ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
19.04.10 Справа № 9/158
Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого-судді Мельник Г.І.
суддів: Новосад Д.Ф.
розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Константа-Захід», м. Львів за вих. № 15/03 від 16.10.2009 року
на рішення господарського суду Львівської області від 08.10.2009 року
у справі № 9/158
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів», м. Городок Львівської області
до відповідача: Дочірнього підприємства «Константа-Захід», м. Львів
про стягнення заборгованості в розмірі 102 254,00 грн. та судових витрат,
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 316 від 30.07.2009 року);
від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 27.10.2009 року);
Рішенням господарського суду Львівської області (суддя Данко Л.С.) від 08.10.2009 року у справі № 9/158 позов задоволено частково: стягнуто з Дочірнього підприємства «Константа-Захід», м. Львів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів», м. Городок Львівської області 92 278 грн. 65 грн. основного боргу, 9516 грн. 45 коп. пені, 1017 грн. 95 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач Дочірнє підприємство «Константа-Захід»з постановленим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить його скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю, оскільки вважає дане рішення незаконним, необґрунтованим і таким, що прийняте за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права. Свої вимоги скаржник аргументує, зокрема тим, що позивач всупереч вимогам ст. 32, 33 ГПК України не надав суду жодного доказу в підтвердження суми заборгованості, яка вказана ним у позовній заяві. Покликається на те, що поставка товару по накладних № ЕЛ-01495 від 08.04.2008 року та № ЕЛ-01497 від 08.04.2008 року відбулася ще задовго до укладення договору купівлі-продажу від 19.05.2008 року, а тому не має ніякого відношення до даного спору. Вважає, що судом першої інстанції не зясовано та не досліджено тієї обставини, що видаткові накладні № ЕЛ-04468 від 15.10.2008 року та № ЕЛ-04499 від 16.10.2008 року також не мають ніякого відношення до договору купівлі-продажу від 19.05.2008 року, а тому не можуть виступати предметом даного судового розгляду. Окрім того, в обґрунтування своїх вимог посилається на порушення позивачем при нарахуванні пені вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, а місцевим господарським судом при її стягненні з відповідача ч. 2 ст. 258 ЦК України та ч. 5 ст. 203 ГК України.

Позивач ТзОВ «Ельпласт-Львів»вимоги ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2009 року не виконав, відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст. 96 ГПК України не надав, однак його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 18.01.2010 року та 22.02.2010 року, а строк вирішення апеляційної скарги продовжувався згідно вимог ст. 69 ГПК України. В судовому засіданні 12.04.2010 року оголошувалась перерва до 19.04.2010 року.

Розглянувши апеляційну скаргу та доповнення до неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення господарського суду Львівської області від 08.10.2009 року у справі № 9/158 змінити, виходячи з наступного.

Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній докази, колегією встановлено, що підставою подання позивачем позову у даній справі стало неналежне виконання відповідачем зобовязань по договору купівлі-продажу № 97-08, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів»(продавець) та Дочірнім підприємством «Константа-Захід»(покупець) 19.05.2008 року, за умовами якого продавець зобовязався виготовити та передати у власність покупця товар, а покупець прийняти товар та на умовах цього договору оплатити його вартість.

Пунктами 2 та 4.1 зазначеного договору сторони погодили, що загальна кількість товару визначається погодженим сторонами письмовим замовленням, а оплата товару здійснюється на протязі 10-ти календарних днів з моменту його отримання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем подано видаткові накладні, на підставі яких позивач в період з травня 2008 року по листопад 2008 року поставив відповідачу обумовлений укладеним договором товар, а саме: № ЕЛ-01495 від 08.04.2008 року, № ЕЛ-01497 від 08.04.2008 року, № ЕЛ-01813 від 23.05.2008 року, № ЕЛ-01814 від 23.05.2008 року, № ЕЛ-01815 від 23.05.2008 року, № ЕЛ-02457 від 30.05.2008 року, № ЕЛ-02672 від 12.06.2008 року, № ЕЛ-04181 від 29.09.2008 року, № ЕЛ-04213 від 01.10.2008 року, № ЕЛ-04215 від 01.10.2008 року, № ЕЛ-04237 від 02.10.2008 року, № ЕЛ-04239 від 02.10.2008 року, № ЕЛ-04268 від 03.10.2008 року, № ЕЛ-04271 від 03.10.2008 року, № ЕЛ-04332 від 07.10.2008 року, № ЕЛ-04345 від 07.10.2008 року, № ЕЛ-04364 від 09.10.2008 року, № ЕЛ-04365 від 09.10.2008 року, № ЕЛ-04366 від 09.10.2008 року, № ЕЛ-04372 від 09.10.2008 року, № ЕЛ-04373 від 09.10.2008 року, № ЕЛ-04467 від 15.10.2008 року, № ЕЛ-04468 від 15.10.2008 року, № ЕЛ-04499 від 16.10.2008 року, № ЕЛ-04638 від 24.10.2008 року, № ЕЛ-04838 від 04.11.2008 року, № ЕЛ-04875 від 05.11.2008 року, № ЕЛ-05098 від 18.11.2008 року та № ЕЛ-05177 від 21.11.2008 року. Відповідач отримав зазначений у цих накладних товар через осіб, уповноважених довіреностями серія ЯОШ № 365316 від 08.04.2008 року, серія ЯОУ № 826066 від 22.05.2008 року, серія ЯОУ № 826081 від 30.05.2008 року, серія ЯОУ № 826128 від 12.06.2008 року, серія ЯОУ № 826536 від 29.09.2008 року, серія ЯОУ № 826558 від 15.10.2008 року, серія ЯОУ № 826619 від 04.11.2008 року, серія ЯОУ № 826693 від 18.11.2008 року та серія ЯОУ № 827067 від 21.11.2008 року.

