Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "30" серпня 2010 р. Справа № 15/46-Д

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді Кравець С.Г.

при секретарі Пастощук О.А.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 01.06.2010р.,

від відповідача: ОСОБА_2 - директора (паспорт серія ВМ 204450 виданий Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області 23.07.1996р.),

ОСОБА_3 - представника за дорученням від 01.06.2010р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Санрайз-2006" (м. Житомир)

до Приватного підприємства "Теплогазсервіс-Житомир" (м. Житомир)

про розірвання договору від 15.03.2007р. та стягнення 10 000, 00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007 року, укладеного між ПП "Теплогазсервіс-Житомир" і Приватним підприємством "Санрайз-2006" та стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00грн.

Представник позивача в судовому засіданні 16.06.2010р. надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить розірвати договір на передачу науково-технічної документації, що укладений 15 березня 2007 року між ПП "Теплогазсервіс-Житомир" та ПП "Санрайз 2006", стягнути з Приватного підприємства "Теплогазсервіс-Житомир" збитки завдані невиконанням договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. у сумі 10000,00грн. та пеню у сумі 2072,54грн.

Враховуючи передбачене ст. 22 ГПК України право позивача на збільшення розміру позовних вимог, заява від 16.06.2010р. не суперечить вимогам чинного законодавства України та не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів та приймається судом. Розгляд справи здійснюється з урахуванням поданих змін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви від 16.06.2010р. про збільшення розміру позовних вимог підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2007р. між Приватним підприємством Теплогазсервіс - Житомир (відповідач/виконавець) та Приватним підприємством Санрайз 2006 (позивач/замовник) було укладено договір на передачу науково-технічної документації (а.с.10).

Згідно із п. 1.1 договору від 15.03.2007р., замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робочого проекту: проектні роботи по газифікації.

За виконані роботи згідно даного договору замовник зобов'язується сплатити виконавцю на розрахунковий рахунок десять тисяч гривень 00 копійок (п. 2.1 договору від 15.03.2007р.).

У відповідності до п. 2.2 договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р., виконавець зобов'язується виконати роботи по п. 1.1. в наступні строки: з 15.03.2007р. по 25.07.2007р.

Початок робіт при умові передплати в розмірі 50% від вартості робіт та наявності паспорта вихідних даних (п. 4.1 договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р.).

Пунктом 5.1 зазначеного договору сторони погодили строк дії договору з 15.03.2007р. до виконання сторонами зобов'язань.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. у встановлений строк не виконав, проектну документацію по газифікації позивачу не передав. У зв'язку з чим, позивач просить суд розірвати укладений між сторонами 15.03.2007р. договір на передачу науково-технічної документації на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України та у відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України, стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти в сумі 10000,00грн. Заявою від 16.06.2010р. позивач збільшив позовні вимоги, зокрема просить суд розірвати договір від 15.03.2007р. на передачу науково-технічної документації укладений між ПП Теплогазсервіс-Житомир та ПП Санрайз 2006, стягнути з відповідача збитки завдані невиконанням договору у сумі 10000,00грн. та пеню у сумі 2072,54грн.

Відповідач проти вимог позивача заперечує, зокрема, у відзиві на позовну заяву посилається на те, що ПП Теплогазсервіс - Житомир не мало можливості завершити роботи та виконати умови договору у зв'язку з тим, що замовник - ПП Санрайз 2006 не виконав вимоги пункту 4.1 договору та вимоги ДБН А.2.2-3-2004 і не передав виконавцю паспорт вихідних даних, а саме техумови ВАТ "Житомиргаз", техумови з Інспекції Енергозбереження та Архітектурно-планувальне завдання (АПЗ).

Розглянувши в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності та керуючись нормами діючого законодавства, господарський суд прийшов до висновку, що вимоги Приватного підприємства Санрайз 2006 задоволенню не підлягають враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою виникнення зобов'язань між сторонами є договір від 15.03.2007р. на передачу науково-технічної документації, який за своєю правовою природою є договором підряду. Різновидом підряду є, зокрема, підряд на проектні та пошукові роботи.

Статтею 887 ЦК України визначено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобовязується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобовязується прийняти та оплатити їх.

