Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2010 р. Справа № 13/293-09

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючий суддя Кравець Т.В., судді Гончар Т. В. , Шутенко І.А.

при секретарі Горбачової О.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність № 01-18/288 від 24.03.2010 р.;

відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 02.07.2009 р.;

3-ї особи не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управліня освіти і науки Сумської міської ради (вх. № 1222С/2-5) на рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2010 р. по справі № 13/293-09 (ОСОБА_3І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СКД, м. Суми

до Управліня освіти і науки Сумської міської ради, м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 управління Державного казначейства у Сумській області, м. Суми

про стягнення 462962,87 грн., -

встановила:

В грудні 2009 р. ТОВ СКД звернулось до суду з позовом про стягнення на його користь з Управління освіти і науки Сумської міської ради 264679,50 грн. заборгованості за отримані продукти харчування за укладеними між сторонами договорами про закупівлю продуктів харчування №№ 154-157, 160, 162, 169 від 25.02.2009 р.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції позивач неодноразово подавав уточнення до позову, в результаті чого його остаточні вимоги склали 462962,87 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.03.2010 р. (суддя Лиховид Б.І.) у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі відмовлено; позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 462962,87 грн. боргу, 4629,62 грн. витрат по держмиту, 236,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач, не погодившись із зазначеним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та припинення провадження у справі. В судовому засіданні, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представник відповідача зробив усне уточнення вимог апеляційної скарги та просив колегію суддів прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ СКД у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу просить залишити без змін рішення суду першої інстанції від 25.03.2010 р. по справі № 13/293-09, а скаргу без задоволення з посиланням на її безпідставність та необґрунтованість.

3-я особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, в судове засідання свого представника не направила, про причини неприбуття суду не повідомила, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду її було належним чином повідомлено, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне поштове повідомлення.

Враховуючи, що неприбуття представника 3-ї особи в судове засідання не перешкоджає судовому розгляду апеляційної скарги, справа розглядається без його участі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування норм чинного законодавства, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 25.02.2010 р. на підставі акцепту тендерної пропозиції від 17.02.2009 р. між сторонами були укладені договори про закупівлю продуктів харчування № № 154-157, 160, 162, 169, й одночасно з цими договорами були підписані сторонами додаткові угоди за № 1 від 25.02.2009 р. до кожного з вищезгаданих договорів, якими була зменшена закупівельна ціна продуктів харчування.

При підписанні вказаних договорів та додаткових угод до них ТОВ СКД було складено та підписано протоколи розбіжностей до додаткових угод із внесенням застережень про це в кожному з договорів і повернуто відповідачу підписані договори та додаткові угоди до них разом з протоколами розбіжностей.

Відповідно до умов, викладених в п. 1 зазначених протоколів розбіжностей, позивач має право збільшити ціну до ціни, вказаної в специфікації до основного договору.

20.07.2009 р. позивач звернувся до відповідача з письмовим повідомленням № 355 про підвищення цін на продукти харчування до ціни, визначеної у специфікації до основного договору з 27.07.2009 р.

Однак, відповідач у відповіді, направленій на адресу позивача листом № 1-18/918 від 21.07.2009 р., зазначив, що оплату за продукти харчування буде здійснювати лише за цінами визначеними в додатках до додаткових угод.

Відповідач, відмовляючись оплачувати отримані товари за збільшеними цінами посилається на те, що позивач після отримання листа від 21.07.2009 р. № 01-18/918 продовжив здійснювати відвантаження продукції, чим фактично, на думку відповідача, погодився з умовами оплати, визначеними у вищезазначеному листі; крім того, після отримання відповіді на повідомлення про збільшення цін з 27.07.2009 р., позивач при поставці продуктів харчування в окремих видаткових накладних зазначав ціни, визначені додатковими угодами до договорів №№ 154-157, 160, 162, 169 від 25.02.2009 р., що також, на думку відповідача, є доказом того, що позивач погодився з умовами оплати, визначеними у листі від 21.07.2009 р. № 01-18/918.

Колегія суддів з такими твердженнями не погоджується виходячи з наступного.

Ціна товару є суттєвою умовою договору купівлі-продажу (поставки), і, згідно з ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, при цьому зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07.10.2009 р. у справі № 4/258-09 (а.с. 67-70), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.11.2009 р., в якій брали участь ті самі сторони, встановлено факт, що Управління освіти і науки Сумської міської ради після отримання згаданих протоколів розбіжностей, що залишились неврегульованими, не передало до суду розбіжності, внаслідок чого пропозиції, які викладені в протоколах розбіжностей до додаткових угод за № 1 від 25.02.2009 р. до договорів про закупівлю № № 154-157, 160, 162, 169 від 25.02.2009 р. вважаються прийнятими.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, оскільки позивач в установлений законом строк не звернувся до суду за врегулюванням переддоговірного спору, договір автоматично набрав чинності з урахуванням розбіжностей щодо окремих пунктів договору, в т.ч. й щодо права позивача збільшувати ціну на товари.

Згідно ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону та умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, посилання заявника апеляційної скарги на те, що ціна на продукти харчування була зменшена шляхом підписання додаткової угоди з обох сторін, а тому позовні вимоги про стягнення оплати товару за збільшеними цінами не підлягають задоволенню, безпідставне.

До того ж, договори №№ 154-157, 160, 162, 169 від 25.02.2009 р. не містять умов щодо можливості зміни ціни шляхом зазначення її при видачі видаткової накладної.

У даному випадку видаткова накладна є документом, що підтверджує лише поставку товару і за своїм змістом та формою не є договором про зміну основного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, при встановленні (підвищенні) цін на продукти харчування, не перевищив рівень погоджених (акцептованих) відповідачем, що підтверджується відповідними акцептами тендерних пропозицій від 17.02.2009 р.

Крім того, з наданого представником позивача під час розгляду даної справи в суді першої інстанції акту звірки (по кількості) поставлених продуктів харчування з 27.07.2009 р. по 31.12.2009 р., підписаного обома сторонами, вбачається, що станом на 20.01.2010 р. заборгованість відповідача перед позивачем складала 462962,85 грн. (т. 3 а.с. 65).

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача боргу за поставлену продукцію в сумі 462962,87 грн. цілком правомірні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 ГПК України позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на які ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачем не було доведено законність відмови від виконання ним зобовязання стосовно оплати продуктів харчування, отриманих за договорами про закупівлю, за цінами, встановленими специфікаціями до основних договорів..

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду у даній справі було прийняте при повному зясуванні обставин, що мають значення для справи, викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим це рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, одностайно, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління освіти і науки Сумської міської ради, м. Суми залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 25.03.2010 р. по справі № 13/293-09 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом місяця до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст підписаний 25.05.2010 р.

Головуючий суддя Кравець Т.В.

Судді Гончар Т. В.

ОСОБА_5