ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.10 Справа № 18/224/10

Суддя Носівець В.В.

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, 52400, Дніпропетровська обл., смт. Солоне, вул. Зінченко 23/13)

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_2)

про стягнення 46 875,11 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 3791 від 19.10.2010 р., паспорт серія АЕ 911708 від 22.01.1998 р.;

від відповідача: не прибув;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 04.10.2010 року звернувся позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 46 981,11 грн.: 42 580 грн. боргу, 1 461,54 грн. пені, 1 886,50 грн. 20% річних, 1 053,07 грн. витрат від інфляції, на підставі договору № ПР-09/2010 від 06.04.2010 р.

Ухвалою суду від 05.10.2010 року порушено провадження у справі № 18/224/10, судове засідання призначене на 20.10.2010 р. Розгляд справи відкладався до 03.11.2010 р. У судовому засіданні 03.11.2010 р., представник позивача надав суду уточнену позовну заяву про стягнення 42 580,00 грн. основного боргу, 1 461,54 грн. пені, 947,07 грн. втрат від інфляції та 1 886,50 грн. 20 % річних. Судом уточнена позовна заява прийнята до розгляду, судом розглядаються уточнені позовні вимоги. Представник позивача у судовому засіданні 03.11.2010 р. підтримав уточнені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судові засідання 20.10.2010 р. та 03.11.2010 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомляв, ухвала суду про порушення провадження у справі від 05.10.2010 р. та ухвала суду від 20.10.2010 р., які направлялися відповідачу, повернулися до суду з відміткою: адресат вибув. Ухвали суду направлялися на адресу відповідача, яка була зазначена у позові та у представленому позивачем витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 294999 від 25.20.2010 р.

Згідно п. 3.6 Роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України (з наступними змінами та доповненнями) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 64 ГПК України передбачено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам спору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Таким чином, відповідач є повідомленим належним чином, про час і місце розгляду справи судом. Неявка представника відповідача не перешкоджала вирішенню спору.

У судовому засіданні 03.11.2010 р. розгляд справи закінчений і судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Справа розглянута в порядку ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами та без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач, постачальник) та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі відповідач, покупець) 06.04.2010 р. уклали договір № ПР-09/2010 поставки вантажної техніки (надалі договір).

Згідно п.п. 1.1., 2.1. договору, позивач зобовязався в обумовлений строк, передати у власність покупця, а покупець зобовязаний прийняти та сплатити, в порядку та на умовах, визначених в даному договорі, колишній в експлуатації автонавантажувач TOYOTA моделі 6 FD15, шасі № 31236 (надалі техніка). Загальна вартість техніки, поставленої по даному договору, складає 47 580,00 грн.

Строк поставки техніки протягом 25 робочих днів, з моменту передоплати у розмірі 3 000,00 грн. від загальної вартості техніки, вказаної в п. 2.1. договору, на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 5.2. договору, був передбачений наступний порядок оплати:

п. 5.2.1. Передоплату в розмірі 3000,00 грн. покупець зобовязується перерахувати на поточний рахунок постачальника протягом 3 банківських днів з моменту підписання даного договору;

п. 5.2.3. Іншу суму у розмірі 44580,00 грн. покупець зобовязується перерахувати постачальнику по наступному графіку платежів:

п. 5.2.3.1 передоплату у розмірі 14860,00 грн., покупець зобовязується перерахувати постачальнику в строк не пізніше 12.06.2010 р.;

п. 5.2.3.2. передоплату у розмірі 14860,00 грн., покупець зобовязується перерахувати постачальнику в строк не пізніше 12.07.2010 р.;

п. 5.2.3.3. передоплату у розмірі 14860,00 грн., покупець зобовязується перерахувати постачальнику в строк не пізніше 12.08.2010 р.

Таким чином, п. 5.2.2. договору встановлено, що сторони прийшли до взаємної згоди вважати, що покупець має сплатити постачальнику 100 % вартості техніки, в жодному разі, не пізніше 12.08.2010 р.

