ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.07.10 № 23/192/08-АП-11/141/10-АП

суддя Гончаренко С.А.

15 год. 16 хв.

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Гончаренко С.А.,

при секретарі судового засідання Вака В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю Литво (Каховське шосе, буд. 27, м. Мелітополь, Запорізька область, 72311)

до відповідача: Мелітопольська обєднана державна податкова інспекція Запорізької області (вул. Кірова, 31, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312)

у присутності представників :

позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 20.01.2010р.;

відповідача: ОСОБА_2 дов. № 27175/10/10-010 від 31.08.2009р.

про: зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю Литво про зобовязання Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Запорізької області вчинити дії щодо списання в картках особового рахунку позивача 16331,80 грн.

06.08.2008р. відкрито провадження в адміністративній справі, призначені дата і час судового засідання.

В процесі судового розгляду позивачем було змінено предмет позову на зобовязання Мелітопольської ОДПІ Запорізької області внести зміни до картки особового рахунку ТОВ Литво з податку на додану вартість шляхом:

- зменшення станом на 10.06.2008 р. (дата відображення в особовому рахунку відомостей про закриття провадження у справі про банкрутство ТОВ Литво) суми податкового боргу на 20327,30 грн.;

- збільшення станом на 10.06.2008 р. суми переплати на 70,29 грн.;

- скасування записів про нарахування за період з 10.06.2008 р. пені на відсутній податковий борг.

Ухвалою від 16.02.2009р. по справі призначалась судово-економічна експертиза, відповідача зобовязано здійснити оплату за її проведення.

На підставі розпорядження виконуючого обовязки голови господарського суду Запорізької області від 19.04. № 268, ухвалою від 19.04.2010 р. справа прийнята до розгляду даним складом суду.

Позивач наполягає на позовних вимогах, викладених у заяві про зміну предмету позову, зокрема зазначає, що відповідач не провів в картці особового рахунку позивача чіткого розмежування податкових зобовязань, які виникли до дати порушення провадження у справі про банкрутство і мають погашатися в порядку, встановленому законодавством про банкрутство, та поточних зобовязань, які погашаються в загальному порядку, що призвело до штучного збільшення поточних зобовязань за рахунок сум, які в дійсності мали бути списані.

Тобто, відповідач здійснив самостійне зарахування платежів, спрямованих платником податку в рахунок погашення поточних податкових зобовязань, у рахунок сплати податкового боргу (шляхом перерозподілу сум ПДВ, що самостійно сплачені позивачем за платіжним дорученням, без врахування Призначення платежу), що виник раніше та є конкурсною сумою у справі про банкрутство і погашення якої здійснюється згідно п. 7.8 ст. 7 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., в порядку, передбаченому Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом № 2343 від 09.02 2005р. без застосування норм Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами № 2181-ІІІ від 21.12.2000р.

Стверджує, що конкурсні зобовязання відповідача, що виникли станом на 05.04.2006р. на підставі затвердженого ухвалою господарського суду від 30.08.2006 року у справі № 25/81/06 реєстру вимог кредиторів склали 809312,20 грн., з яких:

200000,00 грн. - сплачено позивачем в процедурі санації платіжним дорученням № 1065 від 27.03.2008 року;

196430,20 грн. - сплачено позивачем в процедурі санації платіжним дорученням № 1157 від 11.04.2008 року;

412882,00 грн. - списано відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.05.2008 року у справі № 25/81/06-19/103/08.

Конкурсні зобовязання позивача перед відповідачем погашені в повному обсязі, що зумовило припинення провадження у справі про банкрутство.

Щодо поточних зобовязання які виникли після 05.04.2006 року:

За період з 05.04.2006р. (дата порушення справи про банкрутство Позивача) до 19.05.2008р. (дата припинення провадження у справі про банкрутство) у позивача виникли податкові зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 2384750,78 грн., з яких позивачем оплачено 2384820,87 грн. Таким чином, на момент припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ Литво податковий борг у останнього мав бути відсутнім, замість цього мала рахуватися переплата з податку на додану вартість в розмірі 70,29 грн.

В дійсності ж, як вбачається з акту звіряння, наданого відповідачем та залученого до матеріалів справи, станом на 10.06.2008 р. (дата відображення відповідачем в картці особового рахунку позивача інформації про припинення провадження у справі про банкрутство) в картці особового рахунку обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 20327,30 грн., в тому числі пеня 4337,52 грн.

Відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову, при цьому вважає неправомірною позицію позивача щодо зарахування деяких сум в рахунок сплати поточних платежів, які виникли після порушення справи про банкрутство та не були конкурсними вимогами.