До договору підряду на проведення проектних робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.324 ГК України за договором підряду на проведення проектних і досліджувальних робіт підрядник зобовязується розробити за завданням замовника проектну документацію або виконати обумовлені договором проектні роботи, а замовник зобовязується прийняти і оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В договорі від 15.03.2007р. на передачу науково-технічної документації сторони не обумовили порядок його розірвання.

Нормами Цивільного кодексу України визначені загальні підстави для зміни і розірвання будь-яких договорів.

Зокрема, частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ст.206 Господарського кодексу України господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених ст.188 цього Кодексу.

За приписами ст.188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання договору) або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач не звертався до відповідача листом про відмову від договору та його розірвання до порушення провадження у справі.

Позивач у позовній заяві в якості підстави для розірвання договору від 15.03.2007р. посилається на невиконання відповідачем робочого проекту по газифікації, що є істотним порушенням умов договору на передачу науково-технічної документації.

Частина 2 статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до приписів статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п. 2.2 договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р., виконавець зобов'язується виконати роботи по п. 1.1. в наступні строки: з 15.03.2007р. по 25.07.2007р.

Згідно пункту 4.1 договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. сторони обумовили початок робіт при умові передплати в розмірі 50% від вартості робіт та наявності паспорта вихідних даних.

Обов'язок щодо проведення оплати позивачем було виконано належним чином, що підтверджується платіжним дорученням № 124 від 21.03.2007р. на суму 10000,00грн. (а.с. 4).

Інша умова яка передувала початку проектних робіт це наявність паспорта вихідних даних.

Слід зазначити, що умовами договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. сторони не узгодили питання щодо особи, яка має надати вихідні дані.

Чинним законодавством, зокрема ч. 1 ст. 888 ЦК України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

З наведеної норми вбачається, що обовязок передачі підрядникові завдання на проектування, а також інших вихідних даних, необхідних для складання проектно-кошторисної документації покладено на замовника.

Згідно з договором на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. замовником є ПП "Санрайз 2006", а тому саме він зобовязаний був надати відповідачу вихідні дані.

В письмових поясненнях ПП "Санрайз 2006" посилається на те, що у відповідності з ч. 1 ст. 888 ЦК України, паспорт вихідних даних на здійснення проекту по газифікації був виготовлений підрядником за дорученням позивача. Вказує на те, що зазначений паспорт вихідних даних затверджений 22.03.2007р. директором ПП "Санрайз 2006", а отже з 22.03.2007р. паспорт вихідних даних став обовязковим для сторін договору.

Представники відповідача в судовому засіданні 30.08.2010р. вказали на те, що позивач не звертався до ПП "Теплогазсервіс-Житомир" з дорученням про виготовлення паспорту вихідних даних і такий паспорт відповідачем не виготовлявся. В представленому позивачем паспорті вихідних даних відсутня печатка та підписи уповноважених осіб відповідача.

Згідно з статтею 890 ЦК України підрядник зобовязаний, у тому числі, виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором.

Пунктом 3.3 договору від 15.03.2007р. про передачу науково-технічної документації передбачено, що виконавець бере на себе обовязки виконати роботи згідно існуючих Державних будівельних норм і Правил.

Наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01.10.97 N 254 затверджені Правила безпеки систем газопостачання України (далі - Правила), які встановлюють вимоги до проектування, будівництва і експлуатації систем газопостачання, які використовують як паливо природні гази (газових і газонафтових родовищ), газоповітряні суміші на їх основі з надмірним тиском не більш 1,2 МПа (12 гс/кв. см), зріджені вуглеводні гази (далі - ЗВГ) з надмірним тиском не більше 1,6 МПа (16 кгс/кв. см), (пункт 1.1.1. Правил).

Вимоги цих Правил поширюються на проектування і будівництво нових, розширення, реконструкцію та капітальний ремонт і експлуатацію діючих систем і об'єктів газопостачання.

