ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.10 Справа № 4/373/09-28/30/10

Суддя Федорова О.В.(декр)

За первісним позовом: відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», (68003, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Леніна, 28)

до відповідача: Субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. К. Маркса, 51/66)

про стягнення 12 884,00дол. США заборгованості по поверненню кредиту, 1164,36дол. США сплата процентів, 3 972,12грн. сплата пені за неповернення кредиту, 624,11грн. сплата пені за несвоєчасну сплату процентів.

За зустрічним позовом: субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, Запорізька область, м. Бердянськ

до відповідача: відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк», (68003, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Леніна, 28)

про визнання кредитного договору № 00032/КН від 23.11.2007р. недійсним

Суддя О.В. Яцун

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 28.07.2010р.

Заявлено позов про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 00032/КН від 23.11.2007р., ва тому числі 12 884,00 дол. США заборгованості по поверненню кредиту, 636,25 дол. США сплата процентів, 2 130,41 грн. сплата пені за неповернення кредиту, 132,32 грн. сплата пені за несвоєчасну сплату процентів.

ОСОБА_3о. голови господарського суду Запорізької області ОСОБА_4 від 19.01.2010р. № 28 у звязку з закінченням повноважень судді Зінченко Н.Г., справу №4/373/09, передано на розгляд судді Яцун О.В.

Ухвалою суду від 19.01.2010р. суддею Яцун О.В. справу № 4/373/09 прийнято до розгляду, присвоєно № 4/373/09-28/30/10, судове засідання призначено на 20.01.2010р.

Ухвалою суду від 20.01.2010р. на підставі ст.77 ГПК України у звязку з неявкою представників сторін розгляд справи відкладався на 10.02.2010р.

В судовому засіданні, яке відбулося 10.02.2010р. позивач надав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просить достроково стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумах 13 997,25 доларів США (в тому числі: 12 884 доларів США заборгованість по поверненню кредиту, 1 113,25 доларів США заборгованість по сплаті процентів) та 4 357,17 грн. (в тому числі: 3 785 грн. пеня за неповернення кредиту, 572,18 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів). Заява про збільшення суми позовних вимог прийнята судом до розгляду.

В звязку з неявкою представників сторін та з метою зясування фактичних обставин справи судове засідання неодноразово відкладалося на 22.02.10, потім на 09.03.10. Розгляд справи було зупинено 09.03.10. Ухвалою від 17.06.10 провадження у справі було поновлено, розгляд справи призначено на 20.07.10

Представники сторін у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про розгляд справи за відсутності належним чином уповноважених представників сторін або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

З метою надання додаткових доказів та в звязку з неявкою представників сторін судове засідання було відкладено на 29.07.2010р.

В судове засідання 29.07.2010р. представник позивача за первісним позовом не зявився. До початку судового засіданні на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладання розгляду справи призначеного на 29.07.2010р. на іншу дату.

Представник відповідача вище зазначене клопотання залишив на розсуд суду.

В задоволенні клопотання судом відмовлено, оскільки у відповідності до ст. 69 ГПК України спливає строк розгляду справи. В той же час, позивач клопотань про продовження строку розгляду справи до суду не надав.

Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення заявлених позовних вимог заперечує. Просить задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати недійсним кредитний договір №00032/КН від 23.11.2007р.

Згідно ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

У відповідності до ст.85 ГПК України представнику відповідача за його згодою було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне спочатку розглянути зустрічні позовні вимоги

Розглянувши зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним кредитний договір від 23.11.2007р., оцінивши надані документи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Згідно з ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст.ст. 12,13,14 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Із аналізу наведеного вище законодавства слідує, що особа може звернутися до суду за захистом свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом.

При вирішенні зазначеного спору, суд повинен виходити з наступного:

Загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені частиною 1 статі 215 Цивільного кодексу України, нормами якої передбачено, що підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Презумпція правомірності правочину зазначена у ст.204 ЦК України.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, заслухавши представника позивача за зустрічним позовом, оцінивши надані до суду матеріали, суд приходить до висновку, що позивач документально не довів позовні вимоги.

Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір №00032 від 23.11.2007р. цілком відповідає нормам Цивільного кодексу України, підстав для визнання його недійсними суд не вбачає.

