ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.10.10 № 13/249/06-АП

суддя Серкіз В.Г.

За позовом: Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів», м. Запоріжжя

до: Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі, м. Запоріжжя

про скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 01.11.2005р., №/1 від 30.12.2005р. та №/2 від 13.03.2006р.

Суддя В.Г. Серкіз

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1довіреність №01від05.10.10
ОСОБА_2довіреність №3від05.10.10
Від відповідача: ОСОБА_3довіреність №Б/нвід21.12.09

Розглядається позовна заява Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Запоріжжі про скасування податкових повідомлень-рішень №/2 від 13.03.2006р.

До розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги та просив скасувати податкові повідомлення-рішення №/0 від 01.11.2005р., №/1 від 30.12.2005р. та №/2 від 13.03.2006р.

Відповідно до ст. 51 КАС України, позивач має право змінити підставу або предмет адміністративного позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову в будь-який час до закінчення судового розгляду.

Заява відповідає вимогам закону та прийнята судом. Спір розглядається за уточненими позовними вимогами.

Відповідач проти позову заперечив. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що акт перевірки складено у порядку передбаченому чинним законодавством, а прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення відповідають фактичним обставинам та підстави для їх скасування відсутні, просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

СДПІ по роботі з ВПП у м. Запоріжжі була проведена планова комплексна документальна перевірка правильності дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.02р. по 30.06.05р. КП «ЕЛУАШ». За наслідками перевірки був складений акт за № 32/08-08/225/03345018 від 19.10.2005 р., на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.11.2005 р. № /0 про визначення суми податкового зобовязання по податку на прибуток у розмірі 976400,00 грн., в тому числі податок на прибуток в сумі 481000,0 грн. та фінансової санкції у розмірі 495400,00 грн.

Щодо заниження КП «ЕЛУАШ»валових доходів по операціях проведення процедур врегулювання сумнівної або безнадійної заборгованості відповідно до положень статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»судом встановлено заниження КП «ЕЛУАШ»суми валового доходу у сумі 251,9 тис. грн., у т.ч.: 2003р. заниження валового доходу на 31 тис.грн., 9 місяців 2004 р. заниження валового доходу на 95,3 тис. грн., 2004 р. заниження валового доходу на 220,9 тис. грн. та завищено валовий доход за 1 півріччя 2005 року на 202,0тис.грн., у т. ч.: за І квартал 2005 року у сумі 202 тис. грн. внаслідок коригування при збільшенні суми валового доходу з порушенням термінів визначених у статті 12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»в частині проведення процедур врегулювання сумнівної або безнадійної заборгованості, а саме:

Запорізькою міською радою було прийнято Рішення № 24 від 28.01.2004 р. «Про припинення діяльності комунального підприємства «Еліста»та комунального підприємства «Магістраль»шляхом приєднання до комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів».

За таких підстав, враховуючи вимоги п. 3 ст. 59 Господарського кодексу України, що «у разі приєднання одного або кількох субєктів господарювання до іншого субєкту господарювання до цього останнього переходять усі майнові права та обовязки приєднаних субєктів господарювання», то подальше нарахування податків підприємством-правонаступником здійснюється з урахуванням результатів діяльності підприємств, що були реорганізовані.

Отже підприємством КП «ЕЛУАШ»у 2004 році податкова звітність надавалась з урахуванням показників декларацій підприємств, що приєдналися. Підтвердженням зазначеному є те, що до декларації по податку на прибуток за 9 місяців головним бухгалтером КП «ЕЛУАШ»були надані пояснення, в яких зазначалось, що у звязку із приєднанням до КП «ЕЛУАШ»Комунального господарства «Еліста»у декларації по податку на прибуток зазначені суми, які відображені у декларації КП «Еліста».

Так, при приєднанні підприємств КП «Еліста»та КП «Магістраль»до КП «ЕЛУАШ»за підприємствами рахувалась кредиторська заборгованість, яка була стягнута згідно наступних судових рішень:

- ВАТ «Запорізьким асфальтобетонним заводом»28.11.2003 р. було направлено КП «Еліста»претензію про невиконання зобовязань по сплаті продукції на суму 185805 грн. Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.06.2004 р. по справі № 7/64-9/284 стягнуто з комунального підприємства «Еліста»на користь ВАТ «Запорізький асфальтобетонний завод»суми боргу у розмірі 240847,00 грн. за асфальтобетонну продукцію. Але в декларації по податку на прибуток КП «Еліста»за 2003 р. відобразило лише 154,8 тис. грн.;

- Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.06.2004 р. по справі № 9/221 задоволено позов ЗАТ «БІАС»про стягнення з КП «ЕЛІСТА»на користь ЗАТ «БІАС»суми боргу у розмірі 67943,47 грн.;

- Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.10.2004 р. по справі № 9/486 задоволено позов ДП «ЗЗБВ»ТОВ «КП Запорізький завод залізобетонних виробів»про стягнення з КП «Магістраль»боргу у розмірі 45650,51 грн.;

- Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.11.2004 р. у справі № 26/244 с КП «Магістраль»стягнено на користь ЗАТ ВКФ «Крістіна»79926,31 грн.;

- Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.06.2004 р. по справі № 16/249 з КП «Магістраль» стягнуто 18157,21 грн. на користь ВАТ «Шляхово-будівельного управління № 21».

П.п.12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28 грудня 1994 року N 334/94-ВР (із змінами та доповненнями, у редакції Закону України від 24.12.2002 р. N 349-IV) визначено, що «платник податку - покупець зобов'язаний збільшити валові доходи на суму непогашеної заборгованості (її частини), визнаної у порядку досудового врегулювання спорів або судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає перша з подій:

а) або 90-й календарний день від дня граничного строку погашення такої заборгованості (її частини), передбаченого договором або визнаною претензією;

б) або 30-й календарний день від дня прийняття рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису.»

Але, КП «ЕЛУАШ»було збільшено валові доходи на зазначені суми та відображено у податковій декларації по податку на прибуток лише у І кварталі 2005 року, що є порушенням пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону про прибуток, оскільки 30-й календарний день від дня прийняття рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) припадає на звітні податкові періоди 2004 р., а саме на 9 місяців 2004 р. та 2004 р.

У своєму позові позивач зазначає, що у 2003 р. та 2004 р. КП «Магістраль»та КП «Еліста»були самостійними юридичними особами та самостійно подавали податкову звітність і мали включати до складу валових доходів операції з врегулювання сумнівної заборгованості. На це слід зазначити, що у разі виявлення помилки у показниках раніше поданих податкових декларацій КП «ЕЛІСТА»та КП «Магістраль»щодо правильності відображення в податковому обліку операцій з врегулювання сумнівної заборгованості, та враховуючи, що на момент виявлення помилки юридичні особи КП «ЕЛІСТА»та КП «Магістраль»були ліквідовані, то КП «ЕЛУАШ»повинно було скористатися вимогами п.5.1 ст. 5 та п.17.2 ст..17 Закону України №1281-III від 21.12.00 р. «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Зокрема п. 17.2 ст. 17 встановлено: «Платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку,

б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.»

Щодо посилання позивача на те, що проведеними перевірками дотримання вимог податкового законодавства на КП «ЕЛІСТА»та КП «Магістраль»порушень в відображені операцій з врегулювання сумнівної заборгованості не встановлено, суд зазначає, що перевірки проводяться вибірковим порядком, та перевірити питання правильності відображення операцій з врегулювання сумнівної заборгованості можливе тільки у разі надання підприємством до перевірки відповідних документів.

Посилання підприємства на вимоги п.п.13.1.1 п.13.1 ст.13 Закону України № 1281-III від 21.12.2000 р. є необґрунтованими, оскільки в зазначеній нормі визначено врегулювання податкової заборгованості та податкового боргу по узгодженим податковим зобовязанням платників податків, що реорганізуються, за тих підстав, що згідно з п. 1.3 ст..1 зазначеного Закону «податковий борг (недоїмка) податкове зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобовязання».

На підставі вищенаведеного, КП «ЕЛУАШ»безпідставно занижено валові доходи у 2003-2004 році на 251,9 тис. грн.., завищено валові доходи у 1 півріччі 2005 року на 202,0 тис. грн.. при проведенні процедури врегулювання сумнівної заборгованості.