Пунктом 1.1.2. Правил безпеки систем газопостачання України затверджених Наказом Держнаглядохоронпраці від 01.10.97 N 254 визначено, що ці Правила поширюються на підприємства, установи, організації (далі - підприємства) незалежно від форми власності, відомчої належності та видів їхньої діяльності, в тому числі на:

газопроводи і споруди систем газопостачання населених пунктів (включаючи міжселищні), підвідні газопроводи до підприємств, теплових електростанцій (далі - ТЕС), котелень, автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій природного газу (далі - АГНКС);

газопроводи і газове обладнання житлових і громадських будинків, промислових і сільськогосподарських підприємств, котелень, підприємств житлово-комунального і побутового обслуговування та ТЕС;

газорегуляторні пункти (далі - ГРП), газорегуляторні установки (далі - ГРУ), комбіновані домові регулятори, установки для одержання газоповітряних сумішей;

газонаповнювальні станції (далі - ГНС);

газонаповнювальні пункти (далі - ГНП);

проміжні склади балонів (далі - ПСБ);

стаціонарні автомобільні газозаправні станції (далі - АГЗС) і пункти (далі - АГЗП), резервуарні, групові і індивідуальні балонні установки, випарні та змішувальні установки ЗВГ.

У відповідності до пункту 3.2. зазначених Правил, проектна документація на будівництво (п.1.1.2) повинна відповідати вимогам ДБН А.2.2-3-97, СНиП 2.04.08-87, СНиП 3.05.02-88, ГОСТ 9.602-89, цим Правилам, іншим нормативним актам та додатковим вимогам до обладнання систем і об'єктів газопостачання, викладеним у додатку 1.

Наказом Держбуду України від 20 січня 2004 р. N 8, на заміну ДБН А2.2.-3-97, затверджено Державні будівельні норми України "Проектування. Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва" ДБН А.2.2-3-2004.

Відповідно до п. 2.1 ДБН А.2.2-3-2004, проектні та вишукувальні роботи виконуються на підставі договорів (контрактів), укладених між замовниками і проектувальниками (ст. 324 Господарського кодексу України). Договір можна укладати на виконання передпроектних робіт, комплексу проектних робіт, вишукувальних робіт, окремих стадій та розділів проекту.

Згідно пункту 2.2 ДБН А.2.2-3-2004, проектування об'єктів здійснюється з дотриманням законодавства України на підставі вихідних даних. Вихідні дані для виконання проектних робіт на відповідній стадії замовник зобов'язаний надати до початку виконання проектно-вишукувальних робіт.

До складу вихідних даних належать:

- архітектурно-планувальне завдання (АПЗ);

- технічні умови щодо інженерного забезпечення об'єкта (ТУ);

- завдання на проектування згідно з додатком Д;

- інші вихідні дані згідно з додатком Г.

Відповідно до примітки 1, Додатку Д до ДБН А.2.2-3-2004, передбачається, що завдання на проектування затверджує інвестор або за його дорученням замовник та погоджує проектувальник. Відповідно до Додатку Г до ДБН А.2.2-3-2004, завдання на проектування обєктів виробничого призначення погоджується з територіальними організаціями.

Згідно із пунктом 13 Порядку надання архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури і визначення розміру плати за їх видачу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1999 р. N 2328, що був чинний на час укладення між сторонами договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р., Архітектурно-планувальне завдання - це комплекс містобудівних та архітектурних вимог і особливих умов проектування і будівництва об'єкта архітектури, що випливають з положень затвердженої містобудівної документації, державних будівельних норм, місцевих правил забудови населених пунктів, відповідних рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, включаючи вимоги і умови щодо охорони пам'яток історії та культури, довкілля, законних прав і інтересів фізичних та юридичних осіб при розташуванні об'єкта архітектури на конкретній земельній ділянці.

Згідно п. 17 зазначеного Порядку, Технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта архітектури, які мають відповідати його розрахунковим параметрам, у тому числі водопостачання, каналізації, тепло-, енерго-, газопостачання, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телебачення, диспетчеризації, пожежної безпеки, а також особливих умов. Перелік технічних умов щодо інженерного забезпечення конкретного об'єкта архітектури визначається в архітектурно планувальному завданні.

В матеріалах справи міститься лист Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища № 12/825 від 22.06.2010р., з якого вбачається, що на протязі 2007 - 2010рр. архітектурно-планувальне завдання (містобудівні умови і обмеження) на проектування Приватному підприємству "Санрайз 2006" не надавалось (а.с. 51).

