ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.10 Справа № 18/161/10

Суддя Носівець В.В.

за позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України Українська авіаційна транспортна компанія (юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 19/21; фактична адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 24, к. 3)

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Дружби, 124)

про стягнення 199 283,38 грн.

суддя Носівець В.В.

За участю представників:

Від позивача ОСОБА_1, довіреність № 23 від 19.04.2010 р., паспорт серія СА 512922 від 29.07.1997 р.;

Від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 39 від 11.05.2010 р., паспорт серія СА 577568 від 09.10.1997 р.

07.06.2010 р. до господарського суду Запорізької області звернулося Державне підприємство Міністерства оборони України Українська авіаційна транспортна компанія (далі за текстом ДП МОУ УАТК) з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ (ТОВ МРІЯ) про стягнення 199 545,53 грн., в тому числі 146 200,07 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу № UСА/В/167-08 від 31.07.2008 р., 32 549,68 грн. пені, 16 726,30 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 4 069,48 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.06.2010 р. порушено провадження у справі № 18/161/10, судове засідання призначено на 01.07.2010 р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору. З метою витребування у сторін додаткових документів та матеріалів, що мають суттєве значення для повного, всебічного та обєктивного вирішення спору, в судовому засіданні 01.07.2010 р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалася перерва до 21.07.2010 р. В судовому засіданні 21.07.2010 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, за погодженням з представниками сторін, вступну та резолютивну частини рішення. За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 21.07.2010 р. представник позивача звернувся до суду з заявою про зменшення заявлених позовних вимог в частині нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань та просив суд стягнути з відповідача 199 283,38 грн., в тому числі 146 200,07 грн. основного боргу, 29 892,17 грн. пені, 19 096,08 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 4 095,06 грн. 3% річних. Заяву про зменшення позовних вимог позивач мотивував тим, що при зверненні до суду з первісними позовними вимогами при розрахунку штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань були допущені арифметичні помилки.

У відповідності до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін з цього приводу, суд вважає, що заява про зменшення позовних вимог, подана в порядку ст. 22 ГПК України, відповідає вимогам чинного законодавства, не суперечить правам та охоронюваним законом інтересам сторін, судом приймається до розгляду.

Таким чином, в судовому засіданні 21.07.2010 р. судом прийняті до розгляду, розглянуті та вирішені по суті позовні вимоги про стягнення 146 200,07 грн. основного боргу, 29 892,17 грн. пені, 19 096,08 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 4 095,06 грн. 3% річних.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 175, 193, 343 ГК України і полягають в тому, що 31.07.2008 р. позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № UСА/В/167-08, за умовами якого відповідач зобовязався своєчасно прийняти і оплатити, а позивач відвантажити товар, що поставляється окремими партіями в міру накопичення. Товар являє собою брухт та відходи чорних та кольорових металів та сплавів відповідно ДСТУ 4121-2002, ДСТУ 3211-95, а також списані машини, агрегати, механізми, металоконструкції амортизаційний брухт, що утворився в результаті виробничо-господарської діяльності позивача, в кількості та по цінах, зазначених у специфікаціях до додаткових угод, що є невідємною частиною договору. Відповідно до п. 3.1 договору вартість кожної партії товару обумовлюється в специфікаціях додаткових угод до договору. На виконання умов договору відповідно до додаткових угод № 1 від 31.07.2008 р., № 2 від 19.09.2008 р., № 3 від 14.11.2008 р., № 4 від 14.11.2008 р., № 5 від 25.12.2008 р., № 6 від 15.10.2009 р., № 7 від 27.10.2009 р., № 8 від 09.11.2009 р. та № 9 від 09.11.2009 р., згідно оформлених сторонами видаткових накладних, позивачем відповідачу був поставлений товар на загальну суму 1 228 681,69 грн. Відповідачем вказаний товар був отриманий без жодних претензій та зауважень на підставі актів прийому-передачі металобрухту за спірний період. Пунктом 3.2 договору сторони визначили, що розрахунки за поставлену партію товару здійснюються шляхом 100 % перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 3-х банківських днів з дня надання позивачем рахунку-фактури. Відповідачем в порушення умов договору в період з 31.07.2008 р. по 18.12.2009 р. отриманий товар був оплачений частково в сумі 1 082 481,62 грн. Таким чином, відповідач порушив взяті на себе за умовами договору № UСА/В/167-08 від 31.07.2008 р. зобовязання та вимоги чинного законодавства. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар на час звернення до суду з даним позовом становить 146 200,07 грн., при цьому відповідачем не оплачений товар, поставлений згідно додаткових угод № 2 від 19.09.2008 р., № 3 від 14.11.2008 р., № 5 від 25.12.2008 р. та № 9 від 09.11.2009 р. Претензія вих. № 77 від 02.02.2010 р. та повторна вимога вих. № 215 від 25.03.2010 р. про сплату 146 200,07 грн. заборгованості відповідачем залишені без задоволення. Пунктом 9 кожної додаткової угоди до договору сторони узгодили, що у випадку прострочення платежу за металобрухт проти строку, встановленого додатковою угодою, відповідач сплачує позивачу пеню, яка розраховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості металобрухту, яка діяла на дату проведення реалізації за кожну добу затримки. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене та норми чинного законодавства, позивач просив суд позов задовольнити та остаточно стягнути з ТОВ МРІЯ 146 200,07 грн. основного боргу, 29 892,17 грн. пені, 19 096,08 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 4 095,06 грн. 3% річних.

