ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.10 Справа № 17/147д/10

Суддя Корсун В.Л.

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСІМ-АГРО, 71630, АДРЕСА_1

до відповідача: Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, 71630, Запорізька область, м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, буд. 11

про визнання договору недійсним та стягнення 17 371,00 грн.

Суддя Корсун В.Л.

Представники сторін за первісним позовом:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 10.03.10 б/н

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 11.01.10 № 12/30-35

СУТЬ СПОРУ:

12.05.10 до господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСІМ-АГРО (надалі ТОВ ЕКСІМ-АГРО) з позовною заявою до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області про визнання договору оренди земельної ділянки від 01.11.06 № 232 недійсним та стягнення 17 371,00 грн. матеріальних збитків.

Ухвалою від 12.05.10 судом порушено провадження в справі № 17/147д/10, у сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 24.06.10.

В судовому засіданні 24.06.10 судом оголошено перерву до 08.07.10.

Ухвалою від 08.07.10 в.о. голови господарського суду Запорізької області продовжено строк вирішення спору у справі № 17/147д/10 на один місяць.

Ухвалою суду від 08.07.10 розгляд справи відкладено на 12.08.10.

В судовому засіданні 08.07.10 позивачем подано заву про поновлення процесуального строку. Заява надана відповідно до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та прийнята судом до розгляду.

За клопотанням сторін розгляд справи проводився без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 12.08.10, на підставі ст. ст. 82-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін розяснено про час написання рішення у повному обсязі.

Позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснював наступне. ТОВ ЕКСІМ-АГРО є користувачем земельної ділянки розміром 0,3373га, яка була передана у платне володіння і користування на умовах оренди Дніпрорудненською міською радою у 2006 р. Правовою підставою користування зазначеною земельною ділянкою є договір оренди землі від 01.11.06 № 232. Втім, 18.02.10 позивачу стало відомо, що більша частина орендованої за спірним договором земельної ділянки не належить Дніпрорудненській міській раді на праві власності. Земельна ділянка площею 0,1079 га була передана в оренду позивачу не правомірно, оскільки зазначена земельна ділянка, згідно із даними окружних мереж в системі координат 1963 року, належить Балківській сільській раді, а орендна плата за період фактичного використання сплачена Дніпрорудненській міській раді безпідставно. Договір Дніпрорудненською міською радою укладено з порушенням діючого законодавства, оскільки не дотримані вимоги ст. ст. 15, 24 Закону України Про оренду землі. В договорі не правильно вказано розмір земельної ділянки, не правильно нараховано орендну плату. Фактично земельна ділянка розміром 0,1079 га знаходиться на території Балківської сільської ради і її нормативна грошова оцінка відрізняється від грошової оцінки земельних ділянок Дніпрорудненської міської ради. За період використання земельної ділянки нараховано орендну плату в сумі 29 839,24 грн., фактично, на думку позивача, необхідно було нарахувати орендну плату в сумі 10 890,36 грн. Не правильне нарахування орендної плати призвело до виникнення боргу ТОВ ЕКСІМ-АГРО перед бюджетом. Сума матеріальних збитків, понесених позивачем з вини відповідача складають 17 371,00 грн. У звязку з чим, позивач просить суд на підставі ст. 152 Господарського кодексу України, ст. 15 Закону України Про оренду землі, ст. 80 Цивільного кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив, стверджує, що належним власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Дніпрорудне, про що зазначив у відзиві на позовну заяву. Крім того, відповідач вказує, що п. 8 договору оренди землі від 01.11.06 № 232 зазначено, що договір укладається на термін розробки проектно-кошторисної документації до 01.10.07. Доказів поновлення договору оренди землі від 01.11.06 року № 232 позивач не надає. Таким чином, на думку відповідача, дія спірного договору оренди землі закінчилася 01.10.07. Також, позивачем не надано жодних належних доказів завданих йому збитків. Окрім того, відповідачем надана заява про застосування строку позовної давності на підставі ч. ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України. Просить суд відмовити у задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.06 між Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області (Орендодавець) і товариством з обмеженою відповідальністю Ексім-Агро (Орендар) укладено договір оренди землі № 232, за умовами якого (п. 1) Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку на підставі рішення сесії міської ради від 26.10.06 № 36 для розміщення та обслуговування картоплесховища із земель житлової і громадської забудови Дніпрорудненської міської ради, яка знаходиться за адресою: вул. Степова, 4-В м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,3373 га, у т.ч.: 0,13057 га - під будівлю, 0,20673 га - для обслуговування (п. 2.). На земельній ділянці знаходяться обєкт нерухомого майна: картоплесховище (п. 3).

Пунктом 8 договору визначено, що договір укладається на термін розробки проектно-кошторисної документації до 01.10.07. Після закінчення строку, на який було укладено, договір оренди землі Орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. п. 9, 10 договору, орендна плата вноситься Орендарем і станом на 01.11.06 складає: до 1000 м2 - 5 % від нормативної грошової оцінки: 1000 м2 х 107,87 грн. х 5 % = 5 393,50 грн., понад 1000 м2 - 2,5 % від нормативної грошової оцінки: 2373 м2 х 107,87 х 2,5 % = 6 39939 грн. Всього 11 792,89 грн. на рік; 982,74 грн. в місяць.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється орендарем з урахуванням коефіцієнту індексації. Індекс інфляції при цьому не застосовується.