Посилання позивача на те, що гривня, яка є єдиним законним засобом платежу на території України не може бути підставою визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним, оскільки операція по наданню банком кредиту та його повернення за своєю правовою природою не є операцією, що передбачає реалізацію функції грошових коштів, як засобу платежу.

Також слід зазначити, що у своїй діяльності банк керується Законом України «Про банки і банківську діяльність»(надалі Закон про банки) та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Статтею 19 Закону про банки, передбачено, що ОСОБА_5 має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії.

Статтею 47 Закону про банки, передбачено, що на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції:

1) приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб;

2) відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них;

3) розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати такі операції та угоди:

1) операції з валютними цінностями;

Частина 1 статті 49 Закону про банки, передбачає, що як кредитні операції у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону.

Відповідач при укладанні спірного Кредитного договору, діяв виключно в рамках діючого законодавства України, а саме, на підставі Банківської ліцензії №66 виданої НБУ 05 листопада 1993 року за № 207, якою надано право здійснювати банківські операції визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно приписів статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 Закону про банки, кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно з статтею 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статті 47 та 49 Закону про банки визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до частини 1 статті 5 Декрету, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно з частиною 2 статті 5 Декрету, Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Як зазначалося вище у Відповідача є вказана Генеральна ліцензія № 66 надана Національним банком України 05 листопада 1993 року за № 207.

Крім того, згідно роз'яснень Національного банку України викладені ним, в Листі від 07.12.2009 року № 13-210/7871-22612, прямо вказано, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії .

Однією із функцій Національного банку України є здійснення відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютного регулювання, визначення порядку здійснення операцій в іноземній валюті, організація і здійснення валютного контролю за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій (п.14 статті 7 Закону України «Про національний банк України»).

Враховуючи вищезазначене, в задоволені зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача (ФОП ОСОБА_1Г.).

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч.І ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлені законом або договором терміни.

Згідно зі ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як свідчать надані до суду документи, 23 листопада 2007 року між ВАТ "МОРСЬКИЙ ОСОБА_5" (надалі-Позивач) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі -Відповідач/Позичальник) було укладено кредитний договір №00032/КН, згідно п.1.1 якого Позивач надав Відповідачу кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 20 441,00 дол. США.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Видача коштів, згідно п.1.3 Кредитного договору, відбувалася на підставі письмового повідомлення вхід. № 456/09 від 23.11.2007р., отриманого від Позичальника, що є невід'ємною частиною Кредитного договору. Сума виданого кредиту складає 18416,00 дол. США, що підтверджується розпорядженням на відображення операції в національній валюті № 88 від 23.11.2007р. та випискою з особового рахунку Відповідача станом на 14.08.2009р.

Кредитні кошти були використані Відповідачем на придбання причепу - самоскиду "НЕФАЗ 8560", а решта неотриманих коштів призначена для можливої сплати страхових платежів по щорічному страхуванню предмета застави за рахунок кредитних коштів.

Процентна ставка за користування кредитом, згідно п. 1.1 Кредитного договору, становила до 21.04.2008 року 12,5% річних, а з 21.04.2008 року - 11,9% річних (згідно умов п.1 Додаткової угоди №1 від 23.11.2007року до Кредитного договору). Кінцева дата повернення кредиту - 22.11.2012р. включно.

Відповідно до п.3.2.12 Кредитного договору повернення кредиту повинно здійснюватись Відповідачем щомісяця за встановленим графіком (встановлено щомісячний максимальний залишок заборгованості по поверненню кредиту на кожне 26 число місяця).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обовязкову силу для сторін. Будучи повязаними взаємними правами та обовязками (зобовязаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобовязання.

В порушення умов Кредитного договору Відповідач від своєчасного виконання зобов'язань ухиляється, в тому числі по своєчасному поверненню кредиту за встановленим графіком та своєчасній сплаті процентів за користування кредитними коштами. На рахунки, які були відкриті для надання кредиту та обліку нарахованих відсотків Відповідач, в порушення термінів, передбачених Кредитним договором, сплатив тільки: 5532,00 дол. США кредиту (замість 8212,00 дол. США за графіком); 2747,62 дол. США процентів (замість 3383,87 дол. США, нарахованих за Кредитним договором).

