ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.04.10 № 13/534/08-АП

суддя Серкіз В.Г.

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа Сервіс, м.Запоріжжя

до: Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя

про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 08.07.2008р.

Суддя Серкіз В.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1довіреність №06/01/10від11.01.10
Від відповідача: Кваснюк ОСОБА_2довіреність №7615/10/10-010від02.06.08

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа Сервіс до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 08.07.2008р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що висновки ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя викладені в акті перевірки №79/23-2/31415475 від 20.06.2008р. не є обґрунтованими.

Відповідно податкове повідомлення-рішення №/0 від 08.07.2008р. не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню. Дії ДПІ в частині встановлення в Акті перевірки №79/23-2/31415475 від 20.06.2008р. факту заниження податку на додану вартість на загальну суму 5 127 грн. ТОВ «Альфа Сервіс»є протиправними.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав. У запереченнях на позов зазначив, що перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість встановлено заниження податку на загальну суму 5 127 грн. в т.ч. за 2006 р. на суму 3 547 грн. за 2007 р. на суму 1 580 грн.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 №168/97-ВР із змінами та доповненнями, "податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації".

В результаті порушення п.5.1 ст. 5, п.п.5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 22.05.97р. №283/97-ВР із змінами та доповненнями, зазначеного в п.3.1.2. акту перевірки, підприємством віднесено до складу валових витрат суми за отримані аудиторські послуги від постачальника ТОВ "Аудиторська фірма "Професіонал аудіт",

Надання послуг підтверджено

актами виконаних робіт б/н від 03.07.06 на суму 18 000,0 грн, від 31.01.07 на суму 600,0 грн, від 28.02.07 на суму 600,0 грн, від 31.03.07 на суму 600,0грн, 30.04.07 на суму 600,00грн, 31.05.07 на суму 600,0 грн, 29.06.07 на суму 600,0 грн, 31.07.07 на суму 600,00 грн, 31.08.07 на суму 600,00 грн,28.09.07 на суму 600,0 грн, 31.10.07 на суму 600,0 грн, 30.11.07 на суму 600,0 грн ,

податковими накладними від 03.07.06 №50 на суму ПДВ 2000,00 грн , від 31.01.07 №4 на суму ПДВ 100,00 грн , від 28.02.06 №26'на суму ПДВ 100,00 грн , від 31.03.07 №26 на суму ПДВ 100,00 грн, від 27.04.06 №1 на суму ПДВ 480,0 грн , від 30.04.07 №38 на суму ПДВ 100,00 грн, від 31.05.07 №46 на суму ПДВ 100,00 грн, від 20.06.07 №59 на суму ПДВ 100,00 грн, від 27.07.07 №66 на суму ПДВ 100,00 грн, від 31.08.07 №75 на суму ПДВ 100,00 грн, від 28.09.07 №81 на суму ПДВ 100,00 грн, від 31.10.07 №97 на суму ПДВ 100,00 грн, від 30.11.07 №112 на суму ПДВ 100,00 грн. і від постачальника ВАТ "АвтоКапітал" по проведенню маркетингових досліджень. Надання послуг підтверджено актом виконаних робіт/н від 30.12.06 на суму ПДВ 1547грн. і податковою накладною від 30.12.2006 №11023 на суму ПДВ 1547 грн.

Податок на додану вартість від сум за надані аудиторські послуги і маркетингові дослідження підприємством віднесено до складу податкового кредиту в Податкових Деклараціях з податку на додану вартість за липень 2006 , грудень 2006 р. січень-грудень 2007 р. що відображено у розділі 1 "отримані податкові накладні" реєстрів отриманих та виданих податкових накладних за липень 2006 , грудень 2006 р. січень - грудень 2007 р

В порушення до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 №168/97-ВР із змінами та доповненнями "підприємством занижено податку на загальну суму 5 127 грн. в т.ч. за 2006 р. на суму 3547 грн. за 2007 р. на суму 1 580 грн.

Відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що відповідає вимогам діючого законодавства та не суперечить йому.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав заперечення, викладені у відзиві на позов та просив суд у його задоволенні відмовити.

Розглянувши матеріали справи та документи, надані сторонами додатково, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

В період з 05.05.2008р. по 12.06.2008р. ДПІ у Жовтневому райойґм. Запоріжжя про ведено на ТОВ «Альфа Сервіс»планову документальну виїзну перевірку дотримання підприємством вимог податкового та валютного законодавства за період 01.01.2005р. по 31.12.2007р. За результатом проведеної перевірки було складено акт №79/23-2/31415475 від 20.06.2008р.

На підставі зазначеного акту документальної перевірки 08.07.2008р. керівником по даткового органу було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, згідно яко го ТОВ «Альфа Сервіс»було визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в загальному розмірі 7690,5грн., в тому числі основний платіж 5127грн., фінансові санкції 2563,5грн.

Підприємство не здійснювало оскарження вищезазначеного податкового повідомлення - рішення за процедурою, встановленою п.п.5.2.2. п.5.2. ст.5 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Висновки в Акті перевірки №79/23-2/31415475 від 20.06.2008р. щодо встановлення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість в загальному розмірі 7690,5грн. є безпідставними, а податкове повідомлення-рішення №/0 від 08.07.2008р. підлягає скасуванню виходячи з наступних підстав:

При визначені даного донарахування робітники податкового органу користувались редакцією п.7.4.1. Закону про ПДВ, яка діяла до набрання чинності норм Закону України N 2505-ІУ (2505-15) від 25.03.2005р., яким було внесено відповідні зміни Закону про ПДВ, в тому числі і до п.7.4.1. (закон набрав чинності з 31.03.05р. -дата опублікування в газеті «Урядовий кур'єр»).

Так, податковий орган зазначає, що факт порушення п.п 7.4.1 Закону по ПДВ виник внаслідок порушення підприємством вимог п.5.1. Закону про прибуток, отже пов'язує право платника на податковий кредит із валовими витратами, що є неприпустимим.

Так, предметом донарахування є суми податкового кредиту по періоду 2006 року, а з 31.03.05р., п.7.4.1. Закону про ПДВ передбачає, що відповідні суми ПДВ можна включати до складу кредиту, якщо дані суми пов'язані з господарською діяльністю платника.

Отже, перевіряючі скористувались неналежною нормою права, засновуючи свої висновки на залежності права на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту від права на валові витрати. Дані дії порушують вимоги Закону України «Про систему оподаткування в Україні»згідно якого встановлено, що при проведені перевірки ревізори повинні застосовувати норми права, що діяли у відповідний перевіряємий період.

Суми ПДВ, які було відсторновано податковим органом, принципово пов'язані з забезпеченням ведення господарської діяльності, так як, результат даних послуг напряму використовується у господарській діяльності підприємства з метою:

уникнення можливих адміністративно-господарських санкцій з боку контролюю чих органів та забезпечення більш повного та правильного визначення результатів ведення господарської діяльності;

виявлення негативних факторів, які впливають на зменшення прибутковості підприємства внаслідок незадоволеності споживачів його послуг, збільшення та розширення ринку збуту та інше.

Стосовно сум ПДВ сплаченим при придбанні аудиторських послуг суд зазначає наступне:

Висновок ревізорів про те, що от римання аудиторських послуг стосовно перевірки правильності нарахування податків не пов'язано з отриманням доходу суд зазначає, що отримання таких послуг (як і будь-які інші витрати) і не могло принести підприємству доход як він є, але дані витрати є необхідною умо вою в рамках підготовки, організації, ведення виробництва, продажу продукції (робіт, послуг). Статтею 3 Закону України про «Аудит та аудиторську діяльність»передбачено, що: «Аудит перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів.

