ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 р. Справа № 3/41

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М.М.

При секретарі судового засідання Ковалюку С.Я.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Соната-Торг", юридична адреса: вул.Гната Юри, 9/414, м.Київ; фактична адреса: вул. Кришталева, 3, Києво-Святошинський р-н., с. Петропавлівська Борщагівка;

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛБІ-ІФ", вул. Вовчинецька, 225, м.Івано-Франківськ, 76006

про стягнення заборгованості за договором поставки в розмірі 14 608 грн. 28 коп.

За участю представників стрін:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність № б/н від 23.11.10)

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність № б/н від 22.03.10)

встановив:

ПП "Соната-Торг" звернулося в суд з позовом до ТзОВ "Олбі-ІФ" про стягнення 14 440 грн. 98 коп. основного боргу, 145 грн. 99 коп. пені та 21 грн. 31 коп. 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві. Так, просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла в результаті невиконання останнім договору поставки № 1/117 від 04.09.07р. в частині неоплати відповідачем поставленої продукції на суму 14 440 грн. 98 коп., а також нараховану пеню та 3% річних.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, вказує на те, що термін дії укладеного між ним та позивачем договору поставки № 1/117 від 04.09.07р. закінчився 31.12.09р. (на підставі п. 1 Додаткової угоди від 31.12.08р. до договору поставки від 04.09.07р.), у зв"язку з чим на складі відповідача виник залишок поставленого товару на загальну суму 6 323 грн. 55 коп., який підлягає поверненню позивачу. При цьому посилається на п. 4.9 Договору де йдеться про те, що покупець (відповідач) має право повернути товар у випадку припинення даного договору (його дострокового розірвання).

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін в обгрунтування своїх доводів та заперечень, враховуючи вимоги чинного законодавства встановив наступне.

04.09.2007р. між позивачем та відповідачем укладеного договір поставки № 1/117 відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов"язався в порядку та в строки, визначені цим договором поставляти та передавати у власність покупця (відповідача), а покупець зобов"язався згідно умов цього договору приймати та оплачувати товар, найменування, кількість, асортимент, одиниця виміру та ціна якого вказані в накладних, які є невід"ємною частиною цього договору. Підписані накладні засвідчують факт передачі-приймання товару.

На виконання умов даного договору поставки позивач поставив відповідачу товару на загальну суму 14 440 грн. 98 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи, належним чином оформленими видатковими накладними № СТ-02 від 26.10.09р., № СТ-83 від 09.11.09р., № СТ-16 від 30.11.09р., № СТ-41 від 07.12.09р. та № СТ-96 від 14.12.09р.

Згідно п. 5.3 договору поставки оплата кожної партії товару здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 (сорока п"яти) календарних днів з дати отримання партії товару згідно замовлення покупця.

Проте, як стверджує позивач, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, останній свої договірні зобов"язання виконав неналежним чином, за отриманий товар не розрахувався, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на час звернення з позовом до суду становить 14 440 грн. 98 коп. та складає предмет даного спору.

Складовою частиною цивільних правовідносин є цивільно-правові зобов"язання. Виконання цивільно-правового зобов"язання передбачає, зокрема, вчинення боржником певних дій відносно предмету зобов"язання - матеріальних благ (грошей), у зв"язку з передачею яких встановлюються зобов"язання.

Згідно статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобовязання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач визнає наявність в нього на складі даної продукції, однак вважає, що дана продукція не підлягає оплаті, а підлягає поверненню позивачу, на підставі п. 4.9 договору у зв"язку з його припиненням (достроковим розірванням). При цьому, відповідач посилається на п. 9.1 Договору, де вказано, що даний договір вступає в дію з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.08р. та п. 1 Додаткової угоди до даного договору поставки, якою пролонговано термін дії договору поставки № 1/117 від 04.09.07р. до 31.12.09р.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача та вважає їх необгрунтованими виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов"язані погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Пунктом 9.1 Договору поставки № 1/117 від 04.09.07р. передбачено, що даний договір вступає в дію з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.08р. (додатковою угодою до договору продовжено строк дії договору до 31.12.09р.), але в будь-якому випадку - до моменту його остаточного виконання. Таким чином, закінчення терміну дії договору можливе тільки у випадку повного виконання сторонами своїх зобов"язань, тобто до моменту остаточного виконання умов договору. Стаття 599 Цивільного кодексу говорить, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов"язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Таким чином, суд робить висновок, що уклавши даний договір, між сторонами виникли цивільно-правові зобов"язання, в силу яких у позивача виникло право вимагати у відповідача кошти за отриманий ним товар, а у останнього - обов"язок його оплатити.

В даному випадку, про виконання позивачем обов"язку щодо поставки товару свідчать документальні докази, що знаходяться в матеріалах справи.

Доказів, які б свідчили про виконання обов"язку відповідачем щодо оплати за поставлений товар суду не подано, а відтак договір поставки на час звернення з позовом до суду є чинним та підлягає виконанню відповідачем.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 14 440 грн. 98 коп. основного боргу обгрунтованими.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов"язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов"язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законами або договором.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 6.2 договору передбачена відповідальність покупця (відповідача) в разі несвоєчасної оплати покупцем вартості партії товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки. Згідно поданого розрахунку відповідачу нараховано 145 грн. 99 коп. пені.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зважаючи на те, що факт прострочки виконання грошового зобов»язання не спростовано відповідачем і доводиться матеріалами справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 145 грн. 99 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого розрахунку відповідачу нараховано 21 грн. 31 коп. 3% річних (розрахунок додається).

Зважаючи на те, що факт прострочки виконання грошового зобов»язання не спростовано відповідачем і доводиться матеріалами справи, суд приходить до висновку про обгрунтованісь позовних вимог в частині стягнення 21 грн. 31 коп. 3% річних .

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За наведених обставин, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ч. ч. 3, 7 ст. 180, ст. ст. 216, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 14, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст. ст. 549, 599, 625, 629, ч. 1 ст. 692, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛБІ-ІФ", вул. Вовчинецька, 225, м.Івано-Франківськ, 76006 (р/р 673 в Укрексімбанку м. Івано-Франківськ, МФО 336688, ) на користь Приватного підприємства "Соната-Торг", юридична адреса: вул.Гната Юри, 9/414, м.Київ; фактична адреса: вул. Кришталева, 3, Києво-Святошинський р-н., с. Петропавлівська Борщагівка (р/р 0087 в ВАТ ВТБ Банк, м. Київ, МФО 321767, ) - 14 440 грн. 98 коп. основного боргу, 145 грн. 99 коп. пені, 21 грн. 31 коп. 3% річних, 146 грн. 08 коп. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Фрич М.М.

рішення підписане 14.05.10

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ ОСОБА_3 14.05.10