ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
25.05.10 Справа № 9/81-38
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Якімець Г.Г.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства «Волинський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Луцьк

на рішення Господарського суду Волинської області від 15.04.2010р.

у справі № 03/54-38 (9/81-38)

за позовом Приватного підприємства «Вальдес», м.Кременчук

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Волинський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Луцьк

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служби автомобільних доріг України у Волинській області, м.Луцьк

про стягнення 1117334,69 пені

За участю представників:

позивача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

третьої особи: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.04.2010р. у справі № 03/54-38 позов Приватного підприємства «Вальдес», м.Кременчук в частині стягнення пені задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 підприємства «Волинський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»на користь позивача пеню в сумі 986749,96 грн.

При прийнятті місцевий господарський суд з приписів ст.ст.525, 526, 546, 548, 549, 610, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст.181, 230, 232, 265, 267 ГК України та того, що вимога про стягнення пені є доведеною.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, в позові відмовити, мотивуючи зокрема тим, що фактично правовідносини між ТзОВ «Укрмонтажсервіс»та ДП «Волинський облавтодор»існували у відповідності до ст.11 ЦК України не на підставі договору поставки продукції № 31 від 10.03.2006р., а на підставі інших правочинів та інших юридичних фактів; договір поставки продукції № 31 від 10.03.2006р. між ТзОВ «Укрмонтажсервіс»та ДП «Волинський облавтодор», на підставі якого укладений ТзОВ «Укрмонтажсервіс»та ПП «Вальдес»договір № 27-УІ від 27.10.2008р. про відступлення права вимоги, відповідно до закону є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема строків поставки, ціни, кількості продукції, її асортименту та якості; строк його дії сплив 10.03.2007р.; договір про відступлення права вимоги укладений на підставі неіснуючого договору між первісним кредитором та боржником, а тому є незаконним та недійсним і не є підставою для постановки питання про будь-яку правову відповідальність боржника перед новим кредитором.

Третя особа подала клопотання про розгляд справи без участі її представника, просила апеляційну скаргу задоволити.

Виходячи з приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представника третьої особи.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з мотивів, наведених в письмову обґрунтуванні позиції щодо стягнення з відповідача пені.

Матеріалами справи встановлено: Приватне підприємство «Вальдес» звернулося до господарського суду з позовом до ОСОБА_2 підприємства «Волинський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 7090195,42 грн., з яких 4935604,58 грн. основного боргу, 1117334,69 грн. пені, 147416,97грн. 3% річних та 889839,18 грн. інфляційних втрат по договору № 27-У1 від 27.10.2008р. про відступлення права вимоги та витрат по сплаті державного мита 25500 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 118 грн. Свої вимоги обґрунтувало тим, що відповідач не провів оплату отриманого товару в строки, обумовлені договором та специфікаціями до нього, у зв'язку з чим, відповідно до норм чинного законодавства застосувало до відповідача господарські санкції.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.08.2009р. у даній справі позов було задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 2835604,58 грн., 3% річних в сумі 168325,49 грн., індекс інфляції в сумі 1015433,08 грн. та пеню в сумі 111733 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2009р. дане рішення залишено в силі.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.03.2010р. рішення господарського суду Волинської області від 06.08.2009р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2009р. у справі № 9/81-38 скасовано в частині стягнення пені, а справу передано в цій частині на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.04.2010р., яке є предметом апеляційного оскарження, з врахуванням заяви позивача від 15.04.2010р. про уточнення (зменшення) розміру пені відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 986746,96 грн. задоволено повністю.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, 10.03.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрмонтжсервіс»(постачальник) та Дочірнім підприємством «Волинський облавтодор»(покупець) був укладений договір поставки № 31, відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 розділу 1 якого постачальник приймає на себе обов'язки поставити окремими партіями бітум нафтовий марки БНД 60/90, БНД 90/130 та щебеневу продукцію, покупець прийняти та сплатити за отриманий товар; поставка (відпуск) кожної партії товару попередньо узгоджується по кількості, ціні, термінах відвантаження (відпуску).

