ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2010 Справа № 16/25-ПН-10

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Шульженко Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"в особі Херсонських магістральних електричних мереж Південної електроенергетичної системи

до Приватного підприємця ОСОБА_1

про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача - ю/к 2 категорії ОСОБА_2 дов. № 28 від 28.01.2010 р.; ю/к 1 категорії ОСОБА_3 дов. №26 від 28.01.2010 р.

від відповідача - ПП ОСОБА_1 пас. МР 021064 від 28.06.2002 р.; представник ОСОБА_4, довір. від 30.03.2010р.

Державне підприємство Національна енергетична компанія Укренерго (позивач) звернулось до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про зобовязання повернути самовільно зайняту ним земельну ділянку площею 0,4 га без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідач незаконно користується земельною ділянкою площею 0,4 га, яка розташована на території земельної ділянки, виділеної позивачу на правах постійного користування у м. Новій ОСОБА_5 з боку вул. Буніна, 1 а.

Відповідач позовні вимоги не визнає та пояснює, що на спірній земельній ділянці розміщено нерухоме майно, яке він придбав у приватної фірми Лоран, яка в свою чергу придбала зазначене майно у монтажного управління № 8. Нерухоме майно було побудоване монтажним управлінням № 8 з дозволу правопопередника позивача - Каховського підприємства електричних мереж. Таким чином, відповідач вважає, що він находиться за згодою позивача. Крім того, відповідач пояснив, що протягом майже 10 років, з часу коли він придбав майно, позивач не пред'являв йому офіційних вимог щодо звільнення земельної ділянки, що свідчить про те, що відповідач не перешкоджає позивачу здійснювати підприємницьку діяльність.

Відповідач заявляв клопотання про зупинення провадження у цій справі, оскільки, він звернувся до адміністративного суду з приводу визнання за ним права на нерухоме майно, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

Суд зазначене клопотання відхилив, оскільки відповідач вважає, що вирішення спору про наявність права на нерухоме майно не перешкоджає розгляду спору за цією справою.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

За рішенням виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 19.11.1996 р. № 197 Херсонські магістральні мережі державної електричної компанії Укрелектропередача набули право постійного користування земельною ділянкою площею 15,3882 гектарів. Державний акт на право постійного користування землею серії 1-ХС № 002461 27 листопада 1996 року зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 103. Відповідно до вищезазначеного державного акту земля надана Херсонським магістральним мережам державної електричної компанії Укрелектропередача у постійне користування для розміщення виробничої бази, будівель і споруд підприємства.

Судом встановлено, що відповідно до п.1.3 статуту державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго затвердженого підприємством створене відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 16.04.98 № 54 на базі державного підприємства Національний диспетчерский центр електроенергетики України з приєднанням реорганізованої державної електричної компанії Укрелектропередача.

На підставі цього державне підприємство Національна енергетична компанія «Укренерго»отримала державний акт на право постійного користування на вищезазначену земельною ділянкою № 11-ХС № 001753 від 05.10.01

Херсонські магістральні електричні мережі Південної електроенергетичної системи є відокремленим структурним підрозділом Південної електроенергетичної системи Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», заснованими на державній власності, що діють на підставі Положення про Херсонські магістральні електричні мережі.

Таким чином, позивач у справі є правонаступником прав та обов'язків Херсонської магістральної мережі державної електричної компанії Укрелектропередача, в тому числі і права земелекористування.

Відповідно до Положення майно Херсонських магістральних електричних мереж Південної електроенергетичної системи складають основні фонди, обігові кошти та інші цінності, вартість яких відображається у незакінченому окремому балансі, який входить до складу зведеного балансу Південної електроенергетичної системи Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»; Херсонські магістральні електричні мережі Південної електроенергетичної системи здійснюють користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети та напрямів своєї діяльності та чинного законодавства України.

Судом встановлено, що у 1993 році Новокаховське підприємство електричних мереж ПЄО Одессаенерго ( правопопередник позивача, якому була виділена земельна ділянка початково) укладав договір оренди з монтажним управлінням № 8 тресту Електроюгзапмонтаж, за яким Орендодавець передає, а Орендар приймає на 15 років у тимчасове використання земельну ділянку площею 5048 кв. м для будівництва виробничої бази, згідно затвердженого проекту, передбачений для виконання будівельно-монтажних робіт на об'єктах Новокаховської ПЕС, а також для енергогосподарства міста. ( т.1арк.72). Зазначений договір був підписаний з протоколом розбіжностей, за яким строк дії договору визначався по 31.12.98.

