РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 57/32 05.10.10

За позовом Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та Захист"

до Військової частини НОМЕР_1

про відшкодування в порядку регресу шкоди в розмірі 4795,50 грн.,

спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

Суддя Гулевець О.В.
Представники сторін:
Від позивача: Дощук М.П. (Дов.)

Від відповідача: Кобилянський О.В. (Дов.)

У судовому засіданні 05.10.2010 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач - Закрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Добробут та Захист" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відповідача - Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування в порядку регресу шкоди в розмірі 4795,50 грн., спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив, що 26 листопада 2009 року на вулиці Луначарського м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу "Mitsubishi L200" (державний номерний знак НОМЕР_2 ) та транспортного засобу марки "ГАЗ" (державний номерний знак НОМЕР_3 ) під керуванням гр. ОСОБА_1 , якого визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, яке призвело до ДТП, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2007 року.

На підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 10/17/1-3073 від 09.09.2009р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) Позивачем було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Mitsubishi L200" ( НОМЕР_2 ), а тому Позивачем отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Враховуючи той факт, що винний у вчиненні ДТП гр. ОСОБА_1 перебував з Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 у трудових відносинах, та під час ДТП виконував трудові обов`язки, обов`язок з відшкодування збитків покладається на Відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2010 р. порушено провадження у справі № 57/32 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.09.2010р.

06.09.2010р. в судовому засіданні представник Відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважає необґрунтованими та просив суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень Відповідач посилається на те, що в порушення вимог законодавства Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування з порушенням порядку передбаченого Договором страхування; на підставі рахунку СТО, а не шляхом проведення незалежної оцінки.

06.09.2010р. в судовому засіданні судом оголошено перерву на 14.09.2010р.

14.09.2010р. в судовому засіданні судом оголошено перерву на 05.10.2010р.

05.10.2010р. у судовому засіданні представник Позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

05.10.2010р. в судовому засіданні представник Відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та надав суду додаткові письмові пояснення по справі.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:
09 вересня 2009 року між Позивачем - Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Добробут та Захист" та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 10/17/1-3073 (далі - Договір), об`єктом страхування за яким визначено автомобіль.

Предметом Договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону і пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами, а також обладнанням, зазначеними у Договорі.

26 листопада 2009 року на вулиці Луначарського м. Києві сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля "Mitsubishi L200" (державний номерний знак НОМЕР_2 ) та автомобіля марки "ГАЗ" (державний номерний знак НОМЕР_3 ), а саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "ГАЗ" (д.н.з. НОМЕР_3 ), не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "Mitsubishi L200" (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується довідками ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2009р. у адміністративній справі № 3-7328/09, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до рахунку № НОМЕР_4 від 23.12.2009р. ТОВ "Світ-Авто" вартість матеріального збитку (вартість ремонту та запасних частин), завданого власнику автомобіля "Mitsubishi L200" (д.н.з. НОМЕР_2 ) в результаті його пошкодження в ДТП, складає 4795,50 грн. (належним чином завірена копія рахунку знаходиться в матеріалах справи).

На підставі страхового акту № 005/01/10 від 13.01.2010р., Позивач виконуючи свої зобов`язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 4795,50 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ "Світ-Авто", що підтверджується платіжним дорученням № 35 від 14.01.2010р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Позивача перейшло в межах суми 4795,50 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_3 , встановлена у судовому порядку.

За змістом п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди України" від 27.03.1992 р. № 6 джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Транспортний засіб - автомобіль "ГАЗ" (д.н.з. НОМЕР_3 ) належить Відповідачу - Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується технічним талоном транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 13.07.2009р., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Із довідки ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що транспортний засіб - автомобіль "ГАЗ" (д.н.з. НОМЕР_3 ), яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "Mitsubishi L200" (д.н.з. НОМЕР_2 ), належить Відповідачеві - Військовій частині НОМЕР_1 та знаходився під керуванням водія - ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП працював на посаді водія Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2007 року та не заперечується Відповідачем.

Вина ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля "ГАЗ" (д.н.з. НОМЕР_3 ) відшкодовується Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 .

18.02.2010р. Позивач звернувся до Відповідача з претензією вих. № 183 з вимогою відшкодувати у порядку регресу шкоду, заподіяну в результаті ДТП.

Проте, вищевказану претензію Відповідач залишив без задоволення, посилаючись на відсутність експертного висновку щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mitsubishi L200".

Матеріалами справи підтверджено, що до Позивача перейшло право зворотної вимоги в межах суми 4795,50 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ЗАТ "Страхова компанія "Добробут та Захист" суми страхового відшкодування у розмірі 4795,50 грн.

Заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо порушення Позивачем порядку виплати страхового відшкодування не приймаються судом до уваги, оскільки рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, а також необхідність і достатність поданих Страхувальником документів для ідентифікації страхової події приймає виключно Страховик (Позивач), а оскаржувати такі рішення - особа, яка має матеріальний інтерес (тобто страхувальник або вигодонабувач). Оскільки Відповідач не має такого інтересу, він не має права оскаржувати рішення Страхувальника.

Щодо тверджень Відповідача про необґрунтованість вартості страхового відшкодування, суд зазначає наступне.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з п. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi L200" (д.н.з. НОМЕР_2 ) становить 4795,50 грн.

Позивачем, в свою чергу підтверджено понесення ним фактичних затрат в розмірі 4795,50 грн. на оплату відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi L200" (д.н.з. НОМЕР_2 ).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога Позивача про стягнення з Відповідача 4795,50 грн. шкоди в порядку регресу є обґрунтованою та законною, була доведена Позивачем належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, всебічно і ґрунтовно дослідивши всі обставини справи з врахуванням наданих доказів прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі.

В зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита в розмірі 102,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236,00 грн. підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_6 ; р/р НОМЕР_7 в ГУДКУ у м. Києві, МФО 820019; або з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та Захист" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, 1; ідентифікаційний код 31571133; р/р НОМЕР_8 в "Райффайзен Банк Аваль" в м. Києві, МФО 300335) 4795 (чотири тисячі сімсот дев`яносто п`ять) грн. 50 коп. відшкодування шкоди в порядку регресу, 102 (сто дві) грн. 00 коп. державного мита та 236 (двісті тридцять шість) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Суддя О.В. Гулевець

Дата підписання рішення: 12.10.2010р.