Факт отримання товару по вищевказаних видаткових накладних, оригінали яких було оглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні, підтвердив директор Дочірнього підприємства «Константа-Захід»ОСОБА_4, викликаний місцевим господарським судом в судове засідання для дачі пояснень в порядку ст. 30 ГПК України.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачаться з матеріалів справи, відповідач свої зобовязання по укладеному договору щодо оплати вартості товару, отриманого по вищезазначених видаткових накладних, у повному обсязі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості перед позивачем в сумі 92 278,65 грн., яку позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача.

Одночасно, зясуванням документальних доказів у справі колегією встановлено, що поставка товару по видаткових накладних № ЕЛ-01495 від 08.04.2008 року та № ЕЛ-01497 від 08.04.2008 року на загальну суму 8388,27 грн. здійснювалася до укладення між сторонами 19.05.2008 року договору купівлі-продажу № 97-08. Таким чином, заборгованість по оплаті товару, яка виникла на підставі цих накладних, не може виступати предметом судового розгляду в межах даного позовного провадження, а тому висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача даної заборгованості є необґрунтованим і безпідставним.

Враховуючи вищенаведене, колегією встановлено, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем за отриманий в період дії договору купівлі-продажу № 97-08 від 19.05.2008 року товар становить 83 890,38 грн. (92 278,65 грн. - 8388,27 грн.), яка є документально підтвердженою, відповідає дійсним обставинам справи та не спростована відповідачем у встановленому законом порядку, оскільки докази, що підтверджують виконання відповідачем зобовязань щодо повної оплати вартості отриманого товару в добровільному порядку на момент розгляду спору судом, в матеріалах справи відсутні і скаржником колегії такі також не надано.

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на платіжне доручення № 2034 від 01.10.2008 року, згідно якого відповідач 01.10.2008 року перерахував на рахунок позивача 202 406,74 грн. в якості оплати за отриманий товар, вищенаведеного висновку суду апеляційної інстанції не спростовує, оскільки у графі призначення платежу даного платіжного доручення зазначено «оплата за матеріали згідно договору № 32/09-2008 від 23.09.2008 року», який не є предметом даного судового розгляду.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, у звязку з тим, що відповідач у встановлений договором купівлі-продажу № 97-08 від 19.05.2008 року строк оплату за отриманий товар не здійснив, позивач у відповідності до вимог ст. ст. 610-612, ч. 1 ст. 624 ЦК України та ст. ст. 230-232 ГК України на підставі п. 9.1 договору нарахував відповідачу за період прострочення оплати пеню в сумі 9975,35 грн. (розрахунок пені наведено у тексті позовної заяви і здійснено від розміру боргу, який залишався неоплаченим, по мірі проведення оплати відповідачем, з урахуванням ставки НБУ, яка діяла на час нарахування пені). Місцевим господарським судом згідно перерахунку задоволено позов в цій частині, за винятком 458,90 грн. пені, у стягненні якої відмовлено з огляду на приписи частини 6 статті 232 ГК України.

Водночас, зважаючи на встановлені колегією обставини щодо поставки товару по видаткових накладних № ЕЛ-01495 від 08.04.2008 року та № ЕЛ-01497 від 08.04.2008 до укладення між сторонами 19.05.2008 року договору купівлі-продажу № 97-08, нарахування пені на суму заборгованості, яка виникла по цих накладних, є необґрунтованим. Тому, колегія вважає за доцільне зменшити розмір пені, який було стягнуто місцевим господарським судом, на 504,68 грн., а оскаржуване рішення в цій частині змінити, стягнувши з відповідача 9011,77 грн. (9516,45 грн. - 504,68 грн.).

Аналізом матеріалів справи колегію встановлено, що відповідач в порушення зобовязань згідно договору купівлі-продажу № 97-08 від 19.05.2008 року розрахунків з позивачем за поставлений в період дії цього договору товар в повному обсязі не здійснив та пеню не відшкодував.

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на порушення позивачем при нарахуванні пені вимог ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», згідно якої розмір пені, що встановлений договором, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, спростовуються п. 9.1 договору купівлі-продажу № 97-08 від 19.05.2008 року, за умовами якого за недотримання покупцем строку оплати за отриманий товар, останній зобовязується сплатити продавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Не заслуговують на увагу і твердження скаржника про порушення місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваного рішення положень ч. 2 ст. 258 ЦК України та ч. 5 ст. 203 ГК України. У відповідності до вимог ч 3. ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Наведене положення закону свідчить про те, що судом апеляційної інстанції не може бути застосована позовна давність за заявою сторони у спорі, якщо таку заяву не було зроблено в місцевому господарському суді. Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені не подавав.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 08.10.2009 року у справі № 9/158 слід змінити. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а тому не розцінюються колегією як такі, що мають суттєве значення для вирішення даного спору, і до уваги не приймаються.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Константа-Захід», м. Львів за вих. № 15/03 від 16.10.2009 року задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 08.10.2009 року у справі № 9/158 змінити, стягнувши з Дочірнього підприємства «Константа-Захід», м. Львів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів», м. Городок Львівської області 83 890,38 грн. основного боргу та 9011,77 грн. пені. В решті дане рішення залишити без змін.

3. Судові витрати по розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

4. Доручити місцевому господарському суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.