Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2010 р. Справа № 15/11-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі ГолозубовійО.І

за участю представників сторін:

позивача не зявився.

відповідача не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 860С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 25.02.10 року по справі № 15/11-10

за позовом - ТОВ "Торговий дім "Мегапласт", (м. Луганськ)

до - Торговий дім "Соболь" у формі ТОВ, (м. Суми)

про стягнення 62 658,50 грн., -

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідача 62 658 грн. 50 коп. заборгованості по договору поставки №203 від 21.10.2009 р., а саме: 59 224 грн. 30 коп. основного боргу, 1 962 грн. 51 коп. пені за період з 18.11.2009 р. по 15.01.2010 р., 287 грн. 20 коп. - 3% річних за період з 18.11.2009 р. по 15.01.2010 р., 1 184 грн. 49 коп. інфляційних витрат за період з 18.11.2009 р. по 15.01.2010 р.

Рішенням господарського суду Сумської області від 25.02.10 року по справі № 15/11-10 (суддя Резниченко О.Ю.) позов задоволений повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача - 59 224 грн. 30 коп. основного боргу, 1 962 грн. 51 коп. пені, 287 грн. 20 коп. - 3% річних, 1 184 грн. 49 коп. інфляційних витрат, 626 грн. 58 коп. витрат по держмиту, 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що сума боргу, пені, річних, інфляційних втрат, а також судові витрати підтверджені наданими до справи доказами.

Відповідач з обставинами, викладеними в рішенні господарського суду Сумської області від 25.02.10 року по справі № 15/11-10 не погодився, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції при розгляді справи та винесенні рішення було порушено норми процесуального права.

Позивач письмових пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надав.

Представники сторін у судове засідання 05.05.2010р. не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Причини їх неявки суду апеляційної інстанції невідомі.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, позицію Торговий дім "Соболь" у формі ТОВ, (м. Суми) викладено в апеляційній скарзі і він не був позбавлений права надати суду апеляційної інстанції додаткові письмові докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень та мав на це достатньо часу, в звязку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, між позивачем та відповідачем 21.10.2009р. був укладений договір поставки №203, за умовами п. 1.1. якого постачальник (позивач) зобовязався передати у власність покупця товар, а покупець (відповідач) зобовязався прийняти товар і оплатити продукцію згідно специфікацій, які є невідємною частиною даного договору.

Найменування, кількість, асортимент та ціна продукції, що підлягає поставці, зазначається в специфікаціях (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник зобовязаний поставити товар на протязі 10 банківських днів з моменту отримання заявки та 50% предоплати, якщо інше не передбачено в специфікаціях.

Покупець проводить 50% предоплату шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку, а суму, що залишилася перераховує на протязі 10 банківських днів з моменту отримання товару (п. 4.1 договору).

Строк дії договору визначений у п. 9.1 договору поставки, в якому зазначено, що договір діє до 31.12.2009р.

Таким чином, по видатковій накладній №1538 від 03.11.2009р. та відповідно до специфікації №1 до договору поставки №203 від 21.10.2009р., позивач поставив відповідачу за договором продукцію на загальну суму 124 224 грн. 30 коп., за яку відповідач у встановлений договором строк оплати розрахунок повністю не провів.

Так, 30.10.2009р. відповідачем було сплачено позивачу 35 000 грн. 00 коп., а 03.11.2009р. 30 000 грн. 00 коп. Тобто, позивач перерахував відповідачу тільки 65 000 грн. 00 коп. і строк оплати останньої суми сплинув 18.11.2009р.

Таким чином, у відповідача залишилася заборгованість перед позивачем у розмірі 59 224 грн. 30 коп.

Факт отримання відповідачем продукції за договором підтверджується матеріалами справи, а саме специфікацією №1 до договору поставки №203 від 21.10.2009р., видатковою накладною №1538 від 03.11.2009р., на якій міститься підпис повноважного представника відповідача, довіреністю на отримання товару №3 від 02.11.2009р. Копії вказаних документів долучені до матеріалів справи (а.с. 11-13).

При цьому, у видатковій накладній №1538 від 03.11.2009р. зазначено, що підставою поставки є договір №203 від 21.10.2009 р.

Також між сторонами був укладений акт звірки станом на 11.01.2010 р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 59 224 грн. 30 коп. (вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками).

Крім цього, відповідно до ст. 530 ЦК України, позивач направив відповідачу претензію №1444 від 01.12.2009р. з вимогою погасити заборгованість у розмірі 59 224 грн. 30 коп. (в підтвердження направлення відповідачу претензії позивачем подано копії поштових квитанцій №6384 від 08.12.2009р. та №6385 від 08.12.2009р. та копію поштового реєстру).

З урахуванням положень, запроваджених статтею 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів, колегія суддів вважає, що вищевикладені висновки суду попередньої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення немає. В силу статей 4-2, 4-3, 4-7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Колегія суддів вважає, що господарським судом у повному обсязі використано свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі.

В силу статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Приймаючи рішення суд першої інстанції правомірно зазначив, що стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-якій час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Але, як пояснив представник позивача, відповідач розрахунки з позивачем повністю не провів, тому позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Таким чином, на день розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем по основному боргу складає 59 224 грн. 30 коп., яка підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Не виконуючи належним чином свої зобовязання, відповідач порушив вимоги ст. 526 ЦК України - допустив прострочення грошового зобовязання.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому заперечення відповідача не можуть бути взяті судом до уваги, а позовні вимоги щодо стягнення 59 224 грн. 30 коп. основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України.

Крім цього, позивачем заявлені вимоги по стягненню пені в сумі 1 962 грн. 51 коп. за період з 18.11.2009р. по 15.01.2010р.

Відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання зобовязання у вигляді стягнення пені передбачена п. 8.2 договору поставки, за яким за порушення умов договору винна сторона виплачує неустойку в розмірі 0,5% від суми невиконаних зобовязань за кожний день прострочки зобовязань та за весь її період.

Частина 6 статті 232 Господарського Кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1 962 грн. 51 коп., передбачені умовами договору, пеня нарахована в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, заперечення відповідача також правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки позовні вимоги щодо стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 549-552 Цивільного кодексу України, ст. 232 Господарського кодексу України.

Також, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по договору поставки позивач просить стягнути з відповідача 287 грн. 20 коп. - 3% річних за період з 18.11.2009р. по 15.01.2010р. та 1 184 грн. 49 коп. інфляційних витрат за період з 18.11.2009р. по 15.01.2010р.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Частина 4 ст. 232 Господарського кодексу України встановлює, що відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги стосовно стягнення 287 грн. 20 коп. - 3% річних, 1 184 грн. 49 коп. інфляційних витрат за порушення терміну виконання грошових зобовязань, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Сумської області від 25.02.10 року по справі № 15/11-10 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст. 526, частиною 1 статті 530, частиною 1 статті 625, статтями 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, Господарського кодексу України, статтями 4-2, 4-3, 4-7, частинами 2, 3 статті 22, статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 25.02.10 року по справі № 15/11-10 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Повний текст постанови підписаний 06.05.2010 року.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

ОСОБА_1