Суттєвою є інформація, якщо її пропуск або неправильне відображення може вплинути на економічні рішення користувачів, прийняті на основі фінансових звітів.

Аудит може проводитися з ініціативи суб'єктів господарювання, а також у випадках, передбачених законом (обов'язковий аудит).

Аудитори (аудиторські фірми) можуть надавати інші аудиторські послуги, пов'язані з їх професійною діяльністю, зокрема, по веденню та відновленню бухгалтерського обліку, у формі консультацій з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності, експертизи і оцінки стану фінансово-господарської діяльності та інших видів економіко-правового забезпечення господарської діяльності суб'єктів господарювання».

Отже, прийняття рішення про необхідність проведення відповідної аудиторської переві рки, або придбання постійних аудиторських послуг у вигляді консультацій, може здійснюва тись суб'єктом господарювання за власною ініціативою. Метою придбання даних послуг закон визначає перевірку достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності, які безпосередньо впливають на економічні рішення користувачів. Таким чином, придбання ауди торських послуг прямо пов'язано з веденням та організацією виробництва та впливає на економічні результати господарської діяльності підприємства.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова та податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, отже правильність ведення бухгалтерського обліку напряму впливає на показники податкової звітності підприємства. Таким чином, в ході придбання аудиторських послуг здійснюється також перевірка обґрунтованості показників податкової звітності підприємства, помилка в яких може призвести до накладення на платника податків фінансових санкцій передбачених ст. 17 Закону України «Про порядок погашення податкових зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Так, сплата податків є конституційним обов'язком суб'єктів господарювання в рамках здійснення ними своєї господарської діяльності не залежно від її виду, а згідно пункту 3 статті 19 Господарського Кодексу України встановлено, що:

«Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у таких сферах:

фінансових, кредитних відносин, валютного регулювання та податкових відносин - за додержанням суб'єктами господарювання кредитних зобов'язань перед державою і розрахункової дисципліни, додержанням вимог валютного законодавства, податкової дисципліни; »

Тому, щоб чітко виконувати вимоги діючого законодавства та забезпечувати повну сплату податкових зобов'язань, з метою недопущення порушень норм податкових законів під час ведення господарської діяльності, та з метою уникнення додаткових витрат у вигляді адміністративно - господарських санкцій, підприємство, як і більшість платників податків користується послугами аудиторської компанії.

Згідно Господарського Кодексу України аудит - це перевірка публічної бухгалтерської звітності, обліку, первинних документів та іншої інформації щодо фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання з метою визначення достовірності їх звітності, обліку, йо го повноти і відповідності законодавству та встановленим нормативам. А згідно з п.5.4.2 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»прямо передбачено можливість включення до валових витрат:

«.... Витрати ... і передплату спеціалізованих періодичних видань, а також на прове дення аудиту згідно з чинним законодавством, включаючи проведення добровільного аудиту за рішенням платника податку»

Таким чином, закон прямо передбачає можливість включення витрат на придбання ауди торських послуг по проведенню добровільного аудиту до складу валових витрат, отже врахо вуючи зміст п.5.1. цього закону, визнає їх пов'язаність в господарською діяльністю платника. При цьому, закон не встановлює будь-яких додаткових ознак або умов, при наявності яких треба розрізняти, які аудиторські послуги можна відносити до складу валових витрат, а які ні.

Так, між ТОВ «Альфа Сервіс»та ТОВ «Аудиторська фірма «Професіонал аудит»було укладено угоди:

Договір від 30.03.2006р. №15/3-пп-04/05, вартість послуг 18000грн. з ПДВ, предмет договору - перевірка правильності нарахування комунального податку, податку на прибуток, утримання податку на доходи фізичних осіб. При цьому 6000грн. з ПДВ було сплачено у другому кварталі 2006 року платіжним дорученням №1832 від 03.05.06 року і, доречі, включено до складу валових витрат у 1 півріччі 2006 року. (Попередньою перевіркою з цього приводу зауважень висунуто не було.) Отже, у перевіряємий період ця сума не попала. Залишок договірної вартості було сплачено у третьому кварталі 2006 року - платіжними дорученнями № 2095 від 03.05.06р на суму 6000,00 грн. та № 2253 від 31.08.06р. на суму 6000,00 грн. Факт надання послуг підтверджується актом

Договір від 04.01.2007р. №08/1/Кю/12, вартість послуг 7200грн. з ПДВ, предмет договору - надання консультацій з питань економіко-правового забезпечення господарської діяльності підприємства.

