ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
------------------------------------------------------------------------------
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 р. Справа №14/45

Господарський суд у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., при секретарі судового засідання Пастуховій О.С. за участю представників за довіреностями ОСОБА_1 (від позивача), розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси у приміщенні суду справу за позовною заявою
позивачатовариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого малого підприємства «Антарія»
до відповідачазакритого акціонерного товариства «Черкаський агротепличний комбінат»
про стягнення 80767,81 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 80767,81 грн. (з них: 50000 грн. основного боргу, 26112,18 грн. інфляційних за період з 21.05.2009 по 09.11.2009, 2507,33 грн. три проценти річних за той же період, 2148 грн. пені із ставки 1% від вартості невиконаних зобовязань, ) з підстав несплати відповідачем коштів у визначений договором строк за отримані відповідачем насіння помідорів „Раїса та відшкодування у звязку з цим державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і пояснив, що після отримання насіння, вартість якого становить 214830,00 грн. відповідач у травні червні 2009 року розрахувався частково, на суму 164830 грн., у звязку з чим просив стягнути суму, що є предметом позову. На заперечення відповідача та на запитання суду пояснив, що виданий відповідачем простий вексель від 03.10.2008 серії АА №0094338 до виконання не предявлявся і в установленому порядку не опротестовувався, що про проведення розрахунків векселем законодавством передбачено обовязкове укладення договору у письмовій формі, що договором між сторонами не передбачено проведення розрахунків векселем, тому договір в частині його видачі є недійсним, просив відповідно до ст.83 Господарського процесуального кодексу України визнати договір щодо проведення розрахунків по векселю недійсним та відповідно до п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 стягнути борг за поставлений товар по договору поставки.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні 02.03.2010 позов не визнали повністю і на його заперечення вказали, що провели розрахунок векселем, що письмовим правочином про проведення розрахунку векселем є акт приймання передачі, підписаний керівниками сторін і скріплений їх печатками. До наступного судового засідання від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його хворобою, однак доказів цьому суду не надано. Ухвалою суду від 04.02.2010 явка відповідача не визнавалась обовязковою та сторони були попереджені, що причини неявки мають підтверджуватись доказами та що неможливість явки одного представника (в т.ч. з причин хвороби, відрядження, відпустки, участі в іншому судовому засіданні), не позбавляє керівника сторони можливості призначити іншого або представляти інтереси особисто. Суд вважає, що відповідач не зявився у судове засідання без поважних причин. Неявка без поважних причин належним чином повідомленої сторони не є перешкодою для розгляду справи, у звязку з чим суд, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України розглянув справу за наявними у ній матеріалами.

У засіданні оголошувалась перерва 23.0.2010 та 02.03.2010 про що учасники засідання були повідомлені під розписку.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Заслухавши представників сторін та дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

Згідно з договором поставки насіння від 02.10.2008 №25/07 по накладній від 03.10.2008 № А-00000379, за довіреністю типової форми №М-2 від 02.10.2008 серії НМБ №604633 через свого представника відповідач отримав від позивача насіння помідора „Раїса на загальну суму 214830 грн. 03.10.2008 сторонами складено акт приймання передачі простого векселя від 03.10.2008 серії АА №0094338 на суму 214830,00 грн., який підписано керівниками сторін та скріплено печатками. У акті зазначено, що вексель передано на виконання зобовязань за кредиторською заборгованістю відповідно до договору №25/07 від 02.10.2008. Відповідач платіжними дорученнями від 20.05.2009, від 02.06.2009 та від 16.06.2009 перерахував позивачу 134830 грн. У платіжних дорученнях вказано про перерахування коштів відповідно до укладеного сторонами договору. 10.09.2009 за №206 позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою про сплату боргу, пені і інфляційних на загальну суму 78491,20 грн. відповіді на яку відповідач не надіслав.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються і підтверджуються наявними у справі матеріалами, зокрема, вищеназваними договором, векселем, актом приймання передачі останнього, накладною, довіреністю, претензією, а також витягами з банківського реєстру, витягом із установчих документів позивача, письмовими поясненнями позивача і відповідача, зафіксованими у протоколі судового засідання поясненнями представників сторін.

Проведення розрахунків за договором шляхом передачі простого векселя на суму боргу відповідно до ч.3 ст.4 Закону України „Про обіг векселів в Україні суд вважає правовою підставою відмови у задоволенні позову. При перевірці реквізитів векселя установлено їх необхідну достатність відповідно до ст.75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, у звязку з чим підстави для визнання його таким, що має дефекти форми відсутні. Оригінал векселя подано позивачем суду. Вексель будь-яких написів про його передачу (індосаменту) не містить, в установлений для його оплати строк (20.05.2009) до оплати не предявлено і в установленому порядку не опротестовано, строк предявлення позову за ним до векселедавця не пропущено.

Суд відхиляє доводи позивача, оскільки вважає акт приймання передачі векселя від 03.10.2008 письмовим правочином, підписаним уповноваженими на те особами. Посилання позивача на п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 №5 суд вважає неправильним його тлумаченням, оскільки у ньому йдеться саме про можливість стягнення вексельної суми, а не боргу за договором на підставі якого було видано вексель в іншому випадку перший і останній абзаци суперечили б один одному. Отже позивач не позбавлений можливості предявлення позову про стягнення вексельної суми.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя Ю.А. Хабазня

Повний текст рішення підписано 15.03.2010