ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2010 р. Справа № 16/529

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Спаських Н.М., секретаря судового засідання Волна С.В., за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат;

від відповідачів:

ТОВ "Італьяно в Україні Лтд" - ОСОБА_2 - за довіреністю ;

ТОВ "Буассон Еліт "ОСОБА_3" - ОСОБА_2 за довіреністю;

Треті особи:

ДВС - не з"явився - клопотання про розгляд без їх участі;

ТОВ "ОСОБА_3 Україна" - ОСОБА_4 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рафінад-Медіа" до СП Українсько-американське "Італьяно в Україні ЛТД", до ТОВ "Буассон Еліт "ОСОБА_3" про звернення стягнення на частку майна пропорційно частці у статутному капіталі,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про звернення стягнення на частину майна у статутних фондах відповідачів-товариств з обмеженою відповідальністю пропорційно частці учасника у статутному капіталі цих товариств - ТОВ "ОСОБА_3 Україна", який є боржником перед позивачем, на підставі ст. 149 ЦК України. Позивач просить застосувати до відповідачів принцип солідарної відповідальності та стягнути з них суму боргу їх учасника ТОВ "ОСОБА_3 Україна" в загальній сумі 9 395 628,02 грн. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримували та просять їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представники відповідачів та третіх осіб в ході розгляду справи висловили заперечення проти задоволення позовних вимог з мотивів, що для застосування ст. 149 ЦК України позивач повинен надати, але не надав, -- доказ того, що іншого майна у боржника ТОВ "ОСОБА_3 Україна" для звернення на нього стягнення немає і останнім заходом задоволення вимог кредитора є звернення стягнення на частку боржника у статутному фонді інших товариств.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін та третіх осіб, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається наступне:

За доводами позивача, що не заперечується відповідачами та третіми особами, ТОВ "ОСОБА_3 Україна" (третя особа по справі) має залишок несплаченого боргу перед позивачем за надані рекламні послуги на загальну суму 9 395 628,02 грн., який підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду по справі № 6/289 від 22.06.2009 року.

На виконання рішення суду було видано наказ та здійснюється виконавче провадження. Однак, за доводами позивача, у боржника ТОВ "ОСОБА_3 Україна" в даний час немає майна, з вартості якого можна було б виручити всю суму боргу - маються в наявності лише кошті на рахунках до 10 000,00 грн. та три автомобілі, а тому позивач вважає, що у нього вже виникло право на звернення стягнення на частку боржника ТОВ "ОСОБА_3 Україна" у статутних фондах відповідачів по справі.

Відповідачі є товариствами з обмеженою відповідальністю.

У відповідності до ст. 149 ГПК України, звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі, за його особистими боргами допускається лише у разі недостатності у нього іншого майна для задоволення вимог кредиторів. Кредитори такого учасника мають право вимагати від товариства виплати вартості частини майна товариства, пропорційної частці боржника у статутному капіталі товариства, або виділу відповідної частини майна для звернення на нього стягнення. Частина майна, що підлягає виділу, або обсяг коштів, що становлять її вартість, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату пред'явлення вимог кредиторами. Звернення стягнення на всю частку учасника в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю припиняє його участь у товаристві.

Таким чином, для застосування ст. 149 ЦК позивачу слід довести факт, що у боржника ТОВ "ОСОБА_3 Україна" немає в наявності майна, на яке можна було б звернути стягнення для погашення боргу перед позивачем.

Суд не погоджується із доводами позивача про те, що "недостатність майна" є оціночною категорією і вона може бути встановлена позивачем та судом самостійно, виходячи лише з вартості залишків цього майна.

За змістом ст. 149 ЦК звернення стягнення на частку боржника у статутному капіталі іншої юридичної особи є крайнім заходом примусового погашення боргу, оскільки воно є втручанням у діяльність стороннього господарюючого суб'єкта та тягнутиме за собою примусове вилучення його грошових коштів чи активів.

У відповідності до ст. 2 ОСОБА_5 України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. ОСОБА_5 передбачено права та повноваження державних виконавців при здійснені виконавчого провадження, черговість та способи примусового виконання судових рішень.

У відповідності до п. 2 ст. 40 цього ж ОСОБА_5 - якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього ОСОБА_5 заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, то виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві. Про наявність цих обставин державний виконавець складає акт.

Таким чином, компетентною особою для висновку про недостатність майна боржника для виручення з нього суми боргу є виключно органи державної виконавчої служби.

Без висновку даного органу ні позивач, ні суд не зможе навіть визначити остаточну суму непогашеного боргу боржника для звернення стягнення на його частку в майні відповідачів, оскільки без повної реалізації всього наявного у боржка майна зробити не можливо.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін і органу ДВС (пояснення від 23.04.2010 року) вбачається, що виконавче провадження про стягнення боргу з ТОВ "ОСОБА_3 Україна" в даний час ще не завершено. У боржника в наявності маються акції ( питання про визначення їх ціни та доцільності виставлення на торги ще не вирішено), автомобілі, кошти на рахунках.

Крім того, за результатами вирішення даного спору позивачу (у випадку задоволення позовних вимог) було б видно новий наказ, де відповідачами вже будуть фігурувати не ТОВ "ОСОБА_3 Україна", а інші юридичні особи і за цим наказом буде відкрито інше самостійне виконавче провадження. Чинне законодавство не передбачає ситуації, коли на стягнення однієї і тієї ж суми видаються і виконуються одночасно два чи більше самостійні виконавчі документи відносно не солідарних відповідачів.

Таким чином, на думку суду, для застосування ст. 149 ЦК України питання про завершення виконавчого провадження відносно боржника з висновком державного виконавця про відсутність у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, повинно бути вирішено до часу подачі стягувачем позову до суду з вимогою про звернення стягнення на частку боржника в майні інших товариств.

Такої ж позиції притримується і ВГСУ у справі № 2-19-К від 11.11.2008 року (справа господарського суду Житомирської області).

Крім того, суд не погоджується із доводами позивача про те, що у відповідачів по справі виникає солідарна відповідальність перед позивачем в частині звернення стягнення на частку в їх статутних фондах для погашення боргів третьої особи по справі ТОВ "ОСОБА_3 Україна", виходячи з такого:

У відповідності до ст. 541 ЦК солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Тобто, для встановлення солідарної відповідальності відповідачів позивач повинен довести, що про таку відповідальність існує договірна домовленість між відповідачами або положення законодавства.

Таких доказів позивач суду не надав. Між відповідачами та позивачем не існує договору про несення солідарної відповідальності за зобов'язаннями свого учасника - ТОВ "ОСОБА_3 Україна" і ст. 149 ЦК чи інше законодавство не встановлюють в такому випадку солідарної відповідальності товариств, у статутних фондах яких боржники мають свої частки. Сама по собі неподільність зобов'язання при відсутності договору чи положень закону про солідарну відповідальність не може бути підставою для покладення на відповідачів солідарного обов'язку по відшкодуванню боргу.

На застосуванні солідарної відповідальності відповідачів позивач наполягає, а тому суд не має права відступити від предмету спору всупереч інтересам позивача і розглядає позовні вимоги у заявленому позивачем вигляді.

На підставі викладеного, оскільки позивач не довів факту завершення виконавчого провадження і відсутності іншого майна у ТОВ "ОСОБА_3 Україна" для звернення стягнення на частку боржника у статутних фондах відповідачів і застосування ст. 149 ЦК України та не довів правомірності застосування солідарної відповідальності відповідачів за боргами свого учасника, то у задоволенні позову слід відмовити повністю.

При відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49,82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Суддя Н.М. Спаських