Поставка бітуму нафтового дорожнього проводилася на підставі специфікацій № 12 від 15.07.2008р.; № 13 від 15.08.2008р.; № 14 від 18.08.2008р. до договору № 31 від 10.03.2006р., в яких зазначена кількість, ціна товару, загальна сума, а також термін оплати впродовж 30 календарних днів з моменту передачі товару; видаткових накладних від 15.07.2008р., 15.08.2008р. та 18.08.2008р.

Розрахунки проводилися відповідачем згідно з платіжними дорученнями на рахунки в банку ПП «Вальдес».

27.10.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрмонтжсервіс»(первісний кредитор) та Приватним підприємством «Вальдес»(новий кредитор) був укладений договір № 27-У1 про відступлення права вимоги та додаткові угоди до нього від 11.12.2008р. та від 12.12.2008р.

Документи, що підтверджують право вимоги за Основним договором передавалися первісним кредитором новому кредитору згідно з актом приймання-передачі від 28.10.2008р. та протоколом заліку взаємних вимог від 28.11.2008р.

Згідно з п.1.1 розділу 1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові згідно з договором № 31 від 10.03.2006р., укладеним між первісним кредитором та ДП «Волинський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»виключно в частині, визначеній пунктом 1.2 цього договору.

Пунктом 1.2 даного договору передбачено, що предметом права вимоги є заборгованість ДП «Волинський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»перед первісним кредитором за поставлений та переданий у його власність первісним кредитором бітум нафтовий дорожній по основному договору в сумі 10460604,58 грн., як по основному зобов'язанню, так і по штрафних санкціях (пеня, неустойка), які вже виникнули і можуть виникнути в майбутньому.

Як вбачається з повідомлення про відступлення права вимоги № 63 від 28.10.2008р., Приватне підприємство «Вальдес»повідомило, що ТзОВ «Укрмонтажсервіс»відступив своє право вимоги заборгованості в сумі 10460604,58 грн., що існує у ДП «Волинський облавтодор»ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»перед ТзОВ «Укрмонтажсервіс»по договору поставки № 31 від 10.03.2006р. на користь нового кредитора - Приватного підприємства «Вальдес», а ДП «Волинський облавтодор» на цьому ж повідомленні підтвердив, що письмово повідомлений 28.10.2008р. про зміну кредитора у договорі № 31 від 10.03.2006р. і обізнаний про необхідність виконання зобов'язання в сумі 10460604,58 грн. по договору № 31 від 10.03.206р. на користь нового кредитора - ПП «Вальдес». Повідомлення підписано директором ПП «Вальдес»та директором ДП «Волинський облавтодор».

Відповідно до пп.2.2.1, 2.2.2 п.2.2 розділу 2 договору про відступлення права вимоги новий кредитор має право вимагати від боржника належного виконання основного договору; вимагати від боржника, у випадку наявності підстав, сплати штрафних санкцій за належне виконання основного зобов'язання.

Пунктом 5.3 розділу 5 цього ж договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п.5.1 розділу 5 договору поставки № 31 за несвоєчасний термін оплати згідно з пп.2.2.2 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Вказана умова договору узгоджується із положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», яким встановлено максимальний розмір пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З врахуванням норми ч.6 ст.232 ГК України позивачем було перераховано пеню в межах шести місяців і зменшено розмір пені з 1117334,69 грн. за період з 15.08.2008р. по 19.03.2009р. до 986749,96 грн. за період з 15.08.2008р. по 15.02.2009р.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не вказано договором або законом.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України, враховуючи встановлений судами першої та апеляційної інстанцій факт отримання відповідачем згідно з договором поставки № 31 від 10.03.2006р. бітуму нафтового дорожнього, а також існування заборгованості відповідача перед позивачем на день прийняття рішення в частині стягнення основного боргу по договору в сумі 2835604,58 грн., у постанові від 09.03.2010р. у даній справі, визнав правильним висновок судів про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім договірних зобов'язань щодо оплати отриманого ним бітуму, з врахуванням інфляційних втрат у сумі 111733,00 грн. та 3 % річних у сумі 168325,49 грн.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України під неустойкою (штрафом, пенею) розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасні розрахунки в сумі 986749,96 грн. є підставними та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Доводи апелянта, наведені в спростування правомірності стягнення пені, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

