РІШЕННЯ

"23" вересня 2010 р.Справа № 7/81-1254

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

Розглянув справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Бережанський цегельний завод "Керамік", вул. Рогатинська, 56, м. Бережани, Бережанський район, Тернопільська область, 47500.

до відповідача: Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46021.

За участю представників сторін :

позивача: директор ОСОБА_1 виписка з наказу № 1114 від 30.07.2010р.

юрисконсульт ОСОБА_2 доручення № б/н від 25.08.2010р.

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 01-343 від 04.02.10

Суть справи:

Відкрите акціонерне товариство "Бережанський цегельний завод "Керамік" звернулося із позовом до Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення адміністративної колегії № 24 від 31.05.2010р.

Учасникам судового процесу в засіданні розяснено права і обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України.

В судовому засіданні з 17.09.2010р. по 23.09.2010р.,на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалися перерви для надання можливості сторонам подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, на спростування викладених в позовній заяві доводів , просить суд врахувати наступне:

- щодо невірного визначення товарних меж ринку, то відповідно до п. 5.1 Методики товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів у межах якої споживач може легко перейти від споживання одного товару до іншого. Однак відповідно до законодавства України будівництво здійснюється згідно затвердженої проектно-кошторисної документації, яка проходить державну експертизу на відповідність будівельним, санітарним, протипожежним нормам, і споживачі цегли не можуть легко перейти до використання інших будівельних матеріалів, оскільки їм необхідно буде внести зміни в цю документацію, також за своїми споживчими властивостями, фізичними, технічними та якісними показниками будівельні матеріали, в тому числі керамічна рядова та силікатна цегла, не мають ознак одного товару ні для цегельного заводу, як товаровиробника товару ні для споживачів цього товару;

- щодо невірного визначення територіальних меж ринку, то такі твердження нічим не обґрунтовані та суперечать фактичним обставинам справи, оскільки правомірність визначення територіальних меж ринку як території Тернопільської області підтверджена ступенем відкритості ринку, розрахованим відповідно до пункту 6.3 Методики;

- що здійснення визначення часових меж ринку всупереч вимог Методики, не відповідає дійсності, оскільки у дослідженому періоді на цеглу керамічну рядову існував як попит так і пропозиція, не було ні дефіциту продукції, ні ажіотажного попиту на неї. Економічна криза вплинула не тільки на будівництво, але й на виробників будівельних матеріалів. Зменшення попиту на будівельні матеріали призвело до зменшення пропозиції на них. Окрім того, матеріали справи №376-ЗМС спростовують доводи позивача щодо суттєвого зменшення обсягів реалізації його продукції, зокрема у пункті 2 листа позивача від 13.05.2009 №47 наведені помісячні обсяги реалізації цегли за 2008 рік та перший квартал 2009 року, які протягом цього періоду суттєво не змінювались, але до кінця 2008 року порівняно з початком незначно зросли (частки на ринку позивача у І кв. 2008 року та І кв. 2009 року становлять відповідно 34,03% та 38,78%);

- щодо невірного розрахунку його частки на ринку, то такі твердження також не відповідають дійсності, оскільки, частка позивача на ринку розраховувалась від обсягу реалізації керамічної рядової цегли споживачам Тернопільської області. Таким чином ,у позивача немає жодних підстав для твердження, що загальний обсяг ринку не включає обсягу ввезеної продукції та що він визначався на підставі статистичних даних про вироблену, а не реалізовану цеглу. Згідно з пунктом 4.3 Методики не розглядається як товар проміжні результати діяльності суб'єктів господарювання, що не реалізуються на ринку, а споживаються у технологічному процесі їх власного виробництва. А тому , доводи позивача щодо неврахування частки будівельних організацій які використовують цеглу виготовлену їх структурними підрозділами (власну цеглу) для будівництва житлових будинків , є іншим ринком товару , а саме ринком по реалізації квартир. Окрім того, збільшення загального обсягу ринку, та відповідне зменшення часток всіх суб'єктів господарювання, а не тільки позивача, не спростовують висновки відділення щодо монопольного становища ВАТ «Цегельний завод «Керамік».

