РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 34/355 27.01.10

За заявою ОСОБА_1 комерційного банку «Трансбанк»

на дії відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві у справі № 34/355

За позовомДержавної іпотечної установи
доОСОБА_1 комерційного банку «Трансбанк»
прозобовязання перерахувати заборгованість, яка складає 10 000 000 грн. та 222 465,75 грн. нарахованих відсотків

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача (заявника) ОСОБА_2, представник за дов. №197 від 06.01.2009;

від ВДВС не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.08.2009 у справі №34/355 позов задоволено повністю. Зобовязано ОСОБА_1 комерційний банк «Трансбанк»виконати умови кредитного договору № 5/30 (під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами) від 16 грудня 2008 року, а саме перерахувати на розрахунковий рахунок Державної іпотечної установи №9 у ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 300465, суму залишку кредиту рефінансування в розмірі 10 000 000 грн. та суму нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 16.03.2009 до 12.05.2009 у розмірі 222 465 грн. 75 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 комерційного банку «Трансбанк»на користь Державної іпотечної установи 25 500 грн. витрат по сплаті державного мита та 312 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відстрочено виконання рішення на період до закінчення строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного постановою Правління Національного банку України № 97 від 28.02.2009 «Про призначення тимчасової адміністрації в ОСОБА_1 комерційному банку «Трансбанк», а саме до 01.09.2009.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 26.08.2009 відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

12.10.2009 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2009 у справі № 34/355, яке набрало законної сили 18.09.2009 видано накази.

10.12.2009 до загального відділу суду від заявника, в порядку ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України надійшла скарга на дії державного виконавця при проведені примусового виконання рішення по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №16067913 від 25.11.2009.

Ухвалою суду від 25.12.2009 суддею Сташківим Р.Б. прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання на 27.01.2010.

На призначене судове засідання представник позивача та ВДВС у судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши доводи поданої скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд м. Києва вважає подані скарги про визнання незаконними дій ВДВС щодо винесення Постанов та скасування вказаної постанови обґрунтованою в силу наступного.

Відповідно до статті 115 ГПК України судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону України «Про виконавче провадження»; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; в інших передбачених законом випадках (стаття 18 Закону).

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

25.11.2009 ВДВС керуючись приписами статей 3, 18 та 24 Закону України «Про виконавче провадження»виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №16067913 (далі Постанова), відповідно до якої зобовязав боржника (Банк) добровільно її виконати, а саме виконати в 7-ми денний термін з дня отримання постанови.

Пунктом 3 Постанови ВДВС, зокрема, зазначив, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору ат витрат, повязаних х провадженням виконавчих дій.

При винесенні вказаної Постанови ВДВС не було враховано, що постановою Правління Національного банку України №97 від 28.02.2009 введено тимчасову адміністрацію строком на 1 рік з 02.03.2009 до 01.03.2010 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів АКБ «Трансбанк»строком на шість місяців з 2 березня 2009 року до 1 вересня 2009 року.

Постановою Правління Національного банку України № 519 від 01.09.2009 «Про продовження мораторію на задоволення вимог кредиторів ОСОБА_1 комерційного банку «Трансбанк»»дію мораторію продовжено до 02.12.2009.

Постановою Правління Національного банку України №716 від 02.12.2009 дію мораторію на задоволення вимог кредиторів АКБ «Трансбанк»продовжено до 03.02.2010.

Відповідно до частини 2 статті 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваних Постанов) мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на зобов'язання, строки виконання яких настали до призначення тимчасової адміністрації.

Стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»містить визначення поняття мораторій, в якому відображена його суть, і під яким розуміється зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Аналіз зазначених та інших положень Закону України «Про банки і банківську діяльність»дають підстави для висновку, що положення про мораторій надають банкам можливість відстрочити виконання своїх прострочених зобовязань на час дії мораторію без застосування до банків відповідних санкцій, і забороняють на цей час застосування державного примусу щодо реалізації захисту прав та інтересів господарюючих субєктів (клієнтів чи інших контрагентів банку) шляхом звернення стягнення на підставі виконавчих документів (інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства України).

Таким чином, зважаючи на положення пункту 1 частини 3 статті 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність»примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на підставі виконавчих документів можливе лише після закінчення строку дії або зняття введеного у відповідача мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Пунктом 7 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

До обставин, які виключають здійснення виконавчого провадження, належить й положення пункту 1 частини 3 статті 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яким, зокрема, встановлена заборона проводити стягнення на підставі виконавчого документу протягом дії мораторію.

Відтак, виконавчий документ, виданий на підставі ухваленого у даній справі рішення, повинен бути прийнятий державним виконавцем до виконання після закінчення дії мораторію.

За змістом статті 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції.

Враховуючи викладені обставини, доводи Скаржника викладені в скарзі, визнаються судом правомірними.

ВДВС не спростовано обставин, викладених Банком у скарзі.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 33, 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу від 10.12.2009 ОСОБА_1 комерційного банку «Трансбанк»задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_3 з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва від 12.10.2009 у справі № 34/355.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ВП №16067913 про відкриття виконавчого провадження від 25.11.2009 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 12.10.2009 у справі №34/355.

Ухвала може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Сташків Р.Б.