ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.12.10 № 11/645/08-АП

суддя Гончаренко С.А.

12 год. 14 хв.

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Гончаренко С.А.,

при секретарі судового засідання Вака В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом: Відкрите акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів (вул.Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035)

до відповідача-1: Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі (пр. Леніна, буд. 190-а, м.Запоріжжя, 69035)

до відповідача-2: Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області (пр. Леніна, буд. 168, м. Запоріжжя, 69107)

за участю: Прокурор Запорізької області (вул. Олександра Матросова, буд. 29а, м. Запоріжжя, 69057)

у присутності представників:

позивача: ОСОБА_1 дов. № 18-40 від 03.09.2010р.;

ОСОБА_2 дов. № 18-08 від 04.01.2010р.;

відповідача 1: ОСОБА_3 дов. б/н від 18.10.2010р.;

ОСОБА_4 дов. б/н від 09.11.2010р.;

відповідача 2: не зявився;

прокурора: Хорунжий С.М. прокурор, посвідчення № 261 від 08.08.2006р.

про: стягнення 6275386,00 грн. податку на додану вартість, який підлягає відшкодуванню за декларацією з ПДВ за січень 2007р., -

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області надійшов адміністративний позов відкритого акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі і Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області про стягнення з Державного бюджету України суму податку на додану вартість за декларацією з ПДВ за січень 2007р. у розмірі 6275386,00 грн.

17.11.2008р. на підставі ст. ст. 104-107 і п. 6 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України від 06.10.05р. №2953-ІV) порушено провадження в адміністративній справі і призначено судове засідання.

22.12.2008р. до господарського суду Запорізької області надійшло повідомлення № 05/1-2338-08 від 19.12.2008р. про вступ прокурора у справу.

З метою надання додаткових доказів та для надання можливості сторонам нормативно та документально обґрунтувати свої доводи та заперечення в судовому засіданні оголошувались перерви, провадження у справі зупинялось.

Позивач змінив (збільшив) позовні вимоги. Крім стягнення вказаної суми просить визнати протиправною бездіяльність СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі, яка виразилася у ненаданні до органу державного казначейства висновку про відшкодування податку на додану вартість за січень 2007р.

Заява про збільшення позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін та інших осіб, забезпечена судовим збором, тому судом приймається до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що як платник податку на додану вартість ВАТ Запорізький завод феросплавів подало до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2007 року, якою (код рядка 25, 25.1.) визначено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 10858753,00 грн. Але, на момент звернення з даним адміністративним позовом до суду зазначена сума ПДВ на рахунок ВАТ Запорізький завод феросплавів надійшла не у повному обсязі 6275386,00 грн. позивачу не перераховані. Стверджує, що порушення його права на своєчасне отримання з бюджету суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість сталося внаслідок протиправної бездіяльності Відповідача-1, яке полягає у неподанні до органу державного казначейства висновку про відшкодування податку на додану вартість.

Просить адміністративний позов (уточнений) задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 проти задоволення адміністративного позову заперечив, при цьому стверджує, що вимога про визнання бездіяльності СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі не відповідає нормам кодексу адміністративного судочинства України та Закону України Про податок на додану вартість

Крім цього, відповідач-1 вважає, що Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі не може бути відповідачем у позові про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, оскільки не є розпорядником бюджетних коштів.

Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідач-2 проти адміністративного позову також заперечує, при цьому зазначив, що відшкодування податку на додану вартість здійснюється органами Державного казначейства на підставі висновків згідно з реєстрами субєктів підприємницької діяльності на відшкодування податку на додану вартість податкових органів або за рішенням суду.

У звязку з тим, що на час подання відзиву до Головного управління не надходило відповідного висновку та реєстру субєктів підприємницької діяльності на відшкодування позивачу податку на додану вартість за січень 2007 року, то і підстави для перерахування коштів у Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області відсутні.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позицію відповідачів.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини:

Пунктом 7.7. ст. 7 Закону визначений порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до абзаців 1 і 3 підпункту 7.7.1 пункту 7.1 ст. 7 Закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно п.п. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має відємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок відємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону передбачено, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У відповідності до п. 7.7.4 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість ВАТ Запорізький завод феросплавів подало до СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2007 року для одержання бюджетного відшкодування в сумі 10858753,00 грн.

На момент звернення з даним адміністративним позовом до суду частково сума ПДВ у розмірі 6 275 386,00 грн. на рахунок ВАТ ЗЗФ не надійшла.