Також судом оглянуто будівельний проект виробничої бази, витяг із якого залучено до матеріалів справи ( т.1 арк.75), на останній сторінці якого є погодження посадової особи правопопередника позивача.

Таким чином, з 1993 року монтажне управління № 8 зайняло частину площі земельної ділянки, яка була відведена правопопереднику позивача з дозволу останнього для будівництва виробничої бази.

Суд звернув увагу, оглянувши надані докази, що ні договорі оренди, ні в державних актах на право постійного користування земельною ділянкою, які надані позивачем, не зазначена адреса або місцерозташування земельної ділянки. Тільки на план-схемі до державного акту від 2001 року зазначена адреса вул. Електромашинобудівників.

Сторони суду пояснили, що дійсно спірна земельна ділянка, яку використовує відповідач знаходиться на території земельної ділянки, яка передана позивачу на правах постійного користування. Суд зазначені пояснення прийняв до уваги.

Судом встановлено, що 20.04.99 колективне мале підприємство Лоран придбало у АО Електроюгзапмонтаж майно, що знаходилось на спірній земельній ділянці ( т.1 арк.22).

Судом встановлено, що пізніше 22.12.01 у колективного підприємства Лоран приватний підприємець ОСОБА_1 придбав нерухоме майно, що підтверджено договором купівлі продажі.

Позивач пояснив у судовому засіданні, що на теперішній час частина земельної ділянки, наданої у постійне користування Державному підприємству «Національна енергетична компанія «Укренерго», площею 0,4 гектарів (з боку вулиці Буніна, буд.1а), на його думку, самовільно зайнята приватним підприємцем ОСОБА_1 і використовується ним для ведення власної підприємницької діяльності. Про це свідчить акт обстеження земельної ділянки від 14.04.2008р-., складений старшим державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Херсонського обласного управління земельних ресурсів ОСОБА_6

Судом оглянуто вищезгаданий акт перевірки та встановлено, що державний інспектор у ньому зазначив, що частина земельної ділянки площею 0,4 га використовується без правоустановчих документів приватним підприємцем ОСОБА_1 На даній земельній ділянці розташовано металевий ангар, адміністративна будівля, капітальні споруди гаражів.

Відповідно до ст.1 ЗУ Про державний контроль за використанням та охороною земель та земельного законодавства самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння не наданої їй земельної ділянки та не спирається на законі і відбувається з порушеннями зазначеного порядку надання земельних ділянок до встановлення її меж у натурі, до одержання документу, що посвідчує право на неї та державної реєстрації

З суб'єктивного боку самовільне зайняття земель є завжди навмисним порушенням закону, спрямованим на заволодіння земельною ділянкою.

У відповідності до ст.33,34 ГПК України саме на позивача покладено обов'язок доводити обставини на які, останній посилається як на підставу свої вимог.

Як підтверджують матеріали справи, позивач доводить свої вимоги щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки з посилання на акт перевірки від 14.04.08, однак в акті зазначено, що відповідач використовує земельну ділянку без правоустановчих актів на земельну ділянку, тобто, з порушенням чинного земельного законодавства, а не самовільно. Також надані документи свідчать, що відповідач використовує придбане нерухоме майно на підставі цивільно- правового акту -договору купілі-продажу майна, яке було збудоване у 1993 році за дозволом правопопередника позивача, відповідно користування відповідачем майном та земельною ділянкою, на якій знаходиться зазначене майно спирається на цивільно-правових засадах та не може бути самовільним. Як витікає із встановленого, відповідач використовує земельну ділянку, на якій розміщене його нерухоме майно із порушенням чинного земельного законодавства, зокрема ст.124,125 ЗК України, однак не є самовільним. В зв'язку з цим, позивач безпідставно обґрунтовує вимоги щодо самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем актом перевірки від 14.04.08.

Із огляду на матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позивач не довів факту самовільного зайняття земельної ділянки і іншими документальними доказами.

Як свідчать матеріали справи, з 1993 року правопопередник позивача дозволив використовувати частину земельної ділянки під виробничу базу МУ № 8 для виробничих цілей як для електроенергетичного підприємства так і для потреб міста ОСОБА_5.

Потім протягом більше 10 років позивач та його попередники не пред'являли будь-яких претензій власникам збудованого нерухомого майна на цій земельній ділянці, що свідчить про їх мовчазну згоду з частковим використанням земельної ділянки відповідачем.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено факту самовільного використання відповідачем земельної ділянки, відповідно, позивач безпідставно обґрунтував вимогами ст.212 Земельного кодексу України.

Із огляду на встановлені факти суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя Л.М. Немченко

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 23.04.2010 р.