ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

12.10.10 № 09-07/1196

Суддя Зінченко Н.Г.

розглянувши позовні матеріали

за позовом Громадської організації любителів-рибалок Рибак, (71100, м. Бердянськ Запорізької області, вул. Підгірна, причали № 1, 2)

до відповідача ОСОБА_1 громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області, (71100, м. Бердянськ Запорізької області, пл. І-ї Бердянської ради, 2)

про встановлення факту пролонгації договорів тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 30.01.2000 р. та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

11.10.2010 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вх. № 6672/09-05 від 11.10.2010 р.) Громадської організації любителів-рибалок Рибак, м. Бердянськ Запорізької області до ОСОБА_1 громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області, м. Бердянськ Запорізької області про встановлення факту пролонгації, визнавши дійсними на той же строк і на тих же умовах договір тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 30.01.2000 р. на земельну ділянку № 185 по вул. Підгірній в м. Бердянську площею 0,50 га і договір тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 30.01.2000 р. на земельну ділянку № 2а по вул. Макарова в м. Бердянську площею 0,56 га та визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: основну будівлю А, прибудову а, бокси Б, В, З, Л, К, склади Г, М, туалет Д, душ Ж , споруду-ганок до а, калитку № 1, ворота № 2, сходи до Г, замощення 1, розташовані по вул. Підгірній, 185 в м. Бердянську на земельній ділянці площею 0,50 га, а також основну будівлю А, прибудову а, склади Б, В, бокси Г, Д, навіси Ж, З, К, споруду-ганок до а, калитки № 1, № 3, забор № 2, ворота № 4, розташовані по вул. Макарова, 2-а в м. Бердянську на земельній ділянці площею 0,56 га.

У відповідності до п., п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірах, якщо порушено правила обєднання вимог або обєднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме зясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, а також якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів

Розглянувши матеріали позовної заяви та зясувавши підстави для повернення позовної заяви, передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що слід повернути позовну заяву без розгляду на підставі п., п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути обєднано кілька вимог, звязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви (вх. № 6672/09-05 від 11.10.2010 р.), позивачем заявлено вимоги про встановлення факту пролонгації договорів тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 30.01.2000 р., визнавши їх дійсними на той же строк і на тих же умовах, які стосуються різних земельних ділянок, а також вимоги про визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, що розташоване також на різних земельних ділянках по вул. Підгірній, 185 в м. Бердянську на земельній ділянці площею 0,50 га та по вул. Макарова, 2-а в м. Бердянську на земельній ділянці площею 0,56 га.

У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Статтею 376 ЦК України встановлено, що будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому, частинами 3 та 5 цієї ж статті ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З наведено випливає, що вимоги про встановлення факту пролонгації договорів тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 30.01.2000 р., визнавши їх дійсними на той же строк і на тих же умовах, а також вимоги про визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно не повязані між собою підставами виникнення та засобами доказування.

Таким чином, поєднання таких вимог перешкоджатиме зясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєвим чином ускладнить вирішення справи по суті.

У відповідності до вимог ГПК України сплата державного мита є обовязковою, а при відсутності доказів сплати позовна заява підлягає поверненню.

Статтею 57 ГПК України закріплено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку та розмірах.

У відповідності до розяснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/78 від 04.03.1998 р. Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України (з наступними змінами та доповненнями) у випадку обїдання в одній позовній заяві декількох вимог державне мито підлягає сплаті за встановленими ставками за кожною з вимог.

Позивачем заявлено вимоги про визнання дійсними на тих же умовах і на той же строк договорів тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 30.01.2000 р. і вимоги про визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, кожна з яких повинна бути оплачена державним митом у встановлених порядку та розмірах.

У відповідності до розяснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/78 від 04.03.1998 р. Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України (з наступними змінами та доповненнями) порядок справляння та розмір ставок державного мита визначені в Декреті Кабінету міністрів України Про державне мито.

Відповідно до підпунктів а в пункту 2 ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України Про державне мито № 7-93 від 21.01.1993 р. із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, державне мито встановлюється в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (102,00 грн.) і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (25 500,00 грн.); із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до господарських судів, та позовних заяв у спорах, що виникають під час укладення, зміни або розірвання господарських договорів, 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (85,00 грн.).

Згідно з п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.08.2007 р. № 01-8/675 Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року в редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.04.2008 р. № 01-8/241 державне мито з позовної заяви про визнання права власності визначається з урахуванням вартості спірного майна та з огляду на приписи пунктів 29 і 30 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 р. № 15.

Таким чином, позовні вимоги, що містить позовна заява (вх. № 6672/09-05 від 11.10.2010 р.), повинні бути оплачені державним митом за ставками для позовних вимог як майнового характеру, так і немайнового, а саме в розмірі 425,06 грн. (255,06 грн. + 85,00 грн. + 85,00 грн.).

До позовної заяви позивачем додано оригінал квитанції № 99294.223.2 від 07.10.2010 р. про сплату 255,00 грн. державного мита. Отже, недоплата державного мита за становить 170,06 грн.

У відповідності до пункту 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.09.2009 р. № 01-08/530 неподання доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви незалежно від того, чи є сума недоплати суттєвою.

Приписами статті 56 ГПК України передбачено, що позивач зобовязаний при поданні позову надіслати копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу. У відповідності до ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Належним доказом направлення копії позовної заяви з додатком відповідачу відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, є оригінал розрахункового документу (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення.

Зазначене підтверджується пунктом 2.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/208 від 13.04.2008 р. (з наступними змінами і доповненнями), в якому зазначено, що розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового звязку (касовий чек, поштова квитанція тощо), може вважатися належним доказом надсилання іншій стороні (сторонам) у справі копії позовної заяви.

До позовної заяви на підтвердження направлення відповідачу копії позовної заяви позивачем додано фіскальний чек № 4576 від 08.10.2010 р., який не може вважатися належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви (вх. № 6672/09-05 від 11.10.2010 р.), оскільки містить розбіжності з текстом позовної заяви та доданими до позовної заяви матеріалами в частині зазначення найменування відповідача (за текстом позовної заяви відповідачем зазначено ОСОБА_1 громаду міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області, у фіскальному чеку в рядку кому: зазначено Шаповалов), тобто суду неможливо зробити висновок про направлення кореспонденції саме відповідачу.

Інших доказів направлення копії позовної заяви відповідачу позивачем не додано.

Зазначені обставини перешкоджають суду вчинити передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України дії по підготовці справи до судового розгляду та є підставами для повернення позовної заяви позивачу.

У відповідності до п. 3.3 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (з наступними змінами та доповненнями) недодержання вимог статей 54 та 57 ГПК України щодо змісту, форми та додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки передбачені статтею 63 ГПК України.

Крім того, при повторному зверненні до суду з позовною заявою позивачу слід врахувати, що вимога про встановлення факту пролонгації договорів є нічим іншим, як встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Вимоги про встановлення факту пролонгації договорів не призводять до поновлення порушеного права, такі вимоги не можуть бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі.

Суд вважає за необхідне роз'яснити заявнику, що у відповідності до ст.63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з ним у господарський суд у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п.. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Додаток: на 134-х аркушах, у тому числі оригінали квитанцій № 99294.223.2 від 07.10.2010 р. (про сплату 255,00 грн. державного мита) та № 99294.223.4 від 07.10.2010 р. (про сплату 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу), оригінал фіскального чеку № 4576 від 08.10.2010 р.

Суддя Н.Г.Зінченко