ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.10 Справа № 26/223/10

Суддя Юлдашев О.О.

за позовом Заступника прокурора Запорізької області (вул. Матросова, 29, м. Запоріжжя, 69057) в інтересах держави: орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Аграрний фонд (вул. Б.Грінченка, 1, м. Київ, 01001)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю УкрЛан (вул. Суворова, 7, с. Новопавлівка, Оріхівський район, Запорізька область, 70544)

про стягнення 477 332,01 грн.

Суддя Юлдашев О.О.

Представники:

Від позивача - ОСОБА_1, довір. №104 від 02.06.2010.

Від відповідача ОСОБА_2, довір. №б/н від 01.04.2010.

Від прокуратури Запорізької області ОСОБА_3, посв. №84 від 30.04.2010.

СУТЬ СПОРУ:

Заступником прокурора Запорізької області в інтересах держави: орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Аграрний фонд заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю УкрЛан суми 477 332,01грн., з них: 450 540,00грн. бюджетна позика, 24 687,70грн. відсотки за користування бюджетною позикою, 2 104,31грн. 3% річних.

05.07.2010. порушено провадження у справі № 26/223/10, розгляд справи призначено на 15.07.2010., про що сторони були повідомлені своєчасно та належним чином.

Ухвалою суду від 15.07.2010. було відкладено судове засідання до 26.07.2010. у звязку з неявкою представника відповідача та необхідністю витребування додаткових документальних доказів.

У судовому засіданні, відкритому 26.07.2010. двічі оголошувались перерви. Після перерви 26.07.2010. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

15.07.2010. до суду надійшла заява позивача про уточнення розміру позовних вимог, яка не прийнята судом до уваги, оскільки не підписана.

Позивач підтримує вимоги, викладені в позовній заяві та зазначає наступне: між Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан»(далі Позичальник) та Аграрним фондом (далі Кредитор) укладеного кредитний договір про бюджетні позики в межах режиму державних заставних закупівель №754 від 15.09.2009. На виконання умов вказаного вище договору, Аграрний фонд надав ТОВ «УкрЛан»бюджетну позику у сумі 450 540,00грн. Позичальник для забезпечення своїх зобовязань передав в заставу зерно пшениці 3 класу, розмір бюджетної позики за 1 тонну зерна 750,90грн., кількість зерна 600 тонн на підставі простого складського свідоцтва на зерно. На виконання умов договору Аграрний фонд перерахував відповідачу бюджетну позику у розмірі 450540,00грн. Відповідач зобовязаний був повернути бюджетну позику до 01.05.2010. та сплатити за її користування відсотки з розрахунку 9,05% річних від суми непогашеної бюджетної позики. Відповідач бюджетну позику не повернув та не сплатив, передбачені договором відсотки. Згідно договору (п.4.5.) якщо основна сума позики та/або плата за її використання не погашається позичальником у строк, то з такого моменту: предмет застави переходить у власність держави та зараховується до складу державного продовольчого резерву за цінами, що діяли на момент оцінки такого предмету застави; зобовязання між сторонами договору вважаються повністю виконаними; обовязок з оплати вартості подальшого зберігання колишнього обєкта застави переходить на Кредитора. За результатами проведеної перевірки наявності заставного зерна, комісією у складі представників Запорізького регіонального відділення Аграрного фонду, Запорізької обласної державної хлібної інспекції та ДП «Хлібна база №74», 03.02.2010. складено акт, яким засвідчено факт відсутності на ДП «Хлібна база №74»зерна, що перебуває в заставі в Аграрному фонді. У встановлений договором строк ТОВ «УкрЛан»суму бюджетної позики та відсотки за використання бюджетної позики не повернуто, заставне зерно пшениці 3 класу врожаю 2009 року, вагою 600 тонн, відповідно до умов договору у власність держави не переоформлено та до складу державного продовольчого резерву не зараховано. У звязку з викладеним, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 450540,00грн. суму бюджетної позики, 24 687,70грн. відсотки за користування бюджетною позикою, 2 104,31грн. 3% річних.