При обліку суми податкового зобовязання в сумі 825644,00 грн. (податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.07.2004р.) в картці особового рахунку платника податків ТОВ Литво обліковувалася переплата в сумі 12037,07 грн., яка виникла до дати порушення провадження у справі про банкрутство підприємства, та, відповідно, була зарахована податковим органом у зменшення суми податкового боргу по податковому повідомленню-рішенню. Вважає зарахування зазначеної переплати в рахунок погашення податкового повідомлення-рішення цілком правомірним, так як платником податків у призначенні платежу, зазначеному в платіжному дорученні від 30.03.2006р. № 816 на загальну суму 144000,00 грн., не визначено, що це є частково авансовий платіж по податковим деклараціям за наступні податкові періоди. Робить висновок, що позивач розпочав частково сплачувати суму податкового зобовязання згідно податкового повідомлення-рішення 825644,00 грн. тому податковою інспекцією було проведено підбиття підсумків в особовій картці ТОВ Литво з податку на додану вартість та зараховано переплату в сумі 12037,07 грн. в рахунок сплати податкового повідомлення-рішення на суму 825644,00 грн. Таким чином, стверджує, що у ТОВ Литво на 10.06.2006р. обліковувався податковий борг в сумі не 825644,00 грн., а 813606,93 грн.

Крім того, відповідач вважає, що переплата в суму 12037,07 грн. не може зараховуватись в рахунок погашення поточних платежів, які виникли після 05.04.2006р., у звязку з тим, що переплата виникла станом на 30.03.2006р., тобто до дати порушення справи про банкрутство та введення мораторію.

Сума 4023,00 грн. сплачена позивачем відповідно до платіжного доручення від 26.04.2006р. № 1205, призначення платежу: 5% штрафних санкцій по ПДВ, у т.ч. серпень 2005 р. - 1471,00 грн., вересень 2005р. - 827,00 грн., жовтень 2005 р. - 1725,00 грн. Перераховано повністю. Зазначена сума оплати зарахована відповідачем в зменшення податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.07.2004р., так як фактично нарахувань податкових зобовязань, перелічених в платіжному дорученні, платником податків до податкової інспекції надано не було ані на момент сплати зазначеної суми ані в подальшому. За позивачем станом на 26.04.2006р. не обліковувалось іншої заборгованості, крім нарахованої згідно податкового повідомлення-рішення № /0 від 19.07.2004р.

Сума 271,73 грн., сплачена як відсотки за користування податковим кредитом відповідно до платіжного доручення від 28.04.2006р. № 1291 на загальну суму 15271,73 грн. Зазначена сума по технічним причинам не була зарахована саме в погашення відсотків за користування податковим кредитом, а фактично зменшила заборгованість платника по основному боргу по податковому повідомленню-рішенню № /0 від 19.07.2004р.

Звертає увагу суду, що при цьому, фактично було здійснено перерозподіл заборгованості між основним боргом та пенею, тобто сума основної заборгованості за податковим повідомленням-рішенням зменшилася на 271,73 грн., а сума пені, відповідно, збільшилася на таку саму суму

Викладеним вище відповідач пояснює виставлення вимоги до боржника в сумі 809312,20 грн., тобто з урахуванням часткової оплати за рахунок наявної на момент узгодження податкового зобовязання переплати в сумі 12037,07 грн., сум сплачених за платіжним дорученням від 26.04.2006р. № 1205 4023,00 грн. та за платіжним дорученням від 28.04.2006р. № 1291 у частині сплачених відсотків 271,73 грн.

Вимоги суду щодо оплати за проведення судово-економічної експертизи відповідач не виконав, внаслідок чого господарський суд не отримав висновків судово-економічної експертизи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши додатково надані сторонами докази та заслухавши їх повноважних представників, встановив наступні обставини:

03.04.2006р. ТОВ Литво звернулось до господарського суду Запорізької області із заявою про порушення відносно нього справи про банкрутство на підставі ст. 53 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом № 2343 від 09.02 2005р. (провадження санації боржника його керівником). В заяві позивач зазначив про наявність у нього узгодженого податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 825644,00 грн. (постанова Запорізького апеляційного суду у справі № 6/230-13/519 від 28.03.2006 року), власне, саме це зобовязання і зумовило ініціювання боржником справи про банкрутство та відкриття процедури санації. Провадження у справі про банкрутство ТОВ Литво порушено господарським судом Запорізької області 05.04.2006 року (справа №25/81/06).