- твердження позивача, що він зазнає значної конкуренції на ринку, спростовуються нормами законодавства про захист економічної конкуренції, а саме відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції»та п. 10.3 Методики - монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам. Отже, матеріалами справи №376-ЗМС доведено, що позивач безпідставно збільшував вартість цегли за рахунок віднесення до собівартості продукції витрат, пов'язаних з утриманням їдальні та гуртожитку ВАТ, та включення у таку собівартість необґрунтовано завищених цін на електроенергію та газ, що позивачем не оскаржується. Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

- Адміністративною колегією Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за результатами розгляду справи № 376-ЗМС, прийнято рішення №24 від 31.05.2010р. „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яким визнано, що Відкрите акціонерне товариство "Бережанський цегельний завод "Керамік", займаючи монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг реалізації керамічної рядової цегли у межах Тернопільської області (з часткою 29,59%) встановило економічно необґрунтовані ціни та допустило своїми діями порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачене п.2 ст.50 та п.1 ч.2 ст. 13 Закону України Про захист економічної конкуренції(далі Закон України) у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, на ринку керамічної рядової цегли в частині встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умови існування значної конкуренції.

За порушення законодавства про захист економічної конкуренції на підставі абзацу 2,ч. 2 ст. 52 Закону України на Відкрите акціонерне товариство "Бережанський цегельний завод " Керамік" (далі ВАТ"Керамік"), накладено штраф у розмірі 17000,00грн.

Позивач оскаржуючи рішення вважає, що факти викладені у рішенні Адміністративної колегії є упередженими та такими, що не відповідають дійсності та суперечать Методиці визначення монопольного (домінуючого) становища, п.2.3 ст. 12 Закону України, при цьому посилаючись на те, що адміністративною колегією були зроблені необ'єктивні висновки стосовно : визначення товарних меж ринку цегли керамічної (не враховано взаємозамінність цегли іншими будівельними матеріалами); визначення територіальних меж ринку такого товару (допущено неточності щодо розрахунку обсягів реалізованого товару споживачами області, територіальні межі ринку встановлені не конкретно і потребують додаткового дослідження відкритості ринку); визначення часових меж ринку товару ( не враховано існування фінансово-економічної кризи, у яку однією з перших потрапила будівельна галузь, підтвердженням чого є лист головного управління економіки облдержадміністрації та наказ ВАТ про зупинення заводу, а також наказ ВАТ про вимушене зупинення заводу через затовареність); розрахунку частки підприємства на ринку товару ( занижено обсяги реалізації товару іншими суб'єктами господарювання); надуманою є проблема існування бар'єру для вступу нових потенційних конкурентів на ринок керамічної цегли через адміністративні та економічні обмеження .

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, давши оцінку поданим сторонами доказам та наведеним доводам, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, суд виходив із наступного:

- відповідно до ч.1 ст.13 Закону України, зловживанням монопольним становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання, споживачів, які були б неможливими за існування значної конкуренції на ринку.

Монопольним (домінуючим) становищем, згідно ч.2 ст.12 Закону України, вважається становище субєкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції. Також може бути визнане становище суб'єкта господарювання монопольним (домінуючим), якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Порядок визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку та аналіз їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках, встановлено "Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку" затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року № 49-р , розробленої на виконання Законів України Про захист економічної конкуренції та Закону України Про Антимонопольний комітет України (далі Методика).