1200 грн. були сплачені у першому кварталі 2007 року платіжними дорученнями № 210 від 12.02.07р. на суму 600,00грнта №402 від 19.03.07 на суму 600,00 грн.;

2400 грн. були сплачені у другому кварталі 2007 року платіжними дорученнями № 579 від 16.04.07р, №692 від 03.05.07р., №870 від 31.05.07р., №1027 від 20.06.07р., по 600,00 гривень кожним платіжним документом ;

1800 грн. було сплачено у третьому кварталі 2007 року платіжними дорученнями №1299 від 27.07.07р., №1628 від 10.09.07р., №1789 від 28.09.07р. по 600,00 гривень кожним платіжним документом.

1200,00 грн. були сплачена у четвертому кварталі 2007 року платіжними дорученнями № 2082 от 05.11.07р, № 2312 від 05.12.07р. по 600,00 гривень кожним платіжним документом .

Аудиторські послуги, отримані в грудні 2007 року, підтверджуються актом виконаних робіт б/н від 28.12.07р. та податковою накладною № 119 від 28.12.07. Але, так як ці первинні документи були отримані бухгалтерією ТОВ «Альфа Сервіс»22.02.08 року, то і були відображені в бухгалтерському та податковому обліку , та податковій звітності вже в 2008 році . Вартість цих послуг в розмірі 600,00 грн. з урахуванням ПДВ була сплачена платіжним дорученням №154 28.01.2008 року.

Отже, встановлюється, що у перевіряємий період по визначеним в Акті перевірки договорам було сплачено 18600 грн., в тому числі 3100грн. ПДВ, а сума відсторнованого податкового кредиту по аудиторським послугам становить 3 580 грн., тобто різність становить 480 грн.

Справа в тому, що ревізорами в акті перевірки було визначено недостовірну та неповну інформацію. Так при викладені інформації про включення підприємством до складу валових витрат, витрат на аудиторські послуги, по 2 кварталу 2007 року включено вартість послуг за договором, який не знайшов свого відображення в акті перевірки.

Так, між ТОВ «Альфа сервіс»та ТОВ «Аудиторська фірма «Професіонал аудит»існував ще один договір, а саме №30/12К-ю від 22.12.06р., предметом якого було надання послуг у формі консультації з питань порядку складання первинних документів щодо операцій суборенди приміщень, порядку оподаткування операцій по договорам, що укладені з приватними підприємцями-платниками єдиного податку

Сума в розмірі 2880грн. в т.ч. ПДВ, була сплачена платіжним доручення №706 від 03.05.07р.

Факт надання послуг підтверджується актом виконаних робі б/н від 05.01.07р. При цьому, податковий орган не зазначає, що надання послуг по даному договору не пов'язано із господарською діяльністю підприємства, але з невідомих причин виключає дану суму із складу валових витрат та суму ПДВ із складу податкового кредиту.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що висновки податкового органу щодо виявленого порушення є хибними та безпідставними.

Стосовно сум ПДВ сплачених при придбанні маркетингових послуг суд зазначає наступне:

В п.п. 6.1. п.3.1.2 акту перевірки вказано, що до складу валових витрат нами безпідставно було включено витрати за договором на надання маркетингових з ВАТ «Авто капітал»в розмірі 7 733,33 грн.. На погляд податкового органу дані витрати не пов'язані з господарською діяльністю підприємства та не підтверджені відповідними документами.