Пунктом 7.8. ст. 7 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. встановлено, що з моменту прийняття ухвали судом про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок сплати податкового зобовязання або погашення податкового боргу такого платника податків, зазначених у заяві, яка подається до суду, визначається згідно з нормами Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, без застосування норм цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобовязані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Щодо зобовязань, які виникли після вказаної дати, то їх облік ведеться в звичайному порядку, адже такі зобовязання не є конкурсними, на них відповідно до абз. 24 ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та п. 5.4. Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/1193 від 04.06.2004 року Про деякі питання практики застосування Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не розповсюджується мораторій на задоволення вимог кредиторів, отже, ці зобовязання боржник має виконувати в звичайному порядку.

Таким чином, після порушення провадження у справі про банкрутство боржника облік його податкових зобовязань має вестись в картці особового рахунку окремо за зобовязаннями, на які поширюються процедури, передбачені законодавством про банкрутство, та за зобовязаннями, які виникли після порушення провадження у справі та є поточними.

При цьому, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не заявлені в установлений строк вимоги конкурсних кредиторів вважаються погашеними, а відповідно до п. 8.11 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/1193 від 04.06.2004 року Про деякі питання практики застосування Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом правовим наслідком винесення ухвали про відмову у визнанні вимог кредитора є позбавлення кредитора права брати участь у справі про банкрутство і отримати задоволення своїх вимог, що за своїм змістом рівнозначно відмові у задоволенні позовних вимог у позовному провадженні, слід зробити висновок, відповідно якого:

Розмір зобовязань позивача перед відповідачем, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, визначається виключно на підставі ухвали господарського суду про затвердження реєстру вимог кредиторів (решта вимог, якщо і існувала, наразі є погашеною або в звязку з їх непредявленням, або в звязку з їх відхиленням судом). При цьому, відповідний обсяг зобовязань, згідно з ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, є фактом, що не потребує повторного доказування.

Розмір поточних зобовязань позивача перед відповідачем за весь період провадження у справі про банкрутство, відповідно, має визначатися як різниця між сумою нарахованих позивачеві після порушення справи про банкрутство податкових зобовязань та здійснених останнім платежів в погашення цих зобовязань (оскільки відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом протягом дії мораторію, тобто, протягом всього провадження у справі про банкрутство, штрафні санкції за несвоєчасне погашення податкових зобовязань до боржника не застосовуються, при визначенні суми поточних зобовязань не має жодного значення, чи своєчасно боржник здійснював їх погашення).

З огляду на наведене, зобовязання ТОВ Литво за весь період з моменту порушення справи про банкрутство до моменту припинення цього провадження поділяються на конкурсні зобовязання та поточні.

Конкурсні зобовязання відповідача, що виникли станом на 05.04.2006р. на підставі затвердженого ухвалою господарського суду від 30.08.2006 року у справі № 25/81/06 реєстру вимог кредиторів склали 809312,20 грн., з яких:

200000,00 грн. - сплачено позивачем в процедурі санації платіжним дорученням № 1065 від 27.03.2008 року;

196430,20 грн. - сплачено позивачем в процедурі санації платіжним дорученням № 1157 від 11.04.2008 року;

412882,00 грн. - списано відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.05.2008 року у справі № 25/81/06-19/103/08.

Конкурсні зобовязання позивача перед відповідачем погашені в повному обсязі, що зумовило припинення провадження у справі про банкрутство.

Щодо поточних зобовязання які виникли після 05.04.2006 року:

За період з 05.04.2006р. (дата порушення справи про банкрутство Позивача) до 19.05.2008р. (дата припинення провадження у справі про банкрутство) у позивача виникли податкові зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 2384750,78 грн., з яких позивачем оплачено 2384820,87 грн. Таким чином, на момент припинення провадження у справі про банкрутство ТОВ Литво податковий борг у останнього мав бути відсутнім, замість цього мала рахуватися переплата з податку на додану вартість в розмірі 70,29 грн.

В дійсності ж, як вбачається з акту звіряння, наданого відповідачем та залученого до матеріалів справи, станом на 10.06.2008 р. (дата відображення відповідачем в картці особового рахунку позивача інформації про припинення провадження у справі про банкрутство) в картці особового рахунку обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 20327,30 грн., в тому числі пеня 4337,52 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та заперечень на адміністративний позов, відповідач в порушення приписів абз. 24 ст. 1 і ч. 1 ст. 14 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також п. 7.8. ст. 7 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, після порушення провадження у справі про банкрутство позивача самовільно та протиправно здійснив погашення