ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.10 Справа № 28/259/10

ОСОБА_1В.(декр)

За позовом: Державної організації «Регіональний фонд підтримки підприємства в Запорізькій області», м.Запоріжжя

До відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_2, м.Запоріжжя

Суддя О.В. Яцун

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 представник на підставі довіреності №02/28 від 22.02.2010р.

від відповідача: ОСОБА_2, особисто

Під час судового розгляду справи здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Заявлені вимоги про стягнення з ПП ОСОБА_2 штрафу за неналежне виконання договору про фінансування №112 від 20.12.2006р. у розмірі 18.500грн.00коп.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.10.2010р. порушено провадження у справі №28/259/10, судове засідання призначено на 24.11.10р., у сторін витребувані документи необхідні для розгляду справи.

В судовому засіданні 24.11.2010р. судом було встановлено, що при підготовці ухвали про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була допущена описка щодо зазначення предявленої до стягнення суми штрафу, замість «18.500грн.», зазначено «18.5100грн.». Суд з власної ініціативи вважає за необхідне виправити описку, зазначивши суму позовних вимог 18.500грн.

З метою надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень в судовому засіданні у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 25.11.2010р.

Розгляд справи продовжено 25.11.2010р.

Представник позивача наполягає на задоволені позовних вимог з підстав, що зазначені у позові. А саме просить суд стягнути з ПП ОСОБА_2 на підставі п.4.2 договору про фінансування №112 від 20.12.2006р. суму штрафу у розмірі 18.500грн. Позивач зазначив, що оскільки рішенням господарського суду Запорізької області № 18/275/09 від 09.12.2009р. договір про фінансування розірвано через невиконання відповідачем його умов, а сума фінансової допомоги не повернута, дає позивачу підстави зробити висновок, що фінансова допомога була використана не за цільовим призначенням. Нецільове використання фінансової допомоги призвело до недосягнення мети інвестиційного проекту. На підставі зазначеного, просить позов задовольнити.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує, в обґрунтування заперечень посилається на те, що на вимогу позивача, були надані квитанції, які підтверджують факт придбання обладнання та форм для виготовлення пінобетону за договором від 19.02.2007р. Надання цих квитанцій свідчить, що кошти були використані за цільовим призначенням. Після отримання позивачем відповіді на його вимогу із доданими до них копіями квитанцій, з боку позивача не було жодних зауважень відповідно до отриманої інформації, також позивач не звертався щодо уточнення наданої документації чи її доповнення. Таким чином, можна зробити висновок, що на час отримання копій цих документів позивача повністю влаштовувала повнота наданої інформації. Позивачем зазначається, що йому не було надано доказів цільового використання 23.988 грн. з суми наданої фінансової допомоги. По перше, сума, яка не підтверджується квитанціями на придбання пінобетонної установки та форм є значно меншою, ніж та, яку зазначено позивачем, та складає 16 753 грн. По друге, ця грошова сума є коштами, які відносяться до оборотних коштів. З урахуванням зазначеного, відповідач вважає, що ним не було порушено умов договору повязаних із цільовим використанням коштів, наданих на реалізацію інвестиційного проекту. На підставі зазначеного, просить в позові відмовити.

Суд визнав надані документи достатніми для вирішення спору по суті.

У відповідності до норм ст. 85 ГПК України представникам сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив,

20.12.2006р. між Державною організацією «Регіональний фонд підтримки підприємництва в Запорізькій області та приватним підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір про фінансування №112 від 20.12.2006р., за умовами якого відповідачу була надана поворотна фінансова допомога в сумі 185.000грн. строком на три роки.

Пунктом 1.2 договору сторони узгодили, що фінансова допомога надається підприємцю на цілі, визначені у додатку №1 (затверджена програма, проект) та є невідємною частиною цього договору.

Згідно зі ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні норми містяться у ст.526 ЦК України.

Рішенням господарського суду Запорізькій області у справі №18/275/09 від 03.12.2009р. (суддя Носівець В.В.)в звязку з недотримання приписів п.4.3 договору, з відповідача на користь Фонда було стягнуто 92.500грн.00коп. боргу.