Однією із дій, при визначенні органами Антимонопольного комітету України монопольного становища суб'єкта господарювання, згідно пп.2.1.5. п.2.1. частини 2 Методики, є визначення територіальних (географічних) меж ринку, якою є територія зі сферою взаємовідносин купівлі - продажу товару (групи товарів), в межах якої за звичайних умов споживач може легко задовольнити свій попит на певний товар і яка може бути, як правило, територією держави, області, району, міста, тощо або їхніми частинами. Порядок визначення територіальних (географічних) меж ринку певного товару (послуг) встановлено частиною 6 Методики і визначається шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів, є неможливим або недоцільним, при цьому враховуються:

- фізичні і технічні характеристики товару;

- технологічні зв'язки між виробниками і споживачами;

- рівень співвідношення цін на певні товари в межах цього ринку, прийнятний для виробників чи споживачів;

- можливості щодо переміщення попиту на товар між територіями, які за припущенням входять до одного географічного ринку, зокрема можливості збереження рівня якості і споживчих властивостей товару при транспортуванні;

- рівень транспортних витрат, включаючи особливості транспортування товару;

- наявність торгових, складських приміщень, зручностей виконання вантажно - розвантажувальних робіт;

- наявність на відповідній території та рівень бар'єрів на вивезення чи ввезення товару;

- місце розташування специфічних груп споживачів;

- рівень цін на певні товари на відповідних суміжних територіях, можливість переміщення пропозиції товару між цими територіями.

В разі необхідності спростування доводів суб'єкта господарювання про відсутність монопольного становища, органи Антимонопольного комітету можуть уточнити товарні, територіальні (географічні) чи часові межі товарного ринку, шляхом дослідження ступеню відкритості ринку щодо міжрегіональної торгівлі, який оцінюється за показником розрахованим як відсоткове співвідношення суми загального обсягу ввезення товару на певний ринок з території інших регіонів держави. Такий порядок коректності визначення територіальних меж, встановлений пп.6.2,6.3 Методики.

Для визначення монопольного становища суб'єкта господарювання в межах ринку, використовуються джерела інформації передбачені п.11 Методики, а саме статистична офіційна державна інформація; адміністративні дані отримані на підставі спостережень, проведених органами державної влади; дані вибіркових спостережень і опитувань населення або інших покупців ( фізичних , юридичних осіб) про ситуацію на ринку; дані опубліковані в засобах масової інформації, що свідчать про виробничі плани підприємців учасників ринку; дані відомчих та незалежних дослідницьких та інформаційних центрів про стан, структуру та обсяг товарних ринків, участь у товарообігу окремих виробників та покупців; опитування експертів (спеціалістів у відповідній галузі) щодо оцінки рівня збалансованості ринку (попиту і пропозиції).

Як випливає з матеріалів справи, за результатами планової перевірки ВАТ "Керамік" складено акт №9 від 23.06.2009р., згідно якого, товариство за даними 2008р., І кв. 2009р. років займало монопольне (домінуюче) становище на ринку керамічної цегли у територіальних (географічних) межах Тернопільської області, з часткою що перевищує 35% та , яке допустило порушення норм Закону України шляхом встановлення економічно необґрунтованих цін на керамічну цеглу та застосування різних цін до рівнозначних угод з покупцями без обєктивно виправданих на те причин.

Розпорядженням адміністративної колегії №35 в від 07.07.2009р. розпочато розгляд справи №376-ЗМС за наявними в діях ВАТ "Керамік" ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачених п.2.ст.50 та ч.1 ст.13 Закону України.

За результатами розгляду справи прийнято спірне рішення, яким встановлено:

- ринок товару - керамічна рядова цегла марок М 75 та М 100 ;

- територіальні (географічні) межі ринку товару керамічної рядової цегли - межі Тернопільської області;

- учасників ринку товару, якими є виробники - субєкти господарювання, які за період з січня 2008р. по квітень 2009р., користуючись дозвільними документами, виробляли та реалізовували керамічну рядову цеглу споживачам (фізичним та юридичним особам) для будівництва різних обєктів;

- ВАТ є монопольним з часткою 29,59%, а частки інших субєктів господарювання є значно меншими, а тому товариство має ринкову владу та не зазнає конкуренції на ринку товару .

Доводи позивача щодо того, що висновки в рішенні зроблено при неповному дослідженні даного ринку та передчасному висновку щодо монопольного становища на ньому товариства, судом приймаються до уваги.