Передача техніки здійснюється уповноваженим представником сторін. Факт здійсненої передачі підтверджується підписанням двостороннього акту прийому-передачі техніки (п. 7.1. договору).

11.05.2010 р. позивач передав, а відповідач прийняв техніку, що підтверджується двосторонньо підписаним актом прийому-передачі техніки.

Відповідач прийняв продукцію від позивача на суму 47 580,00 грн., але повністю не оплатив її вартість в передбачені договором строки. Як підтверджують банківські виписки, відповідачем на рахунок позивача було перераховано 13.04.2010 р. 3 000,00 грн. та 07.07.2010 р. 2000,00 грн. боргу, що разом складає 5000,00 грн. Позивач направляв відповідачу вимоги про сплату боргу та штрафних санкцій (№ 58/юр від 02.08.2010 р., № 64/юр від 27.08.2010 р.) та акт звірки взаємних розрахунків, в яких просив перерахувати заборгованість на рахунок позивачу, але відправлені вимоги повернулися позивачу з поштовим конвертом із зазначенням пошти: По даному адресу адресат не проживає.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 42580,00 грн. основного боргу, обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Таким чином, позов, в частині стягнення суми боргу, задовольняється судом.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 1 461,54 грн. пені за період часу з 10.04.2010 р. по 24.09.2010 р., відповідно до представленого уточненого розрахунку.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України).

На підставі п. 9.4. договору, покупець, в разі порушення строків оплати вартості техніки чи інших платежів, встановлених даним договором, оплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобовязання, за кожен день прострочки та 20 % річних від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Керуючись вказаними нормами матеріального права та п. 9.4. договору, суд вважає розрахунок суми пені вірним та обґрунтованим, а вимогу про стягнення із відповідача 1461,54 грн. пені такою, що підлягає задоволенню.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в Інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Сума втрат від інфляції грошових коштів за прострочення виконання грошового зобовязання у період з серпня 2010 р. по вересень 2010 р., згідно уточненого розрахунку позивача, становить 947,07 грн., а сума 20 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 10.04.2010 р. по 24.09.2010 р., згідно уточненого розрахунку позивача, складає 1 886,50 грн. (п. 9.4. договору було встановлено, що сума відсотків річних за прострочку виконання грошового зобовязання була встановлена у розмірі 20 % річних).

Перевіривши в судовому засіданні наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції грошових коштів, судом встановлено, що наданий розрахунок є вірним, а вимога про стягнення з відповідача 947,07 грн. втрат від інфляції підлягає задоволенню. Стосовно розрахунку 20 % річних в сумі 1 886,50 грн., судом встановлено, що розрахунок позивачем виконаний невірно, перерахувавши суму 20 % річних, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає сума у розмірі 1 885,01 грн. В частині стягнення 1,49 грн. 20 % річних суд відмовляє в задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в цілому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються на сторони, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 64, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, п/р 0601 в Запорізькій філії ВАТ Кредитпромбанк, м. Запоріжжя, МФО 373135) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, п/р 7908 в ПАО Хоум ОСОБА_4, м. Дніпропетровськ, МФО 307123) 42 580 (сорок дві тисячі пятсот вісімдесят) грн. основного боргу, 1 461,54 (одну тисячу чотириста шістдесят одну) грн. 54 коп. пені, 947,07 (девятсот сорок сім) грн. 07 коп. втрат від інфляції, 1 885,01 (одну тисячу вісімсот вісімдесят пять) грн. 01 коп. 20 % річних, 468,74 (чотириста шістдесят вісім) грн. 74 коп. державного мита та 235,99 (двісті тридцять пять) грн. 99 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Суддя В.В. Носівець

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підпису. Рішення оформлено і підписано, згідно з вимогами ст. 84 ГПК України, 18.11.2010 р.