ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
29.06.10 Справа № 06/1-10
Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:
головуючий суддя Бонк Т. Б.
судді Бойко С. М.
ОСОБА_1
при секретарі судового засідання Ю. Ковалишин
за участю представників сторін:
від позивача (апелянта) ОСОБА_2 представник
від відповідача ОСОБА_3 представник
розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5, м. Луцьк б/н від 05.05.2010 р.
на ухвалу господарського суду Волинської області від 20.04.2010 р.
у справі № 06-1/10
за позовом ОСОБА_4 підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5, м. Луцьк
до відповідача ОСОБА_4 підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6, с. Лаврів, Волинська область
про стягнення 377 321, 31 грн.
ухвалою господарського суду Волинської області від 20.04.2010 р. у справі № 06-1/10 відмовлено СПД-ФО ОСОБА_5, м. Луцьк в задоволенні заяви про видачу наказу на рішення постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 06.04.2010 р. у справі № 06-1/10 з підстав того, що з матеріалів третейської справи не вбачається існування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 господарських зобовязань, які виникли саме між субєктами підприємницької діяльності при здійсненні їх господарської діяльності.

У своїй апеляційній скарзі позивач просить дану ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про видачу виконавчого документа (наказу), посилаючись на те, що виносячи ухвалу суд вдався до дослідження питань законності та обґрунтованості рішення третейського суду, вийшовши за межі підстав, передбачених ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди». При цьому, суд не вказав з якої саме підстави відмовив заявнику.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні. колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід скасувати, а апеляційну скаргу задоволити з наступних підстав.
Матеріалами даної справи встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 06.04.2010 р. з СПД-ФО ОСОБА_6 стягнуто на користь СПД-ФО ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 300 000 грн., компенсацію втрат від інфляції в розмірі 20 600 грн., 3 % річних у розмірі 56 721, 31 грн. та витрати на оплату третейського збору в сумі 150 грн. і витрат третейського суду, повязаних з розглядом справи в розмірі 200 грн.
08.04.2010 р. СПД-ФО ОСОБА_5, керуючись ст.ст. 2, 55 57 Закону України «Про третейські суди», звернувся до господарського суду Волинської області із заявою про видачу виконавчого документа.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду виконуються зобовязаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.
Рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»(ч. 1 ст. 57 Закону України «Про третейські суди»).

Компетентним судом, в розумінні ст. 2 Закону України «Про третейські суди», є господарський суд Волинської області.

Відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, господарський суд Волинської області зазначив, що стягуючи з ОСОБА_6 кошти за договором позики, як із субєкта господарювання на користь субєкта господарювання ОСОБА_7, третейський суду не дослідив та не обґрунтував, що по договору позики від 20.03.2009 р. між зазначеними сторонами існували саме господарські зобовязання.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з таким твердженням суду першої інстанції, з огляду на те, що із матеріалів справи, а саме з договору позики від 20.03.2009 р., вбачається, що цей договір укладений саме між субєктами підприємницької діяльності фізичними особами ОСОБА_5 (позикодавець) і ОСОБА_6 (позичальник) (а. с. 11). Крім цього, цей договір скріплений підписами та печатками обидвох сторін.

Згідно ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди», компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо:

1) на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано компетентним судом;

2) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3) пропущено встановлений цією статтею строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5) третейська угода визнана недійсною компетентним судом;

6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам ст.ст. 16 19 цього Закону;

7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України;

8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу компетентного суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права і обовязки осіб, які не брали участь у справі.

Тобто, даною нормою передбачений вичерпний перелік підстав відмови в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа.

Слід зазначити, що місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі не вказав, на підставі якої норми відмовив СПД-ФО ОСОБА_5 у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа.

Питання щодо законності та обґрунтованості рішення третейського суду, крім зазначених у ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди», не можуть вирішуватись господарським судом у розгляді заяви про видачу виконавчого документа.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з неповним врахування всіх обставин справи та з невірним застосуванням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5, м. Луцьк задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 20.04.2010 р. у справі № 06-1/10 скасувати.

Заяву ОСОБА_4 підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5, м. Луцьк про видачу виконавчого документа (наказу) від 08.04.2010 р. задоволити.

Доручити господарському суду Волинської області видати наказ на виконання рішення постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 06.04.2010 р. № 06-1/10.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Бойко С. М.

Суддя Марко Р. І.