Представник відповідача письмовий відзив на позовну заяву суду не надав. В судовому засіданні 01.07.2010 р. представник відповідача визнав борг в частині стягнення 146 200,07 грн. основного боргу та 32 549,68 грн. пені, а проти нарахування решти штрафних санкцій за неналежне виконання грошових зобовязань заперечив. В судовому засіданні 21.07.2010 р. представник відповідача проти задоволення прийнятих судом до розгляду зменшених позовних вимог заперечив та просив суд в позові відмовити повністю.

Крім того, до матеріалів справи представником позивача надано належним чином посвідчену копію акту звірки взаєморозрахунків, який підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками позивача і відповідача та яким сторони узгодили, що станом на 31.01.2010 р. заборгованість ТОВ МРІЯ перед ДП МОУ УАТК становить 146 200,07 грн.

Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2008 р. ДП МОУ УАТК (позивачем у справі) та ТОВ МРІЯ (відповідачем у справі) був укладений договір купівлі-продажу № UСА/В/167-08 (далі за текстом Договір) з відповідними додатками та доповненнями до нього.

За умовами Договору відповідач (покупець) зобовязався своєчасно прийняти і оплатити, а позивач (продавець) відвантажити товар, що поставляється окремими партіями в міру накопичення. Товар являє собою брухт та відходи чорних та кольорових металів та сплавів відповідно ДСТУ 4121-2002, ДСТУ 3211-95, а також списані машини, агрегати, механізми, металоконструкції амортизаційний брухт, що утворився в результаті виробничо-господарської діяльності позивача, в кількості та по цінах, зазначених у специфікаціях до додаткових угод, що є невідємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору вартість кожної партії товару обумовлюється в специфікаціях додаткових угод до договору.

У відповідності до п. 4.3 Договору приймання партій металобрухту здійснюється довіреною особою відповідача на місці відвантаження з обовязковим складанням акта прийому-передачі, підписаного обома сторонами (представниками сторін).

З метою узгодження найменування, ціни за одиницю товару, загальної вартості партії товару, кількості та асортименту товару, що складає кожну партію, сторонами, відповідно до умов Договору, були підписані додаткові угоди № 1 від 31.07.2008 р., № 2 від 19.09.2008 р., № 3 від 14.11.2008 р., № 4 від 14.11.2008 р., № 5 від 25.12.2008 р., № 6 від 15.10.2009 р., № 7 від 27.10.2009 р., № 8 від 09.11.2009 р. та № 9 від 09.11.2009 р., що є його невідємними частинами. Пунктом 1 кожної додаткової угоди сторони погодили специфікацію на кожну окрему партію металобрухту.

Відповідно до п. 10 додаткових угод до договору №№ 1 5 та п. 8 додаткових угод до договору №№ 6 9 на кожну партію товару позивач зобовязався надати відповідачу акт зважування металобрухту, накладну на партію металобрухту, акт прийому-передачі металобрухту, паспорт про якість металобрухту, посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металобрухту, акт походження металобрухту.

Як встановлено судом в ході судового вирішення спору, на виконання умов Договору відповідно до вище вказаних додаткових угод згідно належним чином оформлених сторонами видаткових накладних позивачем відповідачу був поставлений товар на загальну суму 1 228 681,69 грн.

Поставлений товар був переданий позивачем та отриманий уповноваженими особами відповідача, про що свідчать оформлені сторонами за спірний період акти прийому-передачі металобрухту.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору підтверджується видатковими накладними на поставку товару за спірний період та актами прийому-передачі металобрухту. Зазначені видаткові накладні за спірний період і акти прийому-передачі металобрухту узгоджені сторонами та свідчать, що товар прийнятий відповідачем без жодних зауважень та претензій, що підтверджують підпис уповноваженої особи відповідача та відбиток печатки підприємства на кожному з вказаних документів. (Оригінали зазначених документів досліджувалися судом в судовому засіданні, належним чином посвідчені копії залучені до матеріалів справи).

