ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2010 р. Справа № 03/249

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.;

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси справу

за позовом дочірнього підприємства "ЮТЕМ-Транссервіс" відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж", м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Черкаси

про стягнення 23 967 грн. 57 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 22 610 грн. основного боргу, 1 357 грн. 57 коп. пені, а всього 23 967 грн. 57 коп. за невиконання зобовязань по розрахунках за договором № 08/10/09/1 від 08.10.2009 на перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом Антверпен (Бельгія) Кременчуг (Україна).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов не надіслав, його представник, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Конвенція про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогам від 19.05.1956 (далі - Конвенція) (з послідуючими змінами, до якої Україна приєдналася у встановленому порядку) містить зокрема такі положення: ця Конвенція застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою транспортних засобів, коли місце завантаження і місце доставки вантажу, вказані в контракті, знаходяться на території двох різних країн, з яких, хоча б одна є учасницею Конвенції. Застосування Конвенції не залежить від місця проживання і національності сторін, які заключили договір.

При застосуванні цієї Конвенції під «транспортними засобами»слід розуміти автомобілі, автомобілі з напівпричепами, причепи і напівпричепи так, як вони визначені в ст. 4 Конвенції про дорожній рух від 19 вересня 1949 р.

Договір перевезення встановлюється накладною. Відсутність, неправильність або втрата накладної не відображаються ні на існуванні, ні на дійсності договору перевезення, до якого і в цьому випадку застосовуються правила цієї Конвенції.

Накладна складається в трьох екземплярах, підписаних відправником та перевізником, причому ці підписи можуть бути відпечатані типографським способом або замінені штампами відправника та перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена накладна. Перший екземпляр накладної передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Накладна, якщо не доведено зворотнього, має силу договору відносно умов і задоволення прийняття вантажу перевізником.

При відсутності в накладній обґрунтованих перевізником оговорок, існує презумпція, що вантаж і його упаковка були зовні у справному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що число вантажних місць, а також їх маркування і номера відповідали вказівкам накладної.

По будь-яким спорам, що виникають з приводу перевезень, які здійснюються у відповідності з цією Конвенцією, позивач може звертатися не тільки до компетентних судів, що беруть участь у Конвенції країн, вказаних із взаємної згоди сторонами, а й до суду країни, на території якої знаходяться:

1) місце проживання відповідача, його головна контора, або відділення чи агентство, при посередництві якого був заключний договір перевезення або

2) місце прийняття вантажу до перевезення, або місце доставки.

Подання позовів, які можуть виникати в результаті перевезень, виконаних у відповідності з цією Конвенцією, можливе на протязі одного року. Проте, у випадку зловмисного проступку або вини, яка згідно закону, який застосовує суд, що розглядає справу, прирівнюється до зловмисного проступка, строк встановлюється в три роки. Строк обчислюється:

1) у випадку часткової втрати вантажу, його пошкодження або прострочки в доставці з дня здачі вантажу;

2) у випадку втрати всього вантажу з тридцятого дня по закінченні встановленого для перевезення строку, або якщо він (строк) не був встановлений, з 60-го дня по прийнятті вантажу перевізником до перевезення;

3) у всіх інших випадках по закінченні трьохмісячного строку із дня укладення договору перевезення.

День, вказаний вище в якості точки відліку строку подання позову, не приймається в рахунок при встановленні його строку.

08.10.2009 сторони уклали договір № 08/10/09/1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом (далі - договір), за яким позивач зобовяхався виконати для відповідача перевезення вантажу «ацетатний жгут»за маршрутом Антверпен (Бельгія) Кременчуг (Україна).

Сума перевезення вантажу за договором склала 1 900 Євро за кожне авто з урахуванням ПДВ по курсу НБУ на дату завантаження.

Позивач виконав перевезення вантажів для відповідача (експедитора) загальною вартістю робіт на суму 45 146,85 грн.

Факт належного виконання позивачем зобовязань за вищеназваним договором перед відповідачем підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:

- Актом № РН-000248 здачі-прийняття робіт від 23.10.2009;

- Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 47751224;

- Міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 47751233;

- Свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів: MAN 18.460FLT реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 серії ААС116463; REUNAULT реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_4 серії ААС130267.

- Подорожніми листами вищевказаних транспортних засобів: № 125537 серії 02 ААБ від 30.09.2009; № 125534 серії 02 ААБ від 29.09.2009.

П.13 договору визначено, що експедитор (відповідач) зобовязаний розрахуватися з перевізником (позивачем) на протязі 15 банківських днів після отримання оригіналів CMR, рахунка, акта виконаних робіт, податкової накладної (для платників ПДВ).

29.10.2009 позивач надіслав відповідачу оригінали вищевказаних документів.

02.11.2009 відповідач в поштовому відділенні особисто отримав оригінали документів, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Як стверджує позивач строк оплати відповідачем за виконані перевезення сплинув 17 листопада.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався з позивачем за виконані перевезення, сплативши 22 536,85 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 10.12.2009, 18.12.2009 та 25.12.2009.

Борг відповідача перед позивачем на день звернення до суду становив 22 610 грн.

Зобовязання у відповідності з ст. 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Ст.1, ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розмір пені за невиконання зобовязання за період з 17.11.2009 по 01.02.2010 становить 1 357 грн. 57 коп.

В судовому засіданні представник позивача подав суду докази часткової сплати відповідачем боргу в розмірі 5 000 грн., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні платіжними дорученнями від 26.02.2010 на суму 2 500 грн. та від 02.03.2010 на суму 2 500 грн.

Суд приходить до висновку, що в частині стягнення 5 000 грн. боргу предмет спору відсутній і в цій частині провадження у справі підлягає припиненню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 17 610 грн. основного боргу, 1 357 грн. 57 коп. пені, а всього 18 967 грн. 57 коп. за невиконання зобовязань по розрахунках за договором № 08/10/09/1 від 08.10.2009 на перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом Антверпен (Бельгія) Кременчуг (Україна).

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути 239 грн. 67 коп. витрат по сплаті держмита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст. 49, п.1-1 ст.80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути 17 610 грн. основного боргу, 1 357 грн. 57 коп. пені, а всього 18967 грн. 57 коп. з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, вул. Шевченка,403, м. Черкаси, іден. номер НОМЕР_5 на користь дочірнього підприємства "ЮТЕМ-Транссервіс" відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж", вул. Алма-Атинська,6, м. Київ, код 30055279.

В частині стягнення 5000 грн. боргу провадження у справі припинити.

Стягнути 239 грн. 67 коп. витрат по сплаті держмита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, вул. Шевченка,403, м. Черкаси, іден. номер НОМЕР_5 на користь дочірнього підприємства "ЮТЕМ-Транссервіс" відкритого акціонерного товариства "Південтеплоенергомонтаж", вул. Алма-Атинська,6, м. Київ, код 30055279.

Рішення може бути оскаржено до Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом 10 діб.

СУДДЯ В.В.Єфіменко