений для ведення рибного господарства договір оренди земельної ділянки із земель водного фонду загальною площею 74, 75 га, розташованої за межами населених пунктів на території ОСОБА_4 селищної ради.

Земельна ділянка перебувала у розпорядженні Луцької районної державної адміністрації.

Договір укладений терміном на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації. А зареєстрований він 11.07.2003 р. (а. с. 8, Том 1).

Згідно п. 3.1 договору, орендна плата справляється виключно у грошовій формі і становить 50 грн. за 1 га водного плеса та 27 грн. за 1 га прибережної смуги в рік, яку орендар сплачує на бюджетний рахунок ОСОБА_4 селищної ради Луцького району Волинської області. Періодичність внесення орендної плати 1 раз в рік до 1 лютого поточного року.

Договір припинив свою дію 11.07.2008 р. згідно п. 7.2.

Рішенням Волинської обласної ради від 21.05.2008 р. № 19/37 «Про встановлення та зміну меж населених пунктів»вказана площа ввійшла в межі населеного пункту селища Рокині, про що листом № 1.10-2/294 від 13.06.2008 р. ОСОБА_4 селищна рада повідомила ВАТ «Волиньрибгосп», попередивши одночасно про закінчення терміну дії договору оренди № 49 (а. с. 12, Том 1).

Із матеріалів справи вбачається, що 01.07.2008 р. та 21.07.2008 р. ВАТ «Волиньрибгосп»звернувся з листами №№ 75 та 89 до ОСОБА_4 селищної ради з пропозицією продовжити термін оренди та укласти договір оренди терміном на 25, 49 років відповідно на тих самих умовах (а. с. 13, 93, Том 1).

23.07.2008 р. ОСОБА_4 селищна рада рішенням № 15/07 «Про затвердження технічної документації і землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки ВАТ «Волиньрибгосп»»вирішила довивчати можливість продовження договору оренди між ОСОБА_4 селищною радою та ВАТ «Волиньрибгосп»і повернутись до розгляду даного питання на черговій сесії селищної ради; термін дії попереднього договору оренди, відповідно, рада продовжила до засідання чергової сесії (а. с. 15, Том 1).

09.10.2008 р. рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 17/02 «Про подальшу оренду ставків ОСОБА_4 селищної ради»вирішено внести зміни до рішення сесії селищної ради від 23.07.2008 р. № 15/07, а саме: 1.1. у п. 1 слова «загальною площею 74, 75 га»замінити словами «загальною площею 58, 95 га»(без ставу № 3 площею 15, 8га); 2. розширити територію парку садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Байрак» за рахунок ставу-заказника № 3 та створити єдиний екологічний комплекс загальнодержавного значення згідно зонування даної території з подальшим переоформленням діючих охоронних зобовязань; стави №№ 1, 2 з прилеглою до них територією, за виключенням земельних ділянок під спорудами ВАТ «Волиньрибгосп», виставити на тендер довгострокової оренди терміном до 5 років, до визнання статусу природоохоронної території природно-заповідного фонду; 7. ВАТ «Волиньрибгосп»до 01.12.2008 р. завершити технологічний процес в ставах № 1, 2, 3 (а. с. 17, Том 1).

04.12.2008 р. рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 18/03 «Про протест прокуратури Луцького району на рішення сесії ОСОБА_4 селищної ради від 09.10.2008 р. № 17/02»внесено зміни у рішення від 09.10.2008 р. № 17/02, а саме: п. 2 викладено у такій редакції: «Дати згоду на розширення території парку садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення «Байрак»за рахунок ставу-заказника № 3 та на створення єдиного екологічного комплексу загальнодержавного значення згідно зонування даної території з подальшим переоформленням діючих охоронних зобовязань»(а. с. 19, Том 1).

12.06.2009 р. рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 23/2 «Про відмову в поновленні договору оренди землі ВАТ «Волиньрибгосп»»відмовлено позивачу в поновленні договору оренди від 03.07.2003 р. на той самий строк і на тих самих умовах (а. с. 33, Том 2).

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Згідно п. 12 Перехідних положень ЗК України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абз. 3 цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Статтею 122 ЗК України чітко визначена компетенція органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо надання земельних ділянок в постійне користування. Згідно ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 51 ОСОБА_6 кодексу України, у користування на умовах оренди водні обєкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також лікувальних і оздоровчих цілях.

Орендодавцями водних обєктів (їх частин) місцевого значення є Верховна рада АРК і обласні ради.

Орендодавцями водних обєктів загальнодержавного значення є Кабінет міністрів України та місцеві державні адміністрації.

На час прийняття спірних рішень ОСОБА_4 селищною радою землі комунальної та державної власності не розмежовані в порядку, передбаченому п. 10 Перехідних положень ЗК України та Законом України «Про розмежуванням земель державної та комунальної власності», а відповідне рішення ОСОБА_4 селищною радою не прийнято, що підтверджується поясненнями від 18.11.2009 р. начальника Луцького міськрайонного відділу Волинської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Таким чином, ОСОБА_4 селищна рада, в межах повноважень, наданих їй законом, здійснює повноваження розпорядника земель в межах смт. Рокині до їх розмежування на державну та комунальну, крім земель, переданих у власність.