Таким чином, позивач взяті на себе зобовязання, згідно умов Договору, виконав у повному обсязі та належним чином.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару.

Пунктом 3.2 Договору сторони визначили, що розрахунки за поставлену партію товару здійснюються шляхом 100 % перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 3-х банківських днів з дня надання позивачем рахунку-фактури.

Згідно з п. 8 додаткових угод до договору №№ 1 5 та п. 6 додаткових угод до договору №№ 6 9 після визначення фактичної ваги металобрухту сторони проводять остаточні взаєморозрахунки за додатковою угодою.

Отже, відповідач повинен був здійснити оплату кожної партії отриманого товару протягом 3-х банківських днів з дня надання позивачем рахунку-фактури шляхом оплати 100 % вартості кожної окремої партії товару; а згідно з п. 1 додаткової угоди до договору № 9 відповідач оплачує по безготівкову рахунку вартість металобрухту в термін до 5 банківських днів після оформлення відповідних документів згідно з п. 10 даної додаткової угоди.

Відповідачем, в порушення умов Договору, отриманий за спірний період товар був оплачений частково, в сумі 1 082 481,62 грн., що підтверджується банківськими виписками за період з 31.07.2008 р. по 18.12.2009 р. Решту суми боргу відповідач не погасив.

Зокрема, відповідачем залишився не оплачений товар, поставлений відповідно до наступних видаткових накладних:

№ 47/У від 27.10.2008 р. на загальну суму 77 018,40 з ПДВ (згідно додаткової угоди № 2 від 19.09.2008 р. на загальну суму 300 960,00 грн.) залишок боргу 52 018,40 грн.;

№ 48/У від 01.12.2008 р. на загальну суму 41 662,80 з ПДВ (згідно додаткової угоди № 3 від 14.11.2008 р. на загальну суму 215 160,00 грн.) залишок боргу 18 702,19 грн.;

№ 48/У від 11.12.2008 р. на загальну суму 6 699,30 з ПДВ (згідно додаткової угоди № 3 від 14.11.2008 р. на загальну суму 215 160,00 грн.) залишок боргу 30,00 грн.;

№ 185/У від 26.01.2009 р. на загальну суму 50 073,60 з ПДВ (згідно додаткової угоди № 5 від 25.12.2008 р. на загальну суму 73 350,00 грн.) залишок боргу 6 679,70 грн.;

№ 318В від 03.03.2009 р. на загальну суму 16 674,90 з ПДВ (згідно додаткової угоди № 5 від 25.12.2008 р. на загальну суму 73 350,00 грн.) залишок боргу 16 674,90 грн.;

№ 64/У від 25.12.2009 р. на загальну суму 52 094,88 з ПДВ (згідно додаткової угоди № 9 від 09.11.2009 р. на загальну суму 73 350,00 грн.) залишок боргу 52 094,88 грн.

02.02.2010 р. позивачем на адресу відповідача направлялася претензія за вих. № 77 з вимогою про погашення заборгованості за Договором № UСА/В/167-08 від 31.07.2008 р. в сумі 146 200,07 грн.

Відповідачем вказана претензія отримана 09.02.2010 р. та зареєстрована за вх. № 15, про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції на примірнику претензії, наданої суду позивачем.

У відповідь на вказану претензію відповідач направив на адресу позивача лист вих. № 69 від 04.03.2010 р., яким визнав факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 146 200,07 грн. та зобовязався погасити борг за запропонованим ним графіком.

25.03.2010 р. позивачем на адресу відповідача повторно була направлена вимога за вих. № 215 про погашення 146 200,07 грн. заборгованості за Договором № UСА/В/167-08 від 31.07.2008 р.

Відповідачем зазначена вимога отримана 03.04.2010 р., про що свідчить відмітка уповноваженої особи відповідача на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення № 09448004, але залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, відповідач порушив взяті на себе, за умовами Договору № UСА/В/167-08 від 31.07.2008 р., зобовязання та вимоги чинного законодавства, у звязку із чим станом на час вирішення справи в судовому засіданні за ним рахується заборгованість за отриманий товар в сумі 146 200,07 грн.

Факт наявності заборгованості відповідача перед ДП МОУ УАТК у розмірі 146 200,07 грн. підтверджується фактичними обставинами справи та актом звірки взаєморозрахунків, яким сторони узгодили, що станом на 31.01.2010 р. заборгованість ТОВ МРІЯ перед ДП МОУ УАТК становить 146 200,07 грн. (Належним чином посвідчена копія вказаного акту взаєморозрахунків залучена до матеріалів справи).

