ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

02.04.10 Справа № 9/83

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бонк Т.Б.,

суддів: Марко Р.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Томкевич Н.

з участю представників:

від скаржника (відповідача) зявився,

позивача зявився,

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-ІФ», м.Долина Івано-Франківської області

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.07.2010 року, суддя Булка В.І., у справі № 14/63

за позовом: приватного підприємства «ББМ-Транс», м.Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-ІФ», м.Долина Івано-Франківської області

про стягнення 33064,56 грн.,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.07.2010 року задоволено позовні вимоги приватного підприємства «ББМ-Транс»про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-ІФ» 23000 грн. основного боргу, 2338,12 грн. пені, 1583,01грн. трьох відсотків річних та 6143,43 грн. інфляційних втрат, що складає заборгованість за договорами про надання послуг (виконання робіт) № 03/11-08 НП та 05/11-08 від 03.11.2008 року.

Рішення суду мотивоване тим, що доказів оплати наданих послуг відповідач суду не надав, а тому позовні вимоги про її стягнення та нарахованих штрафних санкцій за несвоєчасне погашення заборгованості підлягають до задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції частково скасувати в зв»язку з неповним з»ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, апелюючи тим, що в матеріалах справи відсутні оригінали актів здачі-приймання робіт за період з 28.11.2008 року по 31.01.2009 року на загальну суму 143595 грн., а тому вказані акти не можуть бути належними доказами в підтвердження факту надання відповідачу спірних послуг. Крім того, акт №0000003 від 31.01.2009 року на суму 13230 грн. взагалі не підписаний відповідачем.

Скаржник вважає, що заборгованість товариства по спірних договорах становить 9770 грн., а не 23000 грн., а тому відповідно і нарахування пені, інфляційних втрат та річних повинно здійснюватися, виходячи з фактичної суми боргу, яка відповідачем визнається та підтверджується відповідними доказами. Скаржник також покликається на відсутність в позивача права на стягнення з відповідача нарахувань згідно ст.625 ЦК України, оскільки позивачем така вимога про їх стягнення в претензії не зазначалася, а тому відсутнє порушене право позивача.

Скаржник також покликається на порушення місцевим судом норм процесуального права в частині розгляду справи без участі представника відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, чим порушено право сторони на належний захист своїх прав та законних інтересів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства, прийнято на підставі наявних в матеріалах доказів про заборгованість відповідача перед позивачем, а тому підстав для його скасування немає.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.11.08 між приватним підприємством «ББМ-Транс»(виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер-ІФ»(замовник) укладено договори про надання послуг (виконання робіт) №03/11-08 НП та 05/11-08, за умовами п.1.1 яких виконавець зобов'язався надати замовнику послуги, в порядку та на умовах, визначених договором, а саме: послуги з роботи землерийної техніки та послуги з організації роботи автомобіля самоскид по перевезенню грунту.

Замовник (відповідач) в свою чергу зобов"язався: прийняти від виконавця послуги, що надаються згідно з цим договором, оплатити послуги, на умовах та в порядку визначених п.3 договору (п.п.4.2.1, 4.2.3 договорів).

Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання по результатам кожного колендарного місяця та фіксується в актах про надані послуги (виконані роботи), які підписуються сторонами протягом 5-ти робочих днів з моменту їх представлення замовнику (п.п. 3.1, 3.2 договорів).

Факт надання відповідачу послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт за період з 28.11.08 по 31.01.09 на загальну суму 143 595,00грн.: акт №ТР-0000082 від 28.11.08 на суму 65 700,00 грн.; акт №ТР-0000083 від 28.11.08 на суму 5 445,00грн.; акт №ТР-0000087 від 28.11.08 на суму 3 900,00грн.; акт №ТР-0000085 від 28.11.08 на суму 4 500,00грн.; акт №ТР-0000002 від 31.01.09 року на суму 50 820,00грн.; акт №ТР 0000003 від 31.01.09 року на суму 13 230,00грн.

Покликання скаржника на те, що акти здачі-приймання робіт за період з 28.11.2008 року по 31.01.2009 року на загальну суму 143595 грн. не можуть бути належними доказами в підтвердження факту надання відповідачу спірних послуг в зв»язку з відсутністю в матеріалах справи їх оригіналів є безпідставним, оскільки наявні в матеріалах справи копії актів є належним чином завірені, а тому згідно ст.36 ГПК України є належними доказами. Крім цього, згідно вказаної норми оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Аналогічно безпідставним є покликання скаржника на відсутність в акті №0000003 від 31.01.2009 року на суму 13230 грн. підпису уповноваженого представника скаржника, оскільки спростовується наявною в матеріалах справи копією цього акту, на якому такий підпис наявний.

Доказів в спростування наведеного скаржником не подано, а судом не встановлено.

Пунктом 3.3 договорів передбачено, що замовник зобов"язаний перерахувати суму зазначену в акті про надання послуг (виконаних робіт) протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання такого акту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено оплату наданих послуг лише частково на суму 120 595,00грн., що підтверджується банківськими виписками від 10.12.08 на суму 50 000,00грн.; від 17.02.09 на суму 8 000,00грн. та від 21.07.09 на суму 62 595,00грн..

З метою врегулювання спору в добровільному порядку позивачем направлено відповідачу 05.10.09 акт звірки від 05.10.09 та вимогу (вих. №15) про проведення погашення боргу в сумі 23000 грн., проте, такі залишені без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, а згідно ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, а згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до умов даних договорів сторонами визначено права та обовязки сторін за угодами, порядок здійснення розрахунків та відповідальність за порушення зобовязань сторонами.

Відповідач доказів погашення основного боргу не подав і на час розгляду справи в суді, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 23000 грн..

Згідно ст.610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст.611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно п.3 сплата неустойки.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором, а згідно ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов»язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов»язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається подвійною обліковою ставкою НБУ від суми простроченої заборгованості, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За недотримання строків сплати, передбачених п.3.3 договорів, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 1% від суми прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення), за кожний день прострочення (п.5.5 договору), а тому позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 2 338,12 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеного місцевим судом також підставно стягнуто з відповідача 6143,43 грн. інфляційних витрат та 1583,01 грн. трьох відсотків річних.

Покликання скаржника на відсутність у позивача права на стягнення вищевказаних нарахувань з огляду на відсутність вимоги про їх стягнення є безпідставним, оскільки ст.625 ЦК України не передбачено обов»язковою умовою для стягнення направлення вимоги про стягнення. Вказана норма передбачає право сторони на стягнення таких нарахувань з моменту виникнення у боржника обов»язку погасити борг та за весь час прострочення.

Покликання скаржника на порушення місцевим судом норм процесуального права в частині розгляду спору без участі скаржника, який не був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, судом до уваги не береться, оскільки спростовується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення скаржнику ухвали про порушення провадження в справі (а.с.2), зі змісту якого вбачається факт отримання скаржником цієї ухвали 02.06.2010 року, тобто за 15 днів до судового засідання.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.07.2010 року в справі за номером 14/63 - залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-ІФ» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий -суддя: Бонк Т.Б.

Судді: Марко Р.І.

ОСОБА_1