В постанові Вищого господарського суду України від 09.03.2010р. зазначено, що згідно з пунктом 1 договору ПП «Вальдес»набуло право вимоги, належне ТзОВ «Укрмонтажсервіс», згідно з договором № 31 від 10.03.2006р., укладеним між ТзОВ «Укрмонтажсервіс»та ДП «Волинський облавтодор»ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України»виключно в частині визначеній пунктом 1.2 договору, предметом якого є заборгованість ДП «Волинський облавтодор»ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України»перед ТОВ «Укрмонтажсервіс»за поставлений та переданий у його власність бітум нафтовий дорожній в сумі 10460604,58 грн., як по основному зобов'язанню так і по штрафних санкціях (пеня, неустойка), які вже виникнули і можуть виникнути в майбутньому. Вищий господарський суд України постановою від 09.03.2010р. рішення Господарського суду Волинської області від 06.08.2009р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2009р. щодо стягнення з ОСОБА_2 підприємства «Волинський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія»«Автомобільні дороги України»на користь Приватного підприємства «Вальдес»4131096,15 грн., в тому числі: 2835604,58 грн. заборгованості, 168325,49 грн. 3% річних, 1015433,08 грн. індексу інфляції та 25500 грн. витрат по сплаті державного мита і 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, залишив без змін. Отже, судовими рішеннями першої інстанції, апеляційної інстанції та Вищого господарського суду України у даній справі, які набрали законної сили в частині та повністю відповідно, визнано, що господарські відносини між сторонами у даній справі відбувалися згідно з договорами поставки № 31 та відступлення права вимоги. Відповідач не звертався до суду з позовом про визнання цих договорів недійсними чи неукладеними.

Посилання відповідача на ч.3 ст.267 ГК України, згідно з якою, якщо в довгостроковому договорі кількість поставки визначено лише на рік або менший строк, у договорі повинен бути передбачений порядок погодження сторонами строків поставки на наступні періоди до закінчення строку дії договору; якщо такий порядок не передбачений, договір вважається укладеним на один рік та на ч.8 ст.181 ГК України щодо якої у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся), спростовуються п.5 ст.265 ГК України, якою передбачено, що поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом, та другим реченням ч.8 ст.181 ГК України, якою передбачено, що якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. А згідно ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Крім того, поставка товару відбувалася згідно з специфікаціями та видатковими накладними, в яких є посилання на договір № 31 від 10.03.2006р., часткова оплата проводилася згідно з платіжними документами, в яких є посилання на договір поставки № 31 від 10.03.2006р. та на договір і повідомлення про відступлення права вимоги № 63 від 28.10.2008р.; заборгованість відповідачем визнана шляхом підписання акту звірки, а також відповідачем письмово визнано заміну кредитора у договорі поставки № 31 від 10.03.2006р. Цей факт відповідачем підтверджений та не оспорювався.

Доводи апелянта про необхідність зменшення суми нарахованої пені у звязку з важким фінансовим становищем відповідача апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Тобто з наведеної норми випливає, що зменшення пені є правом суду, яке застосовується лише у виняткових випадках. І вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами винятковості обставин, які призвели до порушенням ним грошового зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець повязує право суду на зменшення штрафних санкцій. Інформація про важкий фінансовий стан не може розцінюватись судом як такий доказ. Інших доказів винятковості обставин, які призвели до порушення грошового зобовязання, відповідач не надав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не звертався до господарського суду із заявою про зменшення розміру штрафних санкцій в порядку ст.83 ГПК України.

Виходячи з наведеного, апеляційний господарський суд не вбачає правових підстав для застосування наданого йому п.3 ст.83 ГПК України права.

Виходячи з наведеного в сукупності та того, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині стягнення пені не спростовано, обставин, які відповідно до ст.104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в порядку ст.ст.33, 34 ГПК України апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийнято у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Волинської області від 15.04.2010р. у справі № 03/54-38 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Луцьк - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Якімець Г.Г.

Суддя Зварич О.В.