Так, відповідно до ст. ст.33,34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Отже, згідно даних норм закону, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Як випливає з тексту рішення, територіальні межі ринку визначено із врахуванням місця розташування виробників, рівня відпускних цін, якості товару, та враховуючи що доставка цегли до будівельних майданчиків здійснюється автомобільним транспортом, а тому з точки зору споживача, є недоцільним перевезення вантажу на більш великі відстані.

Разом з тим, в процесі розгляду справи, відповідач не надав письмових доказів, що підтверджують проведені ним в повній мірі дослідження щодо визначення меж у порядку встановленому ч.6 Методики, тобто не підтвердив документально правомірність визначення ним територіальних меж ринку, та на яких територіях, що є суміжними з визначеною ним межею території ринку, проводилися дослідження, які ціни склалися на даних територіях та на території ринку у межах Тернопільської області щодо цих послуг та чи є можливість переміщення або пропозиції, або попиту послуг між цими територіями, що є суттєвим і остаточним при визначені територіальних (географічних) меж ринку послуг, тим самим не довів суду правомірність визначених ним цих меж .

Так, належним джерелом інформації на підтвердження даних щодо виготовлення та реалізації цегли є статистична звітність виробника продукції форми №1-П(термінова)(місячна) , №1П-НПП (коротка)(річна) затверджені наказом Держкомстату України від 12.07.2007р. №215 (втратив чинність з 01.01.2010р.), які подаються в органи статистики, а у разі якщо не співпадають юридична і фактична адреси респондента (територія різних областей) за місцем знаходження виробника продукції . Слід зазначити, що форми звітності передбачають такі графи, як фактично вироблена продукція за звітній період, її вартість та залишки виробленої продукції на кінець звітного періоду, що дає можливість встановити, в тому числі і ринок реалізації продукції в певних часових межах.

Визначаючи учасників ринку товару, серед яких ЗАТ "Тернопільбуд", а саме структурний підрозділ товариства філія "Цегельний завод м. Волочиськ" (без права юридичної особи), який знаходиться на території Хмельницької області та який займається виготовленням тільки одного виду будівельних матеріалів - керамічної цегли марок М 75 та М 100, якої виготовлено ним у 2008р. 17716400 шт., із яких реалізовано по Україні 3004040 шт. (в т.ч. Тернопільській області 1822950 шт.), а решта 14712360 шт. поставлено структурним підрозділам ЗАТ "Тернопільбуд" та в першому кварталі 2009 р. виготовлено 1525500 шт., із яких реалізовано 308560 шт.( по Тернопільській області -228180 шт.) решта 1216940 шт. поставлено структурним підрозділам ЗАТ "Тернопільбуд", регіональне відділення обмежилося тільки даними зазначеними в інформації філії від 24.04.2009р.

Отже, територіальним відділенням не підтверджено на предмет відповідності дані філії джерелом інформації, який передбачений Методикою, а саме статистичними даними Хмельницької області на території якої знаходиться виробник, відсутня така інформація статистики і по ВАТ "Хмельницький завод будівельних матеріалів", який інформував територіальне відділення щодо обсягів реалізації цегли споживачам Тернопільської області в кількості 251800шт.

Відсутні такі докази і щодо інших виробників цегли Тернопільської області, які досліджувалися на даному ринку товару, що знаходяться на території Тернопільської області, крім ВАТ "Керамік", яким така звітність надана відділенню на підтвердження даних виготовлення цегли.

За даними звіту та інформації ВАТ "Керамік" у 2008р. виготовлено 21862000 шт.( 21,9 млн. шт. ), із яких реалізовано 11789000 шт. цегли та в першому кварталі 2009 р. виготовлено 2245000 шт., із яких реалізовано 1957000 шт., що по кількості не на багато відрізняється від обсягів виготовленої та реалізованої цегли філією "Цегельний завод м. Волочиськ" та ВАТ "Козлівський цегельний завод".

