ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 р. Справа № 3/36

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М.

При секретарі судового засідання Ковалюку С.Я.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Сончік", вул.Красіна, 16, м. Бердичів, Житомирська область, 13300

до відповідача: Підприємця ОСОБА_1, вул. Галицька, 130/108, м. Івано-Франківськ, 76008

про стягнення 9650,42 грн. заборгованості.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність № 54 від 22.03.10)

Від відповідача представники не з'явилися

встановив:

товариством з обмеженою відповідальністю "Сончік" заявлено позов до підприємця ОСОБА_1 про стягнення 9 650 грн. 42 коп. заборгованості, в тому числі: 7 092 грн. 55 коп. основного боргу, 1 543 грн. 64 коп. пені та 1014 грн. 23 коп. індексу інфляції.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання жодного разу не з"явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи ухвалами суду від 03.03.10р., 25.03.10р. та 13.04.10р. з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресами, зазначеними в позовній заяві та в довідці з ЄДРПОУ відповідача.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Роз"яснення Президії ВАСУ від 18.09.1997р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

При цьому, відзиву на позов та письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судовому засіданні від останнього суду не надходило.

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача в обгрунтування своїх доводів, враховуючи вимоги чинного законодавства встановив наступне.

11.10.07р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 278 відповідно до умов якого, зокрема п. 1.1, постачальник зобов"язався поставити товар покупцю в терміни, встановлені сторонами, а покупець зобов"язався прийняти і сплатити вартість прийнятого товару за обумовленою договором ціною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов"язання виконав належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи, належним чином оформлені видаткові накладні № 1082 від 11.10.07р., № 1118 від 18.10.07р., № 1266 від 08.11.07р., № 1414 від 26.11.07р., № 1582 від 12.12.07р., № 166 від 25.01.08р., № 538 від 04.03.08р., № 683 від 21.03.08р., № 936 від 15.04.08р., № 1131 від 07.05.08р., № 1354 від 05.06.08р., № 1494 від 18.06.08р., № 1761 від 18.07.08р., № 1880 від 31.07.08р., № 1975 від 09.08.08р., № 2144 від 26.08.08р., № 2342 від 11.09.08р., № 2552 від 30.09.08р., № 2770 від 14.10.08р.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що покупець (відповідач) розраховується з постачальником (позивачем) протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Проте, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, останній свої договірні зобов"язання виконав неналежним чином, у встановлені строки за отриманий товар не розрахувався, у зв"язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на час звернення з позовом до суду становить 7 092 грн. 55 коп., підтверджується поданим розрахунком та становить предмет позову.

Складовою частиною цивільних правовідносин є цивільно-правові зобов"язання. Виконання цивільно-правового зобов"язання передбачає, зокрема, вчинення боржником певних дій відносно предмету зобов"язання - матеріальних благ (грошей), у зв"язку з передачею яких встановлюються зобов"язання.

Згідно статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобовязання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, враховуючи наведене, беручи до уваги доводи позивача, неподання відповідачем доказів в спростування вимог позивача щодо сплати заборгованості за поставлену згідно договору продукцію, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 7 092 грн. 55 коп.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 10.1 договору передбачена відповідальність покупця (відповідача) за несплату товару в обумовлений термін або оплачує його не повністю у вигляді пені в розмірі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Згідно поданого розрахунку відповідачу нараховано 1 543 грн. 64 коп. пені.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зважаючи на те, що факт прострочки виконання грошового зобов»язання не спростовано відповідачем і доводиться матеріалами справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1 543 грн. 64 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого розрахунку відповідачу нараховано 1014 грн. 23 коп. інфляційних втрат (розрахунок додається).

Зважаючи на те, що факт прострочки виконання грошового зобов»язання не спростовано відповідачем і доводиться матеріалами справи, суд приходить до висновку про обгрунтованісь позовних вимог в частині стягнення 1 014 грн. 23 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За наведених обставин, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 216 Господарського кодексу України, ст. ст. 14, 525, 526, ч. 1 ст. 530, 549, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з Підприємця ОСОБА_1, вул. Галицька, 130/108, м. Івано-Франківськ, 76008 (ідентифікаційний код 9) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сончік", вул. Красіна, 16, м. Бердичів, Житомирська область, 13300 (р/р НОМЕР_1 в Житомирській обласній дирекції "ОСОБА_3 Аваль", МФО 311528, ідентифікаційний код 34126306) - 7 092 грн. 55 коп. основного боргу, 1 543 грн. 64 коп. пені, 1014 грн. 23 коп. індексу інфляції, 102 грн. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Фрич М.М.

рішення підписане 07.05.10

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ ОСОБА_4 07.05.10