Щодо заниження КП «ЕЛУАШ»валового доходу на 582,5 тис. грн. по операціях з безоплатного надання автомобільних послуг повязаній особі, суд зазначає наступне:

Перевіркою правильності визначення валового доходу з податку на прибуток від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) встановлено, що в перевіряємому періоді КП «ЕЛУАШ»надавало автомобільні послуги повязаній особі - виконавчому комітету Запорізької міської ради, без вимоги про компенсацію, тобто, безоплатно. КП «ЕЛУАШ»не укладало договорів з виконавчим комітетом Запорізької міської ради, не виставляло рахунків, не складало калькуляцію по виконаним роботам, крім того, в бухгалтерському та податковому обліках доходи по таких операціях не знайшли відображення. Автомобільні послуги включали в себе надання в розпорядження апарату виконкому Запорізької міської ради легкових автомобілів разом з водіями КП «ЕЛУАШ». Легкові автомобілі є власністю КП «ЕЛУАШ»та водії є штатними працівниками цього підприємства. Ремонт та заправка паливно-мастильними матеріалами легкових автомобілів проводилися за рахунок КП «ЕЛУАШ».

Висновок про безоплатне надання автопослуг виконкому Запорізької міської Ради зроблений на підставі перевірки даних, відображених у розділі І «Завдання водієві»наданих до перевірки Подорожніх листів службового автомобіля, та аналізу оборотно-сальдових відомостей по бухгалтерському рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями та замовниками»в розрізі контрагентів «Виконком Запорізької міськради», «УКГ Запорізької міськради», «Управління у справах приватизації Запорізького міськвиконкому». Перевіряючими здійснено вибірку даних з Подорожніх листів службового автомобіля КП «ЕЛУАШ», де у розділі І «Завдання водієві»зазначено «Міськвиконком по місту та області», та відсутнє відображення господарської операції з надання автопослуг у бухгалтерському обліку, а також відсутні акти виконаних робіт та рахунки.

Наказом Державного комітету статистики України від 17 лютого 1998 року N 74 Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та ОСОБА_4 про порядок її застосування затверджено типову форму N 3 «Подорожній лист службового легкового автомобіля»та ОСОБА_4 про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи. (ОСОБА_4 ОСОБА_4).

ОСОБА_4 встановлюється єдиний порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля типової форми N 3 при виконанні службових поїздок, а також для обліку транспортної роботи службових легкових автомобілів. Виконання положень ОСОБА_4 обов'язкове для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності.

Пунктом 2.1. ОСОБА_4 визначено, що перевізники, які експлуатують службові легкові автомобілі - власні або орендовані (без водія), зобов'язані при випуску автомобіля з гаража видати водієві оформлений відповідно до вимог ОСОБА_4 подорожній лист службового легкового автомобіля типової форми N 3. Застосування будь-яких інших форм подорожніх листів для обліку роботи службових легкових автомобілів не допускається.

Перед видачею водієві подорожнього листа диспетчер (або інша відповідальна особа перевізника) заповнює його таким чином:

- на лицьовому боці у верхньому лівому куті ставить штамп перевізника, записує номер подорожнього листа і дату його видачі (число, місяць, рік), які повинні відповідати номеру та даті реєстрації подорожнього листа у диспетчерському журналі, найменування та код режиму роботи водія, згідно з яким нараховується заробітна плата (робота у буденні дні, відрядження, робота у вихідні дні і т. д.), вказує марку, державний та гаражний номери автомобіля, прізвище, ініціали, номер посвідчення і табельний номер водія, який одержує подорожній лист, а також номер колони та бригади, до складу яких належать автомобіль і водій;

- на підставі умов договору (заявки) замовника або завдання керівництва підприємства (установи) у графі 1 розділу I «Завдання водієві»записує найменування і адресу замовника, до якого повинен прибути автомобіль для виконання завдання або прізвище, ініціали та посаду відповідальної особи підприємства (установи) у розпорядження якого надається автомобіль; у графі 2 - час прибуття автомобіля до замовника, у графі 3 - час вибуття відповідно до заявки чи графіка роботи (год., хв.) або відповідно до моменту початку та кінця обслуговування посадової особи. Право зміни завдання має тільки перевізник, у виняткових випадках - замовник з відповідним записом у рядку «Особливі відмітки»на зворотному боці подорожнього листа. (Пункт 2.2. ОСОБА_4)

Відповідно до п.1.31 ст.1 Закону про прибуток під продажем результатів робіт (послуг) розуміються будь-які операції цивільно-правового характеру з надання результатів робіт (послуг)... за компенсацію, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг).

Крім того, п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону про прибуток передбачено, що «дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт , послуг) повязаним особам, визначається із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу».

Також, пп..7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону про прибуток визначено, що «положення підпунктів 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками».

Положеннями Статуту Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів»визначено, що засновником підприємства та його власником є Запорізька міська рада.