У березні-квітні 2007 року СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі здійснила виїзну позапланову перевірку ВАТ ЗЗФ з питання достовірності нарахування бюджетного відшкодування з ПДВ на поточний рахунок підприємства за січень 2007 року, про результати якої 06.04.2007 року складено акт № 298/08-01/00186542. Цим актом встановлено, що ВАТ ЗЗФ не мало права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість за січень 2007 року в сумі 6 275 386,00 грн. На зменшення бюджетного відшкодування ПДВ за січень 2007 року СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі складено податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.04.2007 року.

Позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №/0 від 16.04.2007 року, за результатом розгляду якої постановою господарського суду Запорізької області у справі № 13/454/07-АП-9/482/07-АП від 11.10.2007р. вирішено позовні вимоги задовольнити повністю, визнано нечинним податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі № /0 від 16.04.2007р., яким зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за січень 2007 року у розмірі 6275386,00 грн. За результатами апеляційного та касаційного оскарження постанова господарського суду Запорізької області у справі № 13/454/07-АП-9/482/07-АП від 11.10.2007р. залишена без змін, а апеляційна та касаційна скарги СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжя без задоволення.

Оскільки податкове повідомлення-рішення № /0 від 16.04.2007р., яким зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ за січень 2007 року у розмірі 6275386,00 грн. скасовано, позивач вважає, що відповідач не надаючи органу державного казначейства висновок про відшкодування ПДВ порушує право ВАТ ЗЗФ на своєчасне отримання з бюджету суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Саме це слугувало підставою для звернення ВАТ Запорізький завод феросплавів з позовною заявою про визнання протиправною діяльності відповідача-1 та стягнення з державного бюджету бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Господарський суд не погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Звернення до адміністративного суду можливо згідно ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом предявлення адміністративного позову.

Необхідно розрізняти право на позов у матеріальному розумінні і право на позов у процесуальному розумінні.

Право на позов у процесуальному розумінні це право на подачу позовної заяви з метою захисту порушеного права в принципі.

У матеріальному розумінні право на позов це право вимагати від суду винесення рішення про захист порушеного субєктивного права і право отримати такий захист.

При цьому, в теорії права ці поняття розглядаються неоднозначно.

За своєю структурою право на позов, як право на судовий захист складається з права на предявлення позову і право на його задоволення.

Так у відповідності з пп. 7.7.3 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР, в редакції чинній до 31.03.2005р., підставою для отримання відшкодування були данні тільки податкової декларації за звітний період. Платник податку мав право у будь-який момент після виникнення бюджетної заборгованості звернутися до суду з позовом про стягнення коштів з бюджету та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у несвоєчасному відшкодуванні надмірно сплачених податків.

Водночас, в чинній редакції Закону України Про податок на додану вартість наведені вище правила відсутні, Законом право на звернення до суду з позовом про стягнення коштів з бюджету не передбачається.

Наведене кореспондується зі змістом ч.3 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначена стаття містить вичерпний перелік вимог адміністративного позову, зокрема адміністративний позов не може містити вимоги про визнання протиправною бездіяльності та стягнення з Державного бюджету України коштів.

В ч.1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у позовній заяві зазначаються:

4) зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги...

Адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача субєкта владних повноважень, коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Крім того, слід зазначити, що статтею 48 Бюджетного кодексу України встановлено:

В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України:

1) операцій з коштами державного бюджету....

Статтею 50 Бюджетного кодексу України встановлено:

Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету. Органи стягнення забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до Державного бюджету податків, зборів, (обовязкових платежів) та інших доходів відповідно до законодавства.

Крім того, відповідно до ст. 50 Бюджетного кодексу України податки, збори (обовязкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України і не можуть акумулюватися на рахунках органів стягнення і визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Тобто на цей час законодавством не передбачене право органів державної податкової служби виступати від імені держави у питаннях, що стосуються розпорядження бюджетними коштами. Діяльність та повноваження органів державної податкової служби, як органів державної влади регламентовано Законом України Про державну податкову службу в Україні, якій містить вичерпний перелік завдань (ст. 2) та функцій (ст. 10), покладених на державну податкову службу, серед яких відсутні будь-які, повязані з розпорядженням бюджетними коштами.

За таких обставин, задоволення позову про визнання незаконної бездіяльності СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжя та стягнення на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість не видається можливим.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 94, 158 - 163, п. 6 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України від 06.10.2005р. №2953-ІV), -

П О С Т А Н О В И В :

В адміністративному позові відмовити повністю.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Гончаренко С.А.

В судовому засіданні 01.12.2010р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 06.12.2010р.