Як вбачається з листа ВАТ "Житомиргаз" № 1987/3 від 01.06.2010р., Приватне підприємство "Санрайз 2006" за технічними умовами на газифікацію своїх приміщень за адресою м.Житомир, вул. Баранова, 87 не зверталось (а.с. 34).

З листа Територіального управління по Житомирській області Державної інспекції з енергозбереження № 15-7-11/445 від 25.05.2010р.(а.с. 35) вбачається, що ПП "Санрайз 2006" не зверталось протягом 2007-2010 років до територіального управління стосовно видачі технічних вимог з енергоефктивності для розробки проектної документації об'єкту по вул. Баранова, 87, в м.Житомирі.

Позивач не надав доказів звернення до інших територіальних організацій щодо погодження технічних умов пов'язаних з інженерним забезпеченням об'єкта.

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що вихідні данні, а саме архітектурно-планувальне завдання та технічні умови, позивачем не отримувались та відповідачу для виготовлення проекту на газопостачання не передавались (в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про протилежне).

Представлений позивачем паспорт вихідних даних щодо проекту по газифікації (а.с.65) судом до уваги не приймається, оскільки його форма та зміст не відповідають вимогам Державних будівельних норм "Проектування. Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва" А.2.2-3-2004 та Порядку надання архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури і визначення розміру плати за їх видачу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1999 р. N 2328.

За таких обставин, позивач належними і допустимими доказами не довів факту наявності у нього паспорта вихідних даних та не виконав вимог чинного законодавства щодо передачі вихідних даних відповідачу. Матеріали справи також не містять доказів того, що позивач доручив відповідачу підготувати завдання на проектування.

Оскільки відповідач не мав вихідних даних для виконання проектних робіт, то відповідно він і не міг виконати передбачені договором від 15.03.207р. роботи у строки, визначені п. 2.2 договору.

Таким чином, саме позивач не виконавши свої зобовязання в частині надання відповідачу вихідної документації на проектування, унеможливив виконання проектних робіт відповідачем.

У відповідності до п. 4 ст. 612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що прострочення відповідачем взятих на себе зобов'язань по договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. сталося внаслідок неналежного виконання позивачем, як замовником, своїх зобов'язань в частині передачі необхідних вихідних даних, здійснення проектування без яких є неможливим, а отже вина відповідача в порушенні зобов'язання за спірним договором відсутня.

За таких обставин, вимоги позивача про розірвання договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Позивач крім вимог про розірвання договору від 15.03.2007р. просить стягнути з відповідача 10000,00грн., як безпідставно отриманих. При цьому, позивач посилається на норми ст. 1212 ЦК України та ч. 5 ст. 653 ЦК України.

Частина 1 статті 1212 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти в сумі 10000,00грн. були перераховані позивачем відповідачу, відповідно до умов договору від 15.03.2007р., в якості оплати за проектні роботи, а тому не є безпідставно набутим майном.

В заяві про уточнення позовних вимог (а.с. 44) позивач, просить стягнути з відповідача 10000,00грн. збитків завданих невиконанням договору на передачу науково-технічної документації від 15.03.2007р. та пеню в сумі 2072,54грн.

У відповідності з ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у звязку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються, зокрема, не одержані управненою стороною доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки),

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач за відсутності вихідних даних (архітектурно-планувального завдання, завдання на проектування, технічних умов) не мав можливості та права здійснювати виконання проектних робіт, в обсязі, передбаченому договором. В зв'язку з цим, невиконання ним своїх договірних зобовязань було наслідком неналежного виконання позивачем, як замовником, своїх зобовязань в частині передачі необхідних вихідних даних на проектування, а отже вина відповідача в порушенні зобовязання за спірним договором відсутня.

Оскільки, в даному випадку, відсутня вина підрядника у неналежному виконанні зобов'язань за договором від 15.03.2007р., то у господарського суду відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків та пені через порушення останнім строків виконання робіт.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Позивач повинен належними доказами довести факти, на підставі яких пред'явлено позов. Проте, позивач належними та допустимими доказами не довів тих обставин, на які він посилався у позові.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Кравець С.Г.

Повне рішення складено: "03" вересня 2010 року.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2,3 - сторонам