Запорізька міська рада відповідно до п. 1.26 ст. 1 Закону про прибуток по відношенню до КП «ЕЛУАШ»є повязаною особою, оскільки відповідає наведеним нижче ознакам:

- це юридична особа, яка здійснює контроль над платником податку, або контролюється таким платником податку , або перебуває під спільним контролем з таким платником податку.

Запорізька міська рада не є платником податку на прибуток.

Для визначення валового доходу з податку на прибуток звичайні ціни розуміються та застосовуються за правилами, визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону про прибуток.

Відповідно до вимог п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.94р. № 334/94-ВР (в редакції Закону України від 22.05.97р. № 283/97-ВР, тобто до набуття чинності змін, внесених Законом України від 24.12.2002р. № 349-ІV) «звичайна ціна ціна продажу товарів (робіт, послуг) продавцем, включаючи суми нарахованих (сплачених) процентів, вартість іноземної валюти, яка може бути отримана у випадку їх продажу особам, не повязаним з продавцем, при звичайних умовах ведення господарської діяльності».

Законом України від 24.12.2002р. № 349-ІV були внесені зміни до п.1.20.1. ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якими надано визначення звичайної ціни, а саме: «якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг) визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних ( а за їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг)».

Підпунктом 1.20.2. ст.1 Закону про прибуток передбачено, що «для визначення звичайної ціни товару використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару договори з ідентичними товарами у співставних умовах... При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована.»

Перевіряючими були проаналізовані типові договори про надання КП «ЕЛУАШ»ідентичних автомобільних послуг іншим організаціям та установам.

Так, відповідно до умов договору № 01/а від 10.01.05р., КП «ЕЛУАШ»надавало легкові автомобілі ВАЗ 2110 (державний № НОМЕР_1) та «Таврія»ЗАЗ-110206 (державний №АР 3766 АС) у використання Управлінню у справах приватизації Запорізької міської ради. При цьому, в обовязки КП «ЕЛУАШ»входило надавати легкові автомобілі у технічно справному стані, при необхідності проводити ремонт, техобслуговування, а також заправку автомобілів паливом. В той же час, Управління у справах приватизації Запорізької міської ради повинно було здійснювати плату за автомобільні послуги. Відповідно до п.4.2 цього Договору «плата за автомобільні послуги відбувається щомісячно з урахуванням фактично понесених витрат, згідно з калькуляцією на роботу легкових автомобілів, яку складає Автопідприємство. Автопідприємство направляє Замовнику рахунок з розшифруванням витрат і копій путьових листів. Калькуляція є невідємною частиною дійсного договору».

В договорі № 08/02 від 01.08.03р., укладеним між КП «ЕЛУАШ»та Управління комунального господарства Запорізької міської ради, були оговорені умови надання автомобільних послуг автомобілем ДЕУ «Ланос»(державний №700-22 НР), де плата за автопослуги також повинна була відбуватися щомісячно з урахуванням фактично понесених витрат КП «ЕЛУАШ». Автопідприємство повинно було направляти Замовнику рахунок з розшифруванням витрат і копій путьових листів.

Таким чином, для визначення рівня звичайної ціни, за якою КП «ЕЛУАШ»надавало виконавчому комітету Запорізької міської ради автомобільні послуги, необхідно використовувати дані фактично понесених КП «ЕЛУАШ»витрат, а саме: суми амортизації таких автомобілів, витрат на ремонт, поліпшення та техобслуговування, витрати на паливо, витрати на оплату праці водіїв, нарахування на фонд оплати праці водіїв, податок з власників транспортних засобів, які фактично були задіяні у наданні таких послуг.

Так, КП «ЕЛУАШ»в перевіряємому періоді надало автомобільних послуг виконавчому комітету Запорізької міської ради на загальну суму 582 503,2 грн.

Враховуючи, що згідно вимог п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону про прибуток «датою виникнення валового доходу вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування грошових коштів від покупця на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг),...;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку», то підприємством в порушення вимог п.п.7.4.1 п.7.4. ст.7 та п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»у перевіряємому періоді занижено валові доходи на загальну суму 582 503,2 грн.

На підставі вищенаведеного та враховуючи, що матеріали перевірки містять копії первинних, бухгалтерських та фінансових документів, що підтверджують встановлене порушення вимог податкового законодавства, КП «ЕЛУАШ»було занижено суму валового доходу на 582,5 тис. грн. по операціях з безоплатного надання автомобільних послуг повязаній особі.

