ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2010 р. Справа № 3/45/10

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний узвіз, 18

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділове співробітництво з підприємствами в галузі охорони навколишнього середовища»ТДС

54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 41, оф. 4

Про: стягнення заборгованості в сумі 6 013,37 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю;

Від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з позовом стягнути з відповідача 2955,27 грн. основного боргу, інфляційних 77,25 грн., 3% річних 25,58 грн., пені 2955,27 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору про постачання теплової енергії № 2656 від 01.11.2002 р., норм Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що відповідач несвоєчасно вносить плату за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

Відповідач у відзиві повідомив суд про погашення заборгованості та про неотримання копії позову від позивача.

05.05.10 р. позивач письмовим клопотанням просить суд припинити провадження у справі по стягненню основного боргу в сумі 2955,27 грн., в звязку з його погашенням відповідачем.

05.05.10 р. суд оголосив перерву в судовому засіданні до 20.05.10 р.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд

встановив:

01.11.2002 р. між сторонами було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №2656, згідно умов якого енергопостачальна організація (позивач по справі) бере на себе зобовязання постачати споживачу (відповідач по справі) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується сплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбаченими цим договором.

Розділом 6 договору сторони визначили порядок розрахунків за теплову енергію. Так, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Матеріали справи свідчать, що з листопада 2009р. по лютий місяць 2010р. позивач поставив споживачу теплову енергію на сумі 4273,74 грн., яку останній оплатив лише частково в розмірі 1318,47 грн.

Про постачання теплової енергії в зазначений період свідчать наряд на підключення, відомості споживання теплової енергії абонентом, рахунки (4 шт.) на оплату за теплову енергію та акти прийому-передачі теплової енергії споживачу факт направлення яких зафіксовано в реєстрах вручення рахунків та актів.

Про часткову сплату свідчать копії платіжних доручень № 31 від 25.02.10 р. та № 60 від 16.03.10 р.

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що в звязку з неповною сплатою відповідачем розміру поставленої теплової енергії, позивач скерував першому 09.02.2010 р. претензію № 65-ю, яка була отримана та задоволена боржником на 707,80 грн. (платіжне доручення № 60 від 16.03.10 р.)

Отже, станом на день подання позову до суду сума боргу відповідача перед позивачем по спірним правовідносинам складала в розмірі 2955,27 грн. (4273,74-1318,27).

Відповідно до умов п.7.4.2. договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію шляхом сплати пені в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення, на підставі положення Закону України від 20.05.1999р. №686-ХІV.

Згідно п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Також, за правилами п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми.

Враховуючи наведені норми, беручи до уваги фактичні обставини справи та розрахунок позивача, останній цілком обґрунтовано нарахував відповідачу до стягнення санкції у вигляді: пені, враховуючи вимоги абз. 3 ст. 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій», в розмірі 2955,27 грн. за період з 01 листопада 2009 р. по 22 березня 2010 р., інфляційних в сумі 77,25 грн. та 3% річних 25,58 грн.

05.05.10 р. до господарського суду від сторін надійшла інформація про сплату відповідачем основного боргу в розмірі 2955,27 грн. Зазначений факт підтверджується копією платіжного доручення № 81 від 02.04.2010 року та перевірено судом.

Крім того, відповідач надав суду акт звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 01.05.2010 р., з якого також вбачається відсутність боргу у відповідача перед позивачем по спірним відносинам.

Відповідно до правил п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В звязку з наведеним, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 2955,27 грн.

Але, беручи до уваги факт неналежного виконання товариством своїх договірних зобовязань, та, враховуючи те, що основний борг було погашено відповідачем вже після надходження позовної заяви до господарського суду (позов надійшов 29.03.10 р.) витрати позивача по сплаті державного мита та ІТЗ підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 32, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання відповідача на ненадходження до нього позову та відсутність позитивних результатів в ході переговорів з позивачем щодо спірних питань не береться судом до уваги, оскільки, по-перше, суперечить наявним доказам у справі (оригіналу поштової квитанції від 29.03.10 р. та оригіналу списку згрупованих рекомендованих листів); по-друге, відповідно до загальних правил виконання господарських зобовязань, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. В даному випадку саме позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, а відповідач не довів суду належність та вчасність виконання взятих на себе перед позивачем договірних зобовязань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ділове співробітництво з підприємствами в галузі охорони навколишнього середовища»ТДС (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 41, оф. 4, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»(54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний узвіз, 18, ) 77,25 грн. інфляційних, 3% річних 25,58 грн., пені 2955,27 грн., 102,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

3. В частині стягнення основного боргу в сумі 2955,27 грн. провадження у справі припинити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя О.Г. Смородінова