Суд вважає дані висновки необґрунтованими з нижче визначених підстав:

В ході проведення перевірки ревізорам були надані первинні документи стосовно отримання від ВАТ «Авто капітал»маркетингових послуг по оцінці задоволеності клієнтів роботою дилерських підприємств за методологією СSІ. Об'єм вибірки 60 респондентів, географія дослідження - м. Запоріжжя, а саме: договір № 194 від 03.10.06р., акт виконаних послуг від 30.12.06р., податкова накладна № 11023 від 30.12.06р., рахунок фактура № 5865 від 26.04.07р., банківська виписка за 26.04.07р. (з відображенням платіжного доручення № 662, яким була здійснена сплата отриманих нами послуг). Звіт за наслідками проведення послуг не є документом, на підставі якого робляться записи в бухгалтерському обліку і тому, він зрозуміло не зберігається серед первинних бухгалтерських документів.

Даний документ містить комерційну таємницю підприємства, так як за його змістом розкривається інформація щодо маркетингових засад надання послуг респондента, його негативні та позитивні сторони, рекомендації щодо розвитку підприємства в сфері задоволення потреб клієнтів, співставлення з такими ж показниками інших регіонів України та інше, отже його зберігання здійснюється окремо від бухгалтерських документів. Ревізорами під час проведення перевірки питання з цього приводу посадовим особам підприємства не задавались, проте, у разі пред'явлення відповідної вимоги даний документ було б надано на ознайомлення.

Але, п.7.4.5. Закону про ПДВ забороняє включати до складу податкового кредиту суми ПДВ не підтверджені відповідними податковими накладними, і жодних додаткових умов щодо необхідності наявності інших документів, в тому числі таких як звіт щодо виконаних досліджень, закон не містить.

В даному випадку податкова накладна у підприємства присутня, як і інші первинні бухгалтерські документи, і з даним фактом податковий орган погоджується (документи описано за текстом акту перевірки), отже у податкового органу не було ніяких законних підстав для виключення відповідних сум зі складу податкового кредиту.

Основним видом діяльності ТОВ «Альфа Сервіс»є ремонт та технічне обслуговування автомобілів. Як вказано в акті перевірки, підприємство є дилером декількох марок автомобілів (Маzda , Suzuкі - дилерські угоди з ДП «Авто Інтернешнл»№SZ-16/05 від 01.01.05р, № MZ-08/07 від 04.04.07, SZ-02/07 від 01.01.07 та інші угоди , Мерседес, Крайслер/Джип - договір про гарантійне та технічне обслуговування № 18-Г(Т)О-18 від 01.09.05р. з ВАТ «Авто Капітал», та інші марки). Статус дилера надається підприємству щорічно і залежить в першу чергу від якості наданих нами послуг, тобто від задоволеності клієнтів. В разі неякісної роботи підприємства ми можемо втратити статус Дилера (тобто угоди можуть бути розірвано за ініціативою Дистриб'юторів), і, як слідство втратити можливість надавати послуги з ремонту деяких автомобілів і отримувати доходи від такої реалізації (п.п. 11.2.1 договір про гарантійне та технічне обслуговування № 18-Г(Т)О-18 від 01.09.05р. з ВАТ «Авто Капітал»та інші). Основною метою ведення господарської діяльності є отримання доходів, а тому ми вважаємо що маркетингові послуги напряму пов'язані з можливістю отримувати дохід в майбутньому , шляхом використання результатів маркетингових досліджень для вдосконалення роботи в теперішньому.

Враховуючи неправомірність здійснення донарахування основного платежу, фінансові санкції застосовано до підприємства безпідставно.

За таких обставин позов підлягає задоволенню, а судові витрати стягненню з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя №/0 від 08.07.2008р.

Судові витрати присудити з Державного бюджету.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова підготовлена у повному обсязі і підписана 19.04.2010р.

Суддя В.Г. Серкіз