Щодо завищення КП «ЕЛУАШ»валових витрат на 907,3 тис. грн. суд зазначає наступне:

У грудні 2004 року КП «ЕЛУАШ»отримано бюджетне фінансування (капітальний трансферт) у розмірі 3 168 549,0 грн. на підставі Рішення Запорізької міської Ради від 24.11.04р. № 13, яким було затверджено «Програму внесків у статутний фонд комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів». У статутних документах КП «ЕЛУАШ»зміни (збільшення) статутного фонду підприємства не зафіксовані. За рахунок отриманих коштів КП «ЕЛУАШ»було здійснено придбання техніки на суму 1 936 840,0 грн. та погашено кредиторську заборгованість підприємства у розмірі 1 231 709,0 грн.

Капітальний трансферт у розмірі 3 168 549,00 грн., отриманий підприємством на підставі Рішення Запорізької міської Ради від 24.11.04 р. № 13 не є внеском до статутного фонду за наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 статті 78 Господарського Кодексу України «статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації його як субєкта господарювання. Мінімальний розмір статутного фонду комунального унітарного підприємства встановлюється відповідною місцевою радою».

В пункті 4 ст.57 ГК України зазначено, що «статут субєкта господарювання повинен містити відомості про його найменування і місцезнаходження, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів...».

Згідно з п.4 розділу ІХ «Прикінцевих положень»ГК України, «Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.»Отже вимоги ГК України щодо обовязкового відображення у статуті субєкта господарювання відомостей про розмір та порядок утворення його статутного фонду розповсюджуються і на комунальні підприємства.

Відповідно до положень п.1 та п.3 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003р. № 755-IV «державна реєстрація юридичних осіб... засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, ... а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру... Зміни до установчих документів юридичної особи... підлягають обовязковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом».

У той же час, згідно з п. 5 ст.89 Цивільного кодексу України «зміни до установчих документів юридичної особи набувають чинності для третіх осіб від дня їх державної реєстрації». Будь-яких виключень для комунальних підприємств даною нормою не передбачено.

Оскільки КП «ЕЛУАШ»не виконані вимоги діючих нормативно-правових актів щодо формування статутного фонду та обовязкової державної реєстрації змін до статутного фонду, то відсутні правові підстави для застосування у податковому обліку КП «ЕЛУАШ»спеціальних норм Закону про прибуток щодо оподаткування сум коштів, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником, та розцінювання отриманого КП «ЕЛУАШ»у вигляді капітального трансферту від засновника бюджетного фінансування як внесок до статутного фонду підприємства.

Витрати, понесені підприємством за рахунок капітального трансферту, не відносяться до складу валових витрат підприємства, оскільки відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», «валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.»

Одночасно за п.п.5.3.2 п.5.3 ст.5 вказаного Закону капітальні витрати не включаються до складу валових витрат платника податку, оскільки зазначеною нормою встановлено, що «не включаються до складу валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону».

Таким чином, витрати, здійснені підприємством на придбання основних фондів в рамках «Програми внесків у статутний фонд КП «ЕЛУАШ», не збільшують (для цілей податкової амортизації) балансову вартість основних фондів та не включаються до складу його валових витрат, оскільки джерелом відшкодування витрат є цільове бюджетне фінансування.

Таким чином, КП «ЕЛУАШ»безпідставно завищено валові витрати на 907,3 тис. грн. по операціях з надходження та витрачання капітального трансферту, який згідно вимог діючих нормативно-правових актів не можливо розцінити як внесок до статутного фонду підприємства.

Щодо завищення КП «ЕЛУАШ»валових витрат на 80,9 тис. грн.. по операціях з поліпшення безоплатно отриманих основних фондів, суд зазначає наступне:

Поняття амортизації основних фондів та нематеріальних активів, порядок визначення та нарахування сум амортизаційних відрахувань визначено у статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Зокрема, «під терміном амортизація основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань» згідно з п.п..8.1.1 п.8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до вимог підпункту 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону про прибуток, «амортизації підлягають витрати на:

- придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення;

- самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів;

- проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів».

Згідно з пп.5.2.10 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», до складу валових витрат включаються: «суми витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів у межах, встановлених підпунктом 8.7.1 цього Закону».