07.07.2010. від заступника прокурора Запорізької області надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ «УкрЛан», с. Новопавлівка Оріхівського району Запорізької області у розмірі суми позову 477 332,01грн. У своїй заяві заступник прокурора посилається на те, що порушення ТОВ «УкрЛан»зобовязань за кредитним договором про бюджетні позики режиму державних заставних закупівель свідчить про безвідповідальне ставлення до своїх обовязків та про ухилення від виконання своїх зобовязань перед Аграрним фондом. Таким чином, є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів до забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, що призведе до порушення функцій Аграрного фонду, що завдасть шкоди економічним та соціальним інтересам держави.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, згідно з умовами зазначеного договору позивач надав, а відповідач отримав бюджетну позичку в сумі 450540,00 грн. під заставу зерна відповідача. Умовами кредитного договору передбачено, що цей кредитний договір укладено у відповідності до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України». Зазначеним нормативним актом не передбачено обов'язок відповідача погашати кредит та відсотки у встановлений кредитним договором термін. Згідно ст. 12.2.1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України»згідно із режимом .державних заставних закупівель: Аграрний фонд (далі -кредитор) надає бюджетну позику виробнику зерна, яке є об'єктом державного цінового регулювання (далі - позичальник), під заставу такого об'єкта, що оформлюється переданням кредитору подвійного складського свідоцтва. Відповідач в забезпечення зазначеного договору передав позивачу зерно пшениці 3 класу у кількості 600 тонн на Державному підприємстві «Хлібна база №74»з передачею Аграрному фонду всіх документів по розпорядженню цим зерном, а саме, складських свідоцтв. Згідно ст. 12.2.1 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України»згідно із режимом державних заставних закупівель: Аграрний фонд надає бюджетну позику виробнику зерна, яке є об'єктом державного цінового регулювання, під заставу такого об'єкта, що оформлюється переданням кредитору подвійного складського свідоцтва. При отриманні кредиту застава здійснювалась за простими складськими свідоцтвами.

Зокрема при отриманні зерна із зберігання згідно ст. 963 ЦК України, ст.ст. 35, 46 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», встановлено що зерно підлягає повернення володільцю складського документа. Згідно ст. 42 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», встановлено, що володілець простого складського свідоцтва має право розпоряджатися зерном, що зберігається на зерновому складі. При цьому до передачі зерна прирівнюється передача простого складського свідоцтва. Просте складське свідоцтво передається шляхом вручення його новому володільцеві. Застава зерна, зданого на зберігання за простим складським свідоцтвом, здійснюється шляхом передачі заставодавцю цього свідоцтва за передавальним написом (індосаментом) у порядку, визначеному статтею 40 цього Закону. Згідно п. 4.2. Положення про обіг складських документів на зерно, затв., наказом Мінагрополітики N 198 від 27.06.2003, встановлено, що на вимогу поклажодавця зерновий склад виписує йому на одну партію прийнятого зерна подвійне складське свідоцтво або просте складське свідоцтво на зерно. Зерновому складу забороняється видавати поклажодавцю два складських свідоцтва на одну партію зерна. Згідно п.5.7. Положення передача простого складського свідоцтва є

підтвердженням передачі прав на зерно. Зазначене свідоцтво було передане Аграрному

фонду України. Згідно п.5.8. У разі застави зерна, зданого на зберігання за простим складським свідоцтвом, передавальний напис здійснюється на самому простому складському свідоцтві, до якого застосовуються правила, установлені для заставних свідоцтв (частини Б),передача простого складського свідоцтва є підтвердженням передачі прав на зерно. Оформлені в заставу прості свідоцтва були передані Аграрному фонду України. Згідно п. 7-9, 11 Положення... повернення зерна здійснюється тільки-володільцю складського свідоцтва. Тим самим Відповідач не мав право розпорядження переданим Аграрному фонду зерном за складськими документами, згідно законодавства, а тому не може нести господарську відповідальність за це. Згідно ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. В позові прокуратури відсутня підстава для застосування господарсько-правової відповідальності оскільки відповідальність за збереження заставного зерна було покладено на ДП «Хлібна база №74»за укладеним договором схову за згодою Аграрного фонду України. Правовідносини між відповідачем та Аграрним фондом регулюються також спеціальним законодавчим актом, - ст. 12.2.6. Закону України «Про державні підтримку сільського господарства України», згідно норм якого, як і згідно укладеного між сторонами кредитного договору, встановлено, що у разі якщо основна сума бюджетної позики та/або плата за її використання не погашається позичальником у строк, встановлений кредитним договором, то з такого моменту: б) зобов'язання між сторонами договору вважаються повністю виконаними (у тому числі щодо плати за користування бюджетною позикою та повернення її основної суми). Враховуючи викладене, відповідач вважає, що правовідносини по вимогам припинились і Аграрний фонд не має права на позов до відповідача по припиненому зобовязанню.

