ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2010 р. Справа № 11/298/07-НР

Господарський суд Миколаївської області в складі судді Філінюка І.Г., при секретарі судового засідання Войтовській Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Нефтетранспорт», АДРЕСА_1

До 1-го відповідача: Адміністрації Центрального районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради, 54001, м. Миколаїв, вул. Інженерна, 1

До 2-го відповідача: Миколаївської міської рад, 54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідачів: Комунальне підприємство Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, м. Миколаїв, вул. Шевченка, 40

про: визнання права власності,

За участю представників:

Від позивача: не зявився.

Від 1-го відповідача: не зявився.

від 2-го відповідача: ОСОБА_1, дов. №1398/209/14/01 від 26.05.09 р.

Від 3-ї особи: не зявився.

Прокурор Круш Т.О.

Ухвалою від 25.03.10 р. суд зобовязав позивача надати докази звернення до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю для одержання дозволу на здійснення перепланування та будівництво; акт ведення обєкта в експлуатацію,

В судове засідання представник позивача не зявився, витребуваних документів не надав.

Від 2-го відповідача суду надано відзив, в якому він позовні вимоги не визнає та клопоче в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши присутніх в судовому засіданні представника позивача та прокурора, господарський суд,

Встановив:

Рішенням Веснянської сільської Ради народних депутатів від 20 травня 1997 року №30 Товариству з обмеженою відповідальністю фірмі «Нефтетранспорт», було надано у постійне користування 0,69 гектарів землі, та видано державний акт. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №12.

Виконавчим комітетом миколаївської міської ради 05.04.2000 р. позивачу було видане свідоцтво про право власності №411 на виробничу базу з АЗС, яка розташована за адресою м. Миколаїв вул. Очаківська 1/1, яке зареєстровано в ММБТІ 05.04.2000 року за реєстраційним номером 749.

В процесі експлуатації позивачем була здійснена самовільна забудова, а саме: самовільно збудовано літ. «Ж»Душ розмірами 5,00*1,80 та літ. «Е-2»Ремонтний бокс розмірами 18,45*12,35+5,27*7,53, основна площа-249,3 кв.м, загальна площа 249,3 кв.м., що підтверджується даними зазначеними в технічному паспорті виготовленому Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 22.03.2007р.

Позивач звернувся до КП ММБТІ для реєстрації права власності на самовільну забудову, але йому було відмовлено в цьому.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Обєктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.02, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Отже, КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" є органом, який, у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, здійснює державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та не є субєктом, який не визнає або оспорює право власності позивача на спірне майно, а тому і не є належним відповідачем у даній справі.

Відповідно до приписів Земельного кодексу та Закону України "Про місцеве самоврядування" право комунальної власності на землю належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах. Від імені та в інтересах територіальних громад щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності здійснюють органи місцевого самоврядування. Пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до положень ст. 95 ЗК України та ст.25 Закону України "Про оренду землі" орендар, як тимчасовий землекористувач, з урахуванням умов надання земельної ділянки та її цільового призначення, має право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі та споруди лише за умови згоди на це орендодавця.

Як свідчить відзив відповідача Миколаївської міської ради, до компетенції якої належить регулювання земельних відносин в межах м. Миколаєва, позивачем не було отримано дозволу власника земельної ділянки територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, на здійснену самочинну забудову.

Крім того, відповідно до «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №273 від 05.12.2000 р., та «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою КМУ №534 від 20.05.2009 р., перед початком будівельних робіт по переплануванню приміщення позивач повинен був одержати дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції держархбудконтролю, та після закінчення будівництва для прийняття в експлуатацію об'єкта отримати свідоцтво про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Як свідчать матеріали справи, позивач до інспекції держархбудконтролю перед початком будівельних робіт за отриманням дозволу на це не звертався. Після закінчення самовільного будівництва позивачем не було здійснено передачу обєкта будівництва в експлуатацію відповідно до вимог вищевказаного «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя I.Г.Філінюк