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 6.1 Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2008 р. Протоколом від 12.01.2009 р. про внесення змін до Договору сторони прийшли до згоди продовжити термін дії Договору до 31.12.2009 р., а протоколом від 11.01.2010 р. про внесення змін до Договору сторони прийшли до згоди продовжити термін дії Договору до 31.12.2010 р.

Отже, зобов'язання відповідача оплатити отриманий товар не припинено.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

На день розгляду спору відповідач оплату отриманого товару в повному обсязі не довів.

Враховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача 146 200,07 грн. основного боргу, за отриманий товар, предявлена до стягнення обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 2 ст. 193 ГК України, встановлено, що порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання малу бути виконано, що передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. (з наступними змінами та доповненнями) розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня (стаття 3).

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 9 додаткових угод до договору № 1 5 та п. 7 додаткових угод до договору № 6 9, якими сторони узгодили, що у випадку прострочення платежу за металобрухт проти строку, встановленого додатковою угодою, відповідач сплачує позивачу пеню, яка розраховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості металобрухту, яка діяла на дату проведення реалізації за кожну добу затримки.

Відповідно до розрахунку позивача сума пені за прострочення оплати товару складає 29 892,17 грн. Розрахунок пені позивачем зроблений по кожній неоплаченій видатковій накладній за спірний період окремо.

Даний розрахунок судом перевірений та встановлено, що розрахунок позивачем виконано не вірно, виходячи з наступного.

По-перше, в порушення вимог ч. 6 ст. 232 ГК України при розрахунку пені за неоплачений товар поставлений за видатковими накладними № 47/У від 27.10.2008 р., № 48/У від 01.12.2008 р., № 48/У від 11.12.2008 р., №185/У від 26.01.2009 р. та № 318/В від 03.03.2009 р. позивачем пеня розрахована за період, що перевищує шість місяців.

По-друге, згідно з положеннями п. 3.2 Договору розрахунки за поставлену партію товару здійснюються шляхом 100 % перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 3-х банківських днів з дня надання позивачем рахунку-фактури; а по додатковій угоди до договору № 9 розрахунок за поставлений металобрухт здійснюється по безготівкову рахунку в термін до 5 банківських днів після оформлення відповідних документів згідно з п. 10 даної додаткової угоди.

Позивач не надав суду доказів вручення або направлення відповідачу рахунків-фактур на оплату кожної окремої партії поставленого товару. Отже, встановити граничний строк оплати кожної окремої партії поставленого товару є неможливим.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне розрахунок пені здійснювати виходячи з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України та обраховувати початок перебігу прострочення по закінченню семиденного строку від дня отримання відповідачем претензії вих. № 77 від 02.02.2010 р.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково в сумі 3 612,94 грн. за період з 17.02.2010 р. включно по 01.04.2010 р. (44 дня). В частині стягнення 26 279,23 грн. пені суд відмовляє в задоволені позовних вимог.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума втрат від інфляції грошових коштів за прострочення виконання грошового зобовязання, згідно розрахунку позивача, становить 19 096,08 грн., а сума 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання, згідно розрахунку позивача, складає 4 095,06 грн.

Даний розрахунок судом перевірений та встановлено, що розрахунок позивачем виконано не вірно, оскільки стягненню з відповідача підлягає 1 315,80 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 528,72 грн. 3 % річних.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції грошових коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 1 315,80 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 528,72 грн. 3 % річних. В частині стягнення 17 780,28 грн. втрат від інфляції грошових коштів і 3 566,34 грн. 3 % річних суд відмовляє в задоволені позовних вимог, виходячи з приписів рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України № 62-97Р від 03.04.1997 р., та ч. 2 ст. 530 ЦК України та приймаючи за початок перебігу прострочення закінченню семиденного строку від дня отримання (09.02.2010 р.) відповідачем претензії вих. № 77 від 02.02.2010 р.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач доказів погашення заборгованості у повному обсязі суду не надав.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з ТОВ МРІЯ 146 200,07 грн. основного боргу, 528,72 грн. 3 % річних, 1 315,80 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 3 612,94 грн. пені. В задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 599, 611, 625, 655, 692 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 44, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю МРІЯ (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Дружби, 124, , р/р № 0001 в АКБ Індустріалбанк в м. Мелітополя, МФО 313849) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України Українська авіаційна транспортна компанія (юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 19/21; фактична адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 24, к. 3, , р/р № 1 в АБ Укргазпромбанк м. Києва, МФО 320843) 146 200 грн. 07 коп. основного боргу, 3 612 грн. 94 коп. пені, 1 315 грн. 80 коп. втрат від інфляції, 528 грн. 72 коп. 3 відсотків річних, 1 516 грн. 58 коп. державного мита та 179 грн. 60 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Суддя В.В.Носівець

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. 84 ГПК України 30 липня 2010 р.