Згідно п. 14 договору, земельна ділянка передається в оренду для розміщення та обслуговування картоплесховища.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється на підставі розробленого проекту землеустрою, затвердженого рішенням Дніпрорудненської міської ради від 18.02.03 № 61. (п.17).

Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у 3-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі (п.19).

Відповідно до п. 37 договору, цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Невідємними частинами договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі обєкта оренди.

01.11.06 за актом приймання передачі обєкта оренди Орендодавець передав, а Орендар прийняв земельну ділянку за адресою: вул. Степанова, 4-в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, площею 0,3373 га.

Розглянувши, дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з наступних підстав.

Згідно із ст. 80 Земельного кодексу України (ЗК України), субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Отже, Дніпрорудненська міська рада є субєктом права власності на землю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності.

План території м. Дніпрорудне та його межі погоджені в 1999 році, в т.ч. і з Балківською сільською радою.

Спірна земельна ділянка має адресу: вул. Степова, 4в м. Дніпрорудне і знаходиться в межах міста Дніпрорудне та є власністю територіальної громади міста Дніпрорудне.

До вересня 2006 р. спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні ЗАТ Гірник-1 згідно Державного акту на право постійного користування землею від 05.01.96 серії І-ЗП №001091, виданого попередньому землекористувачу на будівлі та споруди овочевої бази за адресою: м. Дніпрорудне, вул. Степова, 3.

До вказаного Державного акту додано План зовнішніх меж землекористування, серед яких такий суміжний землекористувач, як Балківська сільська рада відсутній.

Таким чином, належним власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Дніпрорудне.

Вказане також підтверджується п. 18 п. п. в Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.04 № 7 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду від 19.03.10 № 2 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, в якому зокрема зазначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2002 року, відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж: земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.09.06, позивач набув право власності на картоплесховище загальною площею 1 305,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпрорудне, Василівського району Запорізької області, вул.Степова, 4в.

Статтею 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, визначено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором це не було визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України Про оренду землі, орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Частинами 1, 11 ст. 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Встановлено, що рішенням від 26.10.06 № 36 сесії Дніпрорудненської міської ради, згідно наданих повноважень, відповідно до ст. ст. 12, 120, 124 Земельного кодексу України, Закону України Про оренду землі, на підставі п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ТОВ ЕКСІМ-АГРО передано в оренду на термін розробки проектно-кошторисної документації (до 01.10.07) земельну ділянку для розміщення та обслуговування картоплесховища (код 1.11.6 іншої комерційної діяльності) по вул. Степова, 4-В, площею 3 3373м.кв., із них: під будівлю -1 305,7 м.кв., для обслуговування -2 067,3 м.кв.

Таким чином, рішення прийнято уповноваженим на це органом - Дніпрорудненською міською радою, в межах наданих їй повноважень, передбачених Законом.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним ( ч.1, п. 2 ч. 2. ст. 16 ЦК України).

Одним з способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (п. в ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК , зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ст. 11 ЦК України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ст. 626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які ставляться законом, спірний договір укладено з дотриманням норм цивільного законодавства, внаслідок чого правових підстав для визнання договору оренди землі від 01.11.06 недійсним не має.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі 01.11.06 № 232 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 371,00 грн. матеріальних збитків суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 28 Закону України Про оренду землі, орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України (ГК України), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ст. 217 ГК України, відшкодування збитків є різновидом господарських санкцій, які застосовуються у сфері господарювання.

У той же час, ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, обовязковою умовою для застосування господарської санкції у вигляді відшкодування збитків є порушення цивільного права контрагента, тобто вчинення цивільного правопорушення.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно із статтею 22 Цивільного кодексу України (ЦК України), збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки );

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач вказує, що в спірному договорі не правильно вказано розмір земельної ділянки, не правильно нараховано орендну плату, для розрахунку орендної плати було використано нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.06 відносно до територіальної належності до Дніпрорудненської міської ради. Фактично земельна ділянка розміром 0,1079 га знаходиться на території Балківської сільської ради і її нормативна грошова оцінка відрізняється від грошової оцінки земельних ділянок Дніпрорудненської міської ради.

Однак, з підстав зазначених вище, суд не погоджується з такою позицією позивача, до того ж умовами договору оренди землі від 01.11.06 № 232 сторонами досягнуто згоди щодо розміру орендної плати, її обчислення.

Крім того, п. 12 договору визначено випадки перегляду розміру орендної плати.

Позивач не був позбавлений права укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 01.11.06 № 232 та визначити ті умови, які стали для нього важливими.

Також, позивачем не надано суду відповідних доказів, які беззастережно підтверджують розмір збитків, вину відповідача та причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

З наведеного вбачається, що витрати на орендну плату не мають необхідних ознак збитків відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене суд вважає, що позивач не довів, що зазнав збитків у розмірі 17 371,00 грн., внаслідок чого суд відмовляє в задоволені вимоги позивача в частині стягнення 17 371,00 грн.

Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного процесуального строку, суд відмовляє в її задоволені, оскільки недійсні угоди не породжують для сторін прав та обовязків, тому до вимог про визнання недійсних таких угод строк позовної давності не застосовується.

З цих же підстав суд залишає без задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 22, 33, 34, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Суддя В.Л. Корсун

Повне рішення складено 21.08.2010