Твердження апелянта щодо непоширення на спірні правовідносини положень п. 12 Перехідних положень ЗК України та Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності»у звязку з тим, що відносно спірних земель таке розмежування відбулось і земельна ділянка відноситься до державної власності, судом не береться до уваги, оскільки вказані твердження спростовуються також нормами Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», яким передбачені відповідні організаційно-правові заходи щодо розподілу земель та їх непроведення.

Отже, спірні рішення прийняті відповідачем в межах повноважень, визначених ст. 13 Конституції України та п. 12 Перехідних положень ЗК України.

Судом також не беруться до уваги посилання відповідача на право розпорядження ставами районною державною адміністрацією, оскільки спірні правовідносини виникли щодо поновлення договору земельної ділянки площею 74, 75 га, яка включає в себе землі під водою (в тому числі під ставками, вкритими заболоченими землями, болотами, забудованими землями, гідротехнічними спорудами-валами, лісами та іншими лісовкритими площами, сільськогосподарськими землями) та оскарження рішень ради щодо регулювання відносин оренди земельної ділянки.

Земельна ділянка, згідно ст. 79 ЗК України, це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні обєкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

ОСОБА_6 кодексу України (ст.ст. 2, 85), про порушення якого стверджує апелянт, визначають, що земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та обєктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними обєктами, регулюються відповідним законодавством України.

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Намір позивача поновити саме договір оренди земельної ділянки, який включає в себе землі під водою, в тому числі під ставками, підтверджується відповідними зверненнями-заявами ВАТ «Волиньрибгосп»до відповідача ОСОБА_4 селищної ради (а. с. 13 14, Том 1), повноваження якої поширюються на такі правовідносини, а не до Луцької районної державної адміністрації.

Також слід зазначити, що норми ГК України на земельні правовідносини не поширюються (ст. 4 ГК України).

Відносини найму (оренди) регулюються главою 58 ЦК України, зокрема, ст. 764 визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом 1 місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 759 та ч. 2 ст. 792 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди), а відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч. 6 ст. 93 ЗК України, відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. В силу ч. 1 ст. 31 цього Закону, договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Щодо поновлення договору оренди земельної ділянки Закон України «Про оренду землі»містить положення, які не є тотожними відповідним нормам ЦК України та ГК України.

Відповідно до ст. 33 вказаного Закону, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом 1 місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Тобто, цією нормою не передбачений порядок автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначено, що в цьому разі договір підлягає поновленню.

Разом з тим, відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії.

Згідно ст.ст. 19, 31 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно п. 2.2.1 договору оренди від 03.07.2003 р., строк дії договору закінчився 11.07.2008 р.

Відповідно до п. 3 спірного рішення № 15/07 від 23.07.2008 р., порядок внесення зміни до укладеного договору та його відповідну реєстрацію не змінює, а свідчить лише про певні наміри сторони, які в подальшому не реалізовані згідно приписів законодавства України (ст. 18 Закону України «Про оренду землі», п. 17 Постанови КМ України № 2073 від 25.12.1998 р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі»).

Щодо вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_4 селищної ради розглянути на черговій сесії ради питання про поновлення ВАТ «Волиньрибгосп»та той самий строк і на тих самих умовах договору оренди від 03.07.2003 р., апеляційна інстанція дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні таких вимог з огляду на те, що питання поновлення договору було предметом розгляду ради і прийнято відповідне рішення, оскаржене позивачем, а відповідно до ст. 123 ЗК України, до компетенції судів віднесено розгляд вимог про спонукання ради розглянути подане зацікавленою особою клопотання без визначення змісту самого рішення ради.

Відповідно, необґрунтованою є також вимога щодо зобовязання ради поновити дію договору із зазначенням певного строку в той час, оскільки згідно ст. 19 Закону України «Про оренду землі», такі строки визначаються за згодою сторін.

Крім цього, під час дії попереднього договору від 03.07.2003 р. рішенням Волинської обласної ради від 16.12.1003 р. № 9/12 природний комплекс ставків оголошено орнітологічним заказником місцевого значення «Рокинівський»площею 74, 8 га, а рішенням Волинської обласної ради від 29.11.2008 р. № 24/14 площу заказника розширено до 90 га. ОСОБА_5 управлінням охорони навколишнього природного середовища в Волинській області заказник (стави №№ 1, 2, 3 з прилеглою до них територією) передано під охорону ОСОБА_4 селищної ради, що підтверджується охоронним зобовязанням № 347, листом Державної служби заповідної справи № 24-7-9/1184 від 11.11.2009 р. (а. с. 104, том 2) та згідно ст. 38 Закону України «Про природно-заповідний фонд», використовується з відповідними обтяженнями.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 18.11.2009 р. у справі № 04/36/45-11 залишити без змін, апеляційну скаргу ВАТ «Волиньрибгосп», смт. Рокині, Волинська область без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С. М.

Суддя Марко Р. І.