Так, за даними інформації ВАТ "Козлівський цегельний завод", яка відповідає даним Головного управління статистики, товариством в 2008р. виготовлено 19670000 шт. цегли, із яких реалізовано 19353300 шт. та в 1 кварталі 2009р. виготовлено 2088000 шт., реалізовано 2424800 шт.

При цьому, відділення зазначаючи про реалізацію товариством в період 2008 р.- 1 квартал 2009р. цегли в межах Тернопільської області в кількості 5687300 шт., не дослідило хто являється споживачами реалізованої цегли в кількості 16070700 шт., оскільки відстань до споживачів також вплинула б на визначення територіальних меж ринку .

Помилковим та не доведено належними доказами є твердження територіального відділення, що суб'єкти ринку, які мають у своєму складі цегельні заводи, та які здійснюють будівництво житла, використовують дану цеглу для власних потреб і така цегла не є товаром на етапі будівництва, так як товаром в такому випадку є житло (квартири), яке ними реалізується.

Так, субєктами ринку, які досліджувалися територіальним відділенням і які мають у своєму складі цегельні заводи та здійснюють будівництво, є ЗАТ "Тернопільбуд" (філія "Цегельний завод м.Волочиськ") та ТОВ "Домобудівник" ("Теребовлянський цегельний завод").

Як випливає із довідок Головного управління статистики у Тернопільській області, основним видом економічної діяльності за КВЕД (Класифікатор видів економічної діяльності) ЗАТ "Тернопільбуд" та ТОВ "Домобудівник" є будівництво будівель, який класифікуються за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-97, як послуги по будівництву, надання яких здійснюється на умовах договору підряду. Порядок укладення та виконання договору підряду регулюється Цивільним кодексом України, в якому передбачається також хто забезпечує будівництво матеріалом, але в будь якому випадку, оплачує ці матеріали замовник при оплаті послуг будівництва. Крім того, варто зазначити, що цегла вироблена заводом будівельника та придбана ним у іншого виробника класифікується як будівельний матеріал, використовується на одні і ті ж самі цілі надання послуг по будівництву обєкта, тобто не використовується як матеріал для власних потреб. Підтвердженням даного факту є також інформація структурного підрозділу Будівельного управління ТОВ"Тернопільбуд" від 12.01.2010р. (ЗАТ перереєстровано у ТОВ), в якій зазначається про закупівлю ним цегли у основних поставщиків цегли, а саме філії "Цегельний завод м. Волочиськ" та ВАТ" Керамік" .

Отже, територіальним відділенням не проводилася перевірка на предмет статутної діяльності будівельників, а саме чи здійснюється ними діяльність по торгівлі житлом, не досліджені договори підряду, не підтверджено бухгалтерськими документами порядок реалізації цегли заводами товариствам та їх статистичні дані щодо суми реалізованої цегли, тобто чи включає вона в себе і суму цегли відпущену на будівництво житлових чи інших обєктів замовлених замовниками будівництва.

Не доведено документально і точка зору споживача, на предмет доцільності надання цих послуг за межами встановленого ринку, так як не підтверджено дослідження рівня транспортних витрат до споживачів яким реалізовано цеглу, включаючи особливості її транспортування (на піддонах, насипом) .

