ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2010 р. Справа № 7/19

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів:

ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ПП «Р К С», м.Рівне №92 від 29.04.2010 р.

на рішення господарського суду Рівненської області від 29.03.2010р. у справі № 7/19

за позовом підприємця ОСОБА_3, м.Рівне.

до ПП «Р К С», м.Рівне.

про стягнення 12969,99 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3- підприємець,

від відповідача: не з»явився.

Розяснено права й обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів та про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 29.03.2010 р. у справі №7/19 (суддя Маціщук A.B.) позовні вимоги задоволено частково, стягнено з відповідача 12969,99 грн. заборгованості, 1297,91 грн. інфляційних, 350,72 грн. відсотків річних, відшкодовано судові витрати.

Суд мотивував рішення тим, що відповідач свої зобов»язання по оплаті за отриману по накладних продукцію у відповідності до ст.ст.526,530,692 ЦК України не виконав, сума боргу становить 12969,99 грн., яка підтверджена двостороннім актом звірки розрахунків, підлягає примусовому стягненню.

За несвоєчасну оплату, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України вимоги позивача щодо інфляційних збитків та 3% річних підлягать задоволенню частково - в сумах відповідно 1297,91 грн. та 350,72 грн. за період прострочення з 5.04.09р по 01.03.2010р.

В задоволенні решти позовних вимог господарським судом відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги в апеляційній скарзі відповідач ставить під сумнів довіреності, які додані позивачем до позовної заяви, вказуючи на відсутність підпису керівника підприємства та головного бухгалтера та зазначає, що позивачем в судовому засіданні не подано для огляду всіх оригіналів документів.Крім того, скаржник вважає, що акт звірки розрахунків, поданий позивачем в підтвердження існуючої заборгованості не стосується ПП «РКС», оскільки здійснений між ТОВ «РКС» та СПД-ФО ОСОБА_3

Позивач у відзиві на апеляц йну скаргу, представник в судовому засіданні, доводи відхилив, покликаючись, що відповідач в судовому засіданні визнав задоволену господарським судом суму боргу з врахуванням індексу інфляції та відсотків річних за період прострочення оплати з 05.04.2009р. по 10.03.2010р. по 10.03.2010р.. в акті звірки розрахунків, оригінал якого було оглянуто судом, містяться підписи уповноважених осіб обох сторін та відбитки (х печаток, в ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський ^облік та фінансову звітність», на який відповідач покликається, відсутній такий обов»язковий реквізит для первинних та зведених облікових документів, як прізвище керівника підприємства та головного бухгалтера підприємства, натомість всі інші обов»язкові реквізити наявні.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомлено.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

Позивач передав відповідачу товар на загальну суму 51 769,47 грн. на підставі накладних:

№200 від 05.09.2006р.; №209 від 14.09.2006р.; №208 від 14.09.2006р.; №226 від 13.07.2007р.; №227 від 13.07.2007р.; №146 від 20.07.2006р.; №147 від 20.07.2006р.; №148 від 20.07.2006р.; №169 від 28.07.2006р.; №168 від 28.07.2006р.; №167 від 28.07.2006р.; №191 від 28.07.2006р.,

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково. Заборгованність становить 12969,99 грн. і підтверджена, крім вищезазначених первинних документів, актом звірки розрахунків, вчиненого сторонами станом на 23.10.2008 р.(а.с.53), оригінал якого долучено до матеріалів справи, а також актом звірки станом на 3.03.2010р., оригінал якого оглянуто в судовому засіданні 21.07.2010р. (копія долучена до матеріалів справи).

30.03.2009р. позивач направив відповідачу претензію з вимогою про оплату, яка одержана підприємством РКС" 30.03.2009 р. і 26.11.2009 р.(а.с.18-21, 60-63), однак залишена без відповіді.

Заслухавши думку представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи і прийняте в ній судове рішення, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Встановлене вище дає підстави вважати, що поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а тому суд прийшов до висновку, що між сторонами мав місце факт укладання усного правочину на поставку товару.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі от. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач доказів про сплату боргу не надав.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 590 Цивільного кодексу України).

Факт невиконання відповідачем зобов»язань по оплаті за отриманий товар підтверджено матеріалами справи, а тому підставно місцевим господарським судом прийнято рішення про стягнення боргу.

Доводи апеляційної скарги судом відхиляються, враховуючи наступне.

Згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідальність за недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи/

Наявний в матеріалах акт звірки, станом на 23.10.2008р., скріплений печаткою ПП «РКС».

Позивачем подано акт звірки взаєморозрахунків, підписаний та скріплений печатками сторін, з якого вбачається заборгованість ПП «РКС» на суму 12969,99грн. станом на 3.03.2010р.

Необхідно зазначити, що не акт звірки, а саме первинні документи є належним доказом наявності чи відсутності зобовязань.

Відповідно до пункту 2. статті 6. Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Міністерство фінансів України уповноважено здійснювати регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності шляхом затвердження, : національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, інших нормативно-правових актів щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. № 99 затверджено Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей (надалі - Інструкція), яка поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності та визначає порядок оформлення довіреностей на одержання матеріальних цінностей.

Відповідно до п. 5 Інструкції, довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним,бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими.

При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей (абз. 3 п. 6 Інструкції),

Наявні в матеріалах справи довіреності (оригінали яких оглянуто в судовому засіданні 21.07.2010р.)., видані на імя ОСОБА_1»янчук В.В., оформлені у відповідності до вимог Інструкції, оскільки в них наявний підпис головного бухгалтера та керівника підприємства, зазначено назву та кількість матеріальних цінностей, які необхідно отримати повіреному. ; .

Згідно із ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підтверджені належними доказами, а отже правомірно задоволені. Враховуючи те, що вимога про оплату товару предявлена 30.03.2009р. залишилась без виконання, господарським судом вірно встановлено період прострочення, а саме з 05.04.09р. по 01.03.2010р., тому позовні вимоги про стягнення заборгованності із урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних правомірно задоволено частково - в сумах відповідно 1297,91 грн. та 350,72 грн., обрахованих за означений період.

Місцевий господарський суд при вирішенні даного спору вірно визначив правову природу спірних відносин, надав належну юридичну оцінку документам, що містяться в матеріалах справи а тому прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене вище доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами, справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Рівненської області від 29.03.2010р. у справі №7/19 залишити без змін, апеляційну скаргу ПП «Р К С», м.Рівне без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку

З.Матеріали справи повернути в господарський суду Рівненської області.

Головуючий-суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Мурська Х.В.