Рішення суду набрало законної сили 28.12.2009р.

При вирішенні спору про стягнення штрафних санкції слід виходити з наступного:

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

На підставі ст. 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Пунктом 4.2 договору сторонами узгоджено, що при встановленні факту нецільового використання фінансової допомоги Фонд має право стягнути з Підприємця штраф у розмірі 10% від суми фінансової допомоги.

Аналіз норм чинного законодавства та умов договору дає можливість зробити висновок, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки пунктом 4.2 договору сторони досягли згоди про застосування штрафних санкцій саме за нецільове використання грошових коштів. Інших підстав застосування штрафу сторонами не передбачено.

Відповідно до умов договору про фінансування №112 та умовам Інвестиційного проекту, надана грошова сума повинна бути використана на придбання мобільної установки з виробництва пінобетону, форм. Остаток суми використовується в якості обігових засобів, тобто на придбання необхідних компонентів для виготовлення пінобетону, заробітну платню працівникам, оренду приміщення, оплату води, світла і т.п.

Відповідно до розділу 6 Інвестиційного проекту заходами, які необхідно здійснити в процесі виконання Інвестиційного проекту є придбання мобільної установки по виготовленню пінобетону, підготовка виробничого приміщення к процесу виготовлення пінобетону, придбання форм для виготовлення пінобетону та придбання необхідних компонентів для виготовлення пінобетону.

Матеріалами справи доведений факт цільового використання грошових коштів, про що свідчать договір поставки товару від 19.02.2007р. укладений з ПП ОСОБА_4, акт приймання-передачі обладнання, платіжне доручення №7 від 27.03.2007р. на суму 38.500грн., квитанції до прибуткових касових ордерів про оплату товару.

Нормами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося вище, порядок застосування штрафних санкцій повинен узгоджуватися сторонами у письмовій формі.

В якості підстави, для нарахування санкцій та звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення штрафу у розмірі 10% від суми фінансової допомоги, позивач зазначає не надсилання йому копії договору відповідно до якого було придбано обладнання для виготовлення пінобетону та той факт, що договір про фінансування розірвано судом з підстав неповернення фінансової допомоги.

В той же час, сторонами не було в письмовій формі передбачена відповідальність (нарахування пені або штрафу) за вище зазначені факти.

Статтею 32 ГПК України зазначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Між тим, позивач документальних доказів нецільового використання відповідачем отриманої фінансової допомоги суду не надав, що могло би бути підставою для нарахування штрафних санкцій відповідно до договору, а інші обставини згідно з умовами договору не є підставою для застосування штрафних санкцій.

Доводи позивача спростовуються вищевикладеними обставинами та до уваги судом не приймаються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення штрафу є безпідставними, документально не доведеними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 188 ГК України в разі розірвання договору в судовому порядку, про це зазначається у резолютивній частині рішення суду

Суд спростовує доводи позивача щодо розірвання договору про фінансування №112 від 20.12.2006р., оскільки, по-перше, при розгляді справи суддею Носівець В.В. (справа №18/275/09) питання щодо дострокового розірвання договору не вирішувалося.

По-друге, п.5.1 договору сторони узгодили вичерпний перелік умов для припинення його дії.

В той же час, доказів розірвання договору сторонами самостійно, як того вимагають норми чинного законодавства або розірвання його в судовому порядку суду не надано.

Крім того, пунктом 7.1 договору сторони узгодили, що він діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за ним. Таких доказів суду також не надано, в судовому засіданні зясовано, що зобовязання відповідачем щодо погашення заборгованості в повному обсязі не виконані.

З урахуванням зазначеного, вважати договір розірваним або припиненим , як посилаються в своїх поясненнях сторони неможливо.

Судові витрати у відповідності до ст. 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст.44, 49, ст.ст.82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Виправити описку допущену в ухвалі про порушення провадження у справі, сумою штрафу вважати 18.500грн.00коп.

В задоволені позовних вимог відмовити.

Суддя О.В. Яцун

Рішення підписано: 02 грудня 2010р.