Слід зазначити, що одним із критеріїв ринкової влади ВАТ "Керамік" та відсутності конкурентів на ринку територіальне відділення зазначає виготовлення товариством порівняно з іншими виробниками якісної цегли, яка відповідає вимогам державних стандартів. Разом з тим, відповідно до ст.ст.11,13,14 Закону України "Про підтвердження відповідності" , за результатами проведення сертифікації продукції у разі позитивного рішення призначеного органу з оцінки відповідності заявникові видається сертифікат відповідності, а якщо продукція не відповідає вимогам нормативних документів, зазначеним у сертифікаті відповідності то поставщик такої продукції повинен припинити її реалізацію. Державний нагляд за дотриманням вимог з підтвердження відповідності в законодавчо регульованій сфері здійснюється в порядку, встановленому Декретом Кабінету Міністрів України "Про державний нагляд за додержанням стандартів, норм і правил та відповідальність за їх порушення". Така перевірка, згідно ст.3 даного Декрету здійснюється центральним органом виконавчої влади у сфері технічного регулювання та споживчої політики і його територіальними органами - державними центрами стандартизації, метрології та сертифікації, спеціалістів яких територіальне відділення може залучати до проведення перевірки (п.10 ч.1 ст.7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України") та якщо в ході перевірки було встановлено факт порушення законодавства України, що не відноситься до компетенції Антимонопольного комітету, то голова відділення інформує відповідні державні органи (п. 68 "Положення про порядок проведення перевірки додержання законодавства про захист економічної конкуренції" затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 25.12.2001р. №182-р.).

Територіальним відділенням не надано жодного доказу, який би підтверджував виготовлення та реалізацію виробниками цегли яка не відповідає державним стандартам зазначеним у виданих їм сертифікатах відповідності, а також не наддала доказів направлення інформації в органи, які здійснюють державний нагляд за дотриманням вимог з підтвердження відповідності.

Посилання відповідача на те, що коректність визначених територіальних меж ринку по реалізації цегли підтверджується показником степені відкритості ринку, який складає менше 30%, також судом не приймаються до уваги, оскільки даний етап дослідження проводиться на предмет перевірки правильності визначених меж і не заміняє механізму їх визначення в порядку передбаченому п.6.1. Методики.

Крім того, не можливо встановити правомірність визначення даного показника, враховуючи, що територіальне відділення здійснювало аналіз ринку в територіальних (географічних) межах Тернопільської області, а з матеріалів справи вбачається, що відділенням у проведенні дослідження були використані тільки дані, без підтвердження їх статистичними даними, про ввезення цегли з Хмельницької області ВАТ"Хмельницький завод будівельних матеріалів" в кількості 251,8 тис.шт., при цьому не враховано дані філії "Цегельний завод м. Волочиськ" ЗАТ "Тернопільбуд" в кількості 19241,9 тис.шт., який також звітується у статуправлінні Хмельницької області . Також, не обґрунтовані дані 46447,61 тис.шт. цегли реалізованої у Тернопільській області, в яку включено дані філії "Цегельний завод м. Волочиськ" ЗАТ "Тернопільбуд" тільки в кількості 2051,13 тис.шт., тобто у дослідженні ступеня відкритості ринку в територіальних (географічних) межах Тернопільської області територіальне відділення використовувало неналежні докази.

Враховуючи, що етап визначення територіальних (географічних) меж ринку передує встановленню монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на даному ринку, а тому відповідач, не довівши правомірність визначення територіальних меж ринку, не довів порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції в межах даного ринку.

Матеріалами справи доведено і не оспорюється відповідачем, що дослідження проводилося виключно на підставі даних інформації не всіх виробників цегли керамічної, яких за даними філії "Тернопільсепробуд" державного підприємства "Центр з сертифікації будівельних матеріалів, виробів та конструкцій" у Тернопільській області зареєстровано 50 суб'єктів господарювання, та зведеної інформації Головного управління статистики у Тернопільській області по виробництву цегли у Тернопільській області за даними ф.№1-П(термінова), згідно якої за 2008р. виготовлено 76,58 млн.шт. цегли з рознесенням по районах та у 1кварталі 2009р. 9.8 млн. шт. без такого рознесення, що свідчить про те, що перевірка проведена поверхнево, висновки зроблені відповідачем на припущеннях, що є недопустимим відповідно до "Положення про порядок проведення перевірки додержання законодавства про захист економічної конкуренції" .

При таких обставинах, відповідач не довів належними та допустимими доказами порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, а тому рішення визнається недійсним .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33,34,82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31.05.2010р. №24 „Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції .

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення ( 13 .10.2010р.) через місцевий господарський суд.

Суддя М.С. Стадник