Відповідно до підпункту 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», «платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до складу валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Витрати, що перевищують зазначену суму, збільшують балансову вартість груп 2, 3 і 4 чи окремих об'єктів основних фондів групи 1 пропорційно сукупній балансовій вартості таких груп та таких окремих об'єктів основних фондів групи 1 на початок розрахункового кварталу».

Оскільки при безоплатному отримані основних фондів платник податків не здійснює витрат, то ці основні фонди не підлягають амортизації відповідно до підпунктів 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону, а збільшують балансову вартість відповідної групи основних фондів (окремого об'єкта основних фондів групи 1) з подальшою їх амортизацією відповідно до підпункту 8.3.2 п. 8.3 ст. 8 Закону.

Отже, положення підпункту 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону щодо відображення у складі валових витрат на поліпшення безоплатно отриманих основних фондів не застосовуються.

На підставі вищенаведеного, КП «ЕЛУАШ»безпідставно завищено валові витрати у 1 півріччі 2005 року на 80,9 тис. грн. по операціях з поліпшення безоплатно отриманих основних фондів.

Щодо безпідставного нарахування КП «ЕЛУАШ» амортизації в 2 кварталі 2005 року у розмірі 94,4 тис. грн. на витрати по придбанню основних засобів, що здійснені за рахунок капітальних трансфертів, суд зазначає наступне:

У грудні 2004 року КП «ЕЛУАШ»отримано бюджетне фінансування (капітальний трансферт) у розмірі 3 168 549,00 грн. на підставі Рішення Запорізької міської Ради від 24.11.04р. № 13, яким було затверджено «Програму внесків у статутний фонд комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів». У статутних документах КП «ЕЛУАШ»зміни (збільшення) статутного фонду підприємства не зафіксовані. За рахунок отриманих коштів КП «ЕЛУАШ»було здійснено придбання техніки на суму 1 936 840,00 грн. та погашено кредиторську заборгованість підприємства у розмірі 1 231 709,00 грн.

Капітальний трансферт у розмірі 3 168 549,00 грн., отриманий підприємством на підставі Рішення Запорізької міської Ради від 24.11.04 р. № 13 не є внеском до статутного фонду за наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 статті 78 Господарського Кодексу України «статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації його як субєкта господарювання. Мінімальний розмір статутного фонду комунального унітарного підприємства встановлюється відповідною місцевою радою».

В пункті 4 ст.57 ГКУ зазначено, що «статут субєкта господарювання повинен містити відомості про його найменування і місцезнаходження, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів...».

Згідно з п.4 розділу ІХ «Прикінцевих положень»ГК України, «Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.»Отже вимоги ГКУ щодо обовязкового відображення у статуті субєкта господарювання відомостей про розмір та порядок утворення його статутного фонду розповсюджуються і на комунальні підприємства.

Відповідно до положень п.1 та п.3 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»від 15.05.2003р. № 755-IV «державна реєстрація юридичних осіб... засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, ... а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру... Зміни до установчих документів юридичної особи... підлягають обовязковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом».

У той же час, згідно з п. 5 ст.89 Цивільного кодексу України «зміни до установчих документів юридичної особи набувають чинності для третіх осіб від дня їх державної реєстрації». Будь-яких виключень для комунальних підприємств даною нормою не передбачено.

Оскільки КП «ЕЛУАШ»не виконані вимоги діючих нормативно-правових актів щодо формування статутного фонду та обовязкової державної реєстрації змін до статутного фонду, то відсутні правові підстави для застосування у податковому обліку КП «ЕЛУАШ»спеціальних норм Закону про прибуток щодо оподаткування сум коштів, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником, та розцінювання отриманого КП «ЕЛУАШ»у вигляді капітального трансферту від засновника бюджетного фінансування як внесок до статутного фонду підприємства.

В звязку з цим, витрати, понесені підприємством за рахунок капітального трансферту на придбання спеціалізованої техніки, не підлягають амортизації, оскільки відповідно до вимог підпункту 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», «амортизації підлягають витрати на:

- придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення;

- самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів...».

Витрати, понесені підприємством за рахунок капітального трансферту, не відносяться до складу валових витрат підприємства, оскільки відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», «валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.»