З огляду на викладене, відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, відповідач просить залучити до участі у справі Державне підприємство «Хлібна база №74», у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Зазначене клопотання залишене судом без задоволення, оскільки не відповідає вимогам статті 27 Господарського процесуального кодексу України.

Також відповідач просить зобовязати прокуратуру Запорізької області надати відомості про стан кримінальної справи №596 (порушеної стосовно відсутності зерна на ДП «Хлібна база №74»). Дане клопотання залишене судом без задоволення, як необґрунтоване та безпідставне.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За клопотанням представників сторін судове засідання ведеться без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрЛан»(Позичальник) та Аграрним фондом (Кредитор) було укладено кредитний договір про бюджетні позики в межах режиму державних заставних закупівель №754 від 15.09.2009.

Відповідно до умов договору (п.1.1. договору) кредитор надає позичальнику бюджетну позику в межах режиму державних заставних закупівель відповідно до Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України». Позичальник повертає суму бюджетної позики та сплачує відсотки за її користування.

Згідно п. 1.2.1. договору, розмір суми бюджетної позики становить 450540,00грн.

Відповідно до п. 1.2. договору відповідач для забезпечення своїх зобовязань передав в заставу зерно пшениці 3 класу у кількості 600 тонн вартістю 450540,00грн.

Відповідно до п.4.2.1. договору кредитор зобовязаний надати бюджетну позику шляхом перерахування позичальнику відповідних грошових сум протягом трьох банківських днів з дня надходження до кредитора простого складського свідоцтва та цього договору.

Те, що позивачем виконано умови договору підтверджується платіжним дорученням №8019 від 18.09.2009., згідно якого позивач надав відповідачу бюджетну позику у сумі 450 540,00грн.

Відповідно до п. 4.1.2. договору позичальник застрахував заставне зерно від ризику випадкової загибелі або ушкодження.

Згідно з п. 4.1.3. договору позичальник зобовязаний повернути бюджетну позику до 01.05.2010. та сплатити відсотки за її користування відповідно до статті 12 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України»з розрахунку 9,05% річних від суми непогашеної бюджетної позики.

У звязку з тим, що відповідачем не було повернуто суму бюджетної позики, а також відсутність заставного зерна, позивач просить стягнути з відповідача на підставі договору суму неповернутої позики у розмірі 450 540,00грн., відсотки за її користування 24 687,70грн. та 3% річних у сумі 2 104,31грн.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ст. 193 ГК України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 ЦК України: зобовязання має виконуватись належним чином.

Статтею 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.09.2009. між сторонами укладено кредитний договір про бюджетні позики в межах режиму державних заставних закупівель №754.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач суму отриманої бюджетної позики не повернув, відсотки за її користування не сплатив.

Відповідно до п. 4.5. договору якщо основна сума позики та/або плата за її використання не погашається позичальником у строк, установлений цим договором, то з такого моменту: предмет застави переходить у власність держави та зараховується до складу державного продовольчого резерву за цінами, що діяли на момент оцінки такого предмета застави; зобовязання між сторонами договору вважаються повністю виконаними (у тому числа щодо плати за користування позикою та повернення її основної суми); обовязок з оплати вартості подальшого зберігання колишнього обєкта застави переходить на кредитора; кредитор набуває прав вигодонабувача за договором страхування такого колишнього обєкта застави.

Вищевикладене передбачене також статтею 12.2.6. Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України».

