ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
17.02.10 Справа № 4977/09
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого-судді Михалюк О.В.
суддів Новосад Д.Ф.
розглянув апеляційну скаргу ДПІ у Косівському районі
на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2009р.
у справі № 4977/09
за заявою ДПІ у м.Косівському районі, м.Косів
до приватного малого підприємства «ГВВ-Юність», с.Вербовець
про визнання банкрутом,
з участю представників :
від скаржника не з»явився
від боржника - не зявився
В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені, заперечень щодо складу суду не поступало.
Сторони належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерували, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2009р. № 4977/09 (суддя Ткаченко І.В.) повернуто без розгляду заяву ДПІ у Косівському районі про порушення справи про банкрутство приватного малого підприємства «ГВВ-Юність», с.Вербовець Косівського району Івано-Франківської області.
Не погоджуючись з даною ухвалою ініціюючий кредитор ДПІ у Косівському районі подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу, посилаючись, зокрема, на те, що суд першої інстанції безпідставно повернув вказану заяву без розгляду, оскільки до заяви про порушення справи про банкрутство додано усі необхідні докази, що підтверджують неплатоспроможність боржника та можливість застосування ст.52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Крім того, як зазначає скаржник, всі можливі заходи передбачені чинним законодавством по стягненню заборгованості з боржника ДПІ у Косівському районі були здійснені.
Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
ДПІ в Косівському районі у своїй заяві, як вбачається із її змісту, зазначає, що станом на 18 вересня 2009 р. за даним боржником рахується податковий борг з податку на прибуток на загальну суму 834 грн 83 коп., що складається із нарахованих йому штрафних санкцій за неподання декларації з податку на прибуток (за перше півріччя 2008 р., за 9 місяців 2008 р., за 11 місяців 2008 р., за 2008 р.) та пені за несвоєчасну сплату податкового зобовязання в сумі 01 коп. А, оскільки, боржник більше трьох місяців не виконує зобов'язання перед бюджетом, ДПІ в Косівському районі просить порушити справу про банкрутство ПМП "ГВВ-Юність" в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Відповідно до положень абзацу третього ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом боржником є субєкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобовязання перед кредиторами, у тому числі щодо сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообовязкового державного соціального страхування, податків і зборів (обовязкових платежів). В абзаці сьомому цієї статті передбачено, що грошове зобовязання - це зобовязання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. При цьому, зокрема, недоїмка (пеня та штраф) до складу грошових зобовязань боржника не зараховується.
Згідно вимог ч. 1 ст. 2 Закону України Про систему оподаткування під податком і збором (обовязковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обовязковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування. Положення ст. 13 цього Закону передбачають, що в Україні справляються загальнодержавні та місцеві податки і збори (обовязкові платежі), вичерпаний перелік яких міститься у статтях 14 і 15 цього Закону. Податки і збори (обовязкові платежі), справляння яких не передбачено Законом України Про систему оподаткування, сплаті не підлягають. В свою чергу, штрафною санкцією (штрафом) є плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування.
Положення Закону України "Про державну податкову службу в Україні" визначають пеню, штраф, інші фінансові санкції як публічно-правові санкції, які застосовуються до платника податків за порушення податкового законодавства. Тому суми неустойки (штрафів, пені) і фінансових санкцій тощо, які стягуються за порушення податкового законодавства, Закон України "Про систему оподаткування" до категорії податків і зборів (обовязкових платежів) не відносить, що також узгоджується із зазначеними вище положеннями абзацу 7 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.
Отже, указана в заяві ДПІ заборгованість ПМП "ГВВ-Юність" перед бюджетом зі сплати штрафних санкцій не може бути підставою для порушення справи про банкрутство.
При цьому, суд підставно прийняв до уваги, що згідно викладених у ч. 3 ст. 6 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом положень, справа про банкрутство порушується господарським судом якщо безспірні вимоги кредитора до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку. В свою чергу, ст. 52 цього Закону, передбачає певні особливості банкрутства відсутнього боржника, зокрема, що кредитор може ініціювати порушення справи про банкрутство незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань. Разом з тим, указана норма не містить жодного виключення щодо безспірності вимог кредитора.
Крім того, згідно положень абзацу 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у заяві кредитора про порушення справи про банкрутство повинні бути зазначені обставини, на яких вона ґрунтується; з урахуванням положень ст. 52 цього Закону, це означає, що у заяві ініціюючого кредитора щодо відсутнього боржника мають бути також зазначені такі обставини, які б у своїй сукупності беззаперечно свідчили про наявність підстав для визнання боржника банкрутом за спрощеною процедурою, тобто як відсутнього боржника. Ці обставини ініціюючий кредитор зобов'язаний підтвердити відповідними належними доказами. До заяви кредитора органу державної податкової служби, згідно положень ч. 10 ст. 7 цього Закону, також додаються докази вжиття заходів до отримання заборгованості по обовязкових платежах у встановленому законодавством порядку.
Зокрема, згідно з положеннями п. 3 ст. 10 Закону України Про державну податкову службу, державні податкові інспекції в районах контролюють своєчасність подання платниками податків бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, повязаних з обчисленням податків, інших платежів, а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення обєктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів.
Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (платники податків).
Відповідно до вимог ст. 111 вказаного Закону, позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких обставин, у тому числі, якщо платником податків не подано в установлений строк податкову декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом. Позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, викладених у цій статті, за рішенням керівника податкового органу, яке оформляється наказом.
Викладені вище положення Законів, як і положення ст. 33 ГПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, ініціюючий кредитор при подачі заяви залишив без уваги.
У заяві ДПІ в Косівському районі відсутні посилання на відповідні докази, які б підтверджували безспірність кредиторських вимог до боржника, про які йде мова в цій заяві, на загальну суму 834 грн 83 коп., докази обґрунтованості цих вимог, докази на підтвердження факту проведення органами ДПІ позапланової виїзної перевірки платника податків, як і рішення керівника податкового органу та наказу, на підставі яких проводилась перевірка органами державної податкової служби та належним чином встановлені факти ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності. тощо, як і докази вжиття відповідних заходів до отримання цієї заборгованості в установленому законодавством порядку.
Що стосується викладених у заяві доводів ініціюючого кредитора про наявність підстав для визнання ПМП "ГВВ-Юність" банкрутом в порядку ст. 52 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом слід зазначити наступне.
Згідно положень ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про відсутність юридичної особи за її місцем реєстрації повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У ст. 18 цього ж Закону передбачено, що відомості внесені до Реєстру вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. При цьому, якщо відомості, які підлягають внесенню до Реєстру, не було внесено, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Отже, оскільки відсутність боржника є фактом, який має юридичне значення і має бути підтверджений відповідними доказами, з урахуванням зазначених у ч. 2 ст. 34 ГПК України положень про те, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, єдиним належним і допустимим доказом підтвердження факту відсутності боржника за місцезнаходженням може бути відповідний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до якого внесено запис про відсутність боржника за його місцем реєстрації. Такого доказу ініціюючий кредитор суду не надав.
На підставі викладеного, суд обгрунтовано прийшов до висновку, що подана ДПІ в Косівському районі Івано-Франківської області заява про порушення справи про банкрутство ПМП "ГВВ-Юність" в порядку ст. 52 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не відповідає усім зазначеним вище вимогам закону і підлягає поверненню без розгляду на підставі абзаців 2 і 5 ч. 1 ст. 9 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України.
За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.
На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.91,101-106 ГПК України,-
Львівський апеляційний господарський суд
1. Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області № 4977/09 від 10.12.2009р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Головуючий суддя Михалюк О.В.
суддя Новосад Д.Ф.
суддя Мельник Г.І.