В звязку з неналежним виконанням позичальником умов договору сума заборгованості за договором кредиту складає 14.048,36дол. США, грн.00коп., яка складається з: 12.884дол.США заборгованості по поверненню кредиту; 1.164,36дол. США заборгованості по сплаті процентів.

Факт наявності заборгованості по поверненню кредиту у розмірі 12.884дол. США підтверджується матеріалами справи.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання. Зобов'язання відповідача оплатити заборгованість за кредитним договором не припинено.

Відповідно до п.п "а" пункту 3.3.2 Кредитного договору, Позивач змушений вимагати дострокове виконання Відповідачем кредитних зобов'язань за Кредитним договором, а саме вимагати дострокове повернення банку суми кредиту у повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний термін користування кредитними коштами, цілком виконати інші зобов'язання за Кредитним договором.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості у сумі 12.884дол. США слід визнати документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Нормами ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі та на умовах встановлених договором.

Пунктом п. 1.1 Кредитного договору сторони узгодили, що процентна ставка за користування кредитом до 21.04.2008 року встановлюється у розмірі 12,5% річних, а з 21.04.2008 року - 11,9% річних (згідно умов п.1 Додаткової угоди №1 від 23.11.2007року до Кредитного договору).

Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості процентів за користування кредиту складає 11.164,36дол. США.

Факт несплати процентів за користування кредитом матеріалами справи доведений.

Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за процентами документально підтверджені, нормативно обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 3.972,12грн. за неналежне виконання умов договору (повернення кредиту) та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 624,11грн.

На підставі ст. 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Пунктом 6.1 Кредитного договору передбачена відповідальність Позичальника при порушенні Позичальником будь-яких термінів повернення кредиту, сплати відсотків та комісій, Позичальник виплачує Банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня, від простроченої суми.

Відповідно до розрахунку позивача до стягнення предявлена сума пені за неналежне виконання умов договору (повернення кредиту) у розмірі 3.972,12грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 624,11грн.

Нормами ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд неодноразово вимагав у позивача надати докладний, обґрунтований розрахунок заявлених до стягнення сум пені, із зазначенням періоду нарахування, обґрунтованого застосування курсу долара США та інше.

В той же час, позивач зазначені документи суду не надав, будь-яких письмових пояснень щодо заявлених до стягнення сум пені також не представив.

Оскільки неподання без поважних причин витребуваних судом матеріалів та неявка представника позивача в судове засідання роблять неможливим вирішення питання щодо стягнення сум пені, суд на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України залишає зазначені позовні вимоги без розгляду.

Згідно з приписами ст. 81 ГПК України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним в господарський суд у загальному порядку.

Судові витрати за первісним позовом у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету зайво сплачене державне мито у розмірі 877 доларів США 89 центів (меморіальний валютний ордер №27 від 12.08.2009р.), про що видати довідку.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82-85 ГПК України, ст.526, 611, 1054 ЦК України, ст. ст. 175, 193 ГК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (НОМЕР_1. виданий Бердянським РВ ХМУ УМВС України в Запорізькій області, 16.11.2002р., ідент.номер НОМЕР_2, 71100, АДРЕСА_1) на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний ОСОБА_5»(68003, Одеська область, м.Іллічівськ, вул. Леніна, 28, МФО 328168, корес.рахунок №0 в Управлінні НБУ в Одеській області, МФО 328027, ; адреса для листування: 61002, м.Харків, вул. Карабіна, 1, ЦВ ВАТ «МТБ»в м.Харків) 12.884(дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) доларів США 00 центів заборгованості по поверненню кредиту за кредитним договором №00032/КН від 23.11.2007р., 1.164(одна тисяча сто шістдесят чотири) доларів США 36 центів заборгованості по сплаті процентів, 140(сто сорок) доларів США державного мита та 236(двісті тридцять шість)грн00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті пені за неповернення кредиту у розмірі 3.972,12грн. та заборгованості по сплаті пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 624,11грн. залишити без розгляду.

Повернути Відкритому акціонерному товариству «Морський транспортний ОСОБА_5»з Державного бюджету зайво сплачене державне мито у розмірі 877 доларів США 89 центів (меморіальний валютний ордер №27 від 12.08.2009р.).

Видати довідку.

В задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.

Суддя О.В. Яцун

Рішення підписано: 03 серпня 2010р.