Отже, у звязку з невиконанням відповідачем зобовязання по поверненню бюджетної позики та сплати відсотків за її використання у встановлений договором строк (до 01.05.2010.) настали встановлені законом та договором наслідки, а саме: заставне зерно перейшло у власність держави та має бути зараховане до складу державного продовольчого резерву. Таким чином, зобовязання за договором вважаються виконаними. Також до позивача перейшли права вигодонабувача згідно договору страхування від 26.08.2009., укладеного між ТОВ «УкрЛан»та ЗАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

Враховуючи викладені обставини, у позивача відсутні підстави вимагати від відповідача повернення позики та сплати відсотків, оскільки зобовязання вважається виконаним.

У звязку з відсутністю основного зобовязання, то нарахування 3% річних у сумі 2 104,31грн. є безпідставними.

У позові позивач вказує на відсутність на цей час предмета застави, а тому вважає, що існує зобовязання відповідача по поверненню суми бюджетної позики.

Вказані твердження позивача хибні та спростовуються наступним. Відповідач передав позивачу з заставу зерно пшениці 3 класу у кількості 600 тонн вартістю 450 540,00грн., що знаходиться на зберіганні у ДП «Хлібна база №74».

Передача зерна за зберігання відбулась за простим складським свідоцтвом на зерно на предявника серії АА №020808 від 26.08.2009.

Статтею 964 Цивільного кодексу України та статтею 40 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»передбачено, що складське свідоцтво може бути передано за передавальним написом індосаментом, який має містити найменування особи, що стала новим утримувачем складського свідоцтва, дату здійснення індосаменту, підпис уповноваженої особи, завірений печаткою юридичної особи або нотаріусом.

Згідно простого складського свідоцтва на зерно на предявника серії АА №2020808 від 26.08.2009., яке було видане ТОВ «УкрЛан», підтверджується прийняття зерна на зберігання ДП «Хлібна база №74».

В той же день, було вчинено індосамент на користь Аграрного фонду, який став володільцем простого складського свідоцтва на зерно на предявника серії АА №2020808 від 26.08.2009.

Отже, Аграрний фонд набув право розпоряджатися зерном, відповідно до статті 42 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»та статті 963 Цивільного кодексу України.

Правовідносини між сторонами відповідають розділу ІV Закону України «Про заставу», оскільки є відносинами одного із видів застави закладу. За приписами статті 48 Закону України «Про заставу», відповідальність за збереження предмету закладу (твердої застави) несе заставодержатель. Згідно норм цієї статті заставодержатель несе відповідальність за втрату або недостачу предмету застави.

За таких обставин, з моменту вчинення індосаменту, відповідач не несе відповідальність за збереження зерна, оскільки воно перейшло до заставодержателя - Аграрного фонду.

Позивач також зазначає про відсутність заставного майна. В підтвердження цього позивачем представлено суду акт перевірки наявності зерна державного інтервенційного фонду та зерна, що перебуває в заставі в Аграрному фонді на ДП «Хлібна база №74»від 03.02.2010. у складі комісії представників Аграрного фонду, Запорізького регіонального відділення Аграрного фонду та ДП «Хлібна база №74». Із зазначено акту вбачається, що на ДП «Хлібна база №74»відсутнє зерно 3 класу врожаю 2009 року в загальній кількості 5366,415 тонни (1675 заставне та 3691,41 інтервенційного фонду), згідно даних бухгалтерського обліку.

В даному акті не зазначено, що на ДП «Хлібна база №74» відсутнє зерно пшениці саме 3 класу врожаю 2009 року у кількості 600 тонн, яке відповідач передав в заставу Аграрного фонду.

Згідно зі статтею 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобовязаний повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернути поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Отже, зберігач зобовязаний повернути річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач та заявник не довели та документально не підтвердили правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи позивача спростовуються вищевикладеними обставинами.

Враховуючи викладене, пояснення представників позивача та відповідачів, наявні матеріали справи, господарський суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову.

У звязку з відмовою у позові, заяву про забезпечення позову, слід відхилити.

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Заяву про забезпечення позову відхилити.

Суддя О.О. Юлдашев