Крім того, позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на п.п.8.4.2 п.8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та зазначає, що відповідно до згаданого пункту балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму витрат на виготовлення таких основних фондів в незалежності від джерел фінансування. Але таке твердження не ґрунтується на нормах Закону про прибуток, оскільки зазначеною нормою регулюється збільшення балансової вартості відповідної групи основних фондів у разі здійснення витрат на самостійне виготовлення таких основних фондів. Порядок збільшення балансової вартості відповідної групи основних фондів у разі здійснення витрат на придбання основних фондів (що мало місце на КП «ЕЛУАШ») відображений у п.п.8.4.1 п.8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

На підставі вищенаведеного КП «ЕЛУАШ»безпідставно нараховано амортизацію в 2 кварталі 2005 року у розмірі 94,4 тис. грн. по операціях з надходження та витрачання капітального трансферту, який згідно вимог діючих нормативно правових актів не можливо розцінити як внесок до статутного фонду підприємства.

У позові позивач зазначає про неправомірність висновків СДПІ про безпідставність нарахування КП «ЕЛУАШ»амортизації в 2 кварталі 2005 року у розмірі 14,3 тис. грн.. на вартість безоплатно отриманих основних засобів.

В обґрунтування правомірності нарахування амортизації в податковому обліку на безоплатно отримані нежитлові приміщення позивач посилається на вимоги п.п. 4.2.5 п.4.2 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно з яким, «не включаються до складу валового доходу суми коштів або вартість майна, що надходять платнику податку у вигляді прямих інвестицій або реінвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником податку, в тому числі грошові або майнові внески, згідно з договорами про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи. І надалі йдеться про розяснення термінів: пряма інвестиція це внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою та корпоративні права право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай)... .

Враховуючи вищезазначене, КП «ЕЛУАШ»здійснено висновок, що безоплатне отримання підприємством нежитлових приміщень згідно Рішень засновника є внеском засновника до Статутного фонду КП «ЕЛУАШ». Зазначений висновок не відповідає вимогам діючого законодавства за наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 статті 78 Господарського Кодексу України «статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно входить, до реєстрації його як субєкта господарювання. Мінімальний розмір статутного фонду комунального унітарного підприємства встановлюється відповідною місцевою радою».

В пункті 4 ст.57 ГКУ зазначено, що «статут субєкта господарювання повинен містити відомості про його найменування і місцезнаходження, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів...».

Відповідно до положень п.4 розділу ІХ «Прикінцеві положення»ГК України «встановити, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.»Отже вимоги ГК України щодо обовязкового відображення у статуті субєкта господарювання відомостей про розмір та порядок утворення його статутного фонду розповсюджуються і на комунальні підприємства.

Відповідно до положень п.1 та п.3 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003р. № 755-IV «державна реєстрація юридичних осіб... засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, ... а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру... Зміни до установчих документів юридичної особи... підлягають обовязковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом».

У той же час, згідно норм п.5 ст.89 Цивільного кодексу України «зміни до установчих документів юридичної особи набувають чинності для третіх осіб від дня їх державної реєстрації». Будь-яких виключень для комунальних підприємств даною нормою не передбачено.

Оскільки КП «ЕЛУАШ»не виконані вимоги діючих нормативно-правових актів щодо формування статутного фонду та обовязкової державної реєстрації змін до статутного фонду, то відсутні правові підстави для застосування у податковому обліку КП «ЕЛУАШ»спеціальних норм Закону про прибуток щодо оподаткування вартості майна, що надходить платнику податку у вигляді прямих інвестицій у корпоративні права, емітовані таким платником, та розцінювання безоплатно отриманого КП «ЕЛУАШ»від засновника майна як внесок до статутного фонду підприємства.

Оскільки відповідно до вимог п.п. 8.1.2 п.8.1.ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», «амортизації підлягають витрати на:

- придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення...», то при безоплатному отримані КП «ЕЛУАШ»від засновника нежитлових приміщень у повне господарське відання у підприємства не виникає витрат на їх придбання, тому і не має підстав для нарахування амортизаційних відрахувань.

Також суд зазначає, що посилання КП «ЕЛУАШ»в обґрунтування своєї позиції на вимоги п.п.8.4.2 п.8.4 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»є безпідставними, оскільки зазначеною нормою регулюється збільшення балансової вартості відповідної групи основних фондів у разі здійснення витрат на самостійне виготовлення таких основних фондів.

На підставі вищенаведеного, КП «ЕЛУАШ»неправомірно нараховано амортизацію в 2 кварталі 2005 року у розмірі 14,3 тис. грн. на вартість безоплатно отриманих основних засобів.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова підготовлена у повному обсязі і підписана 15.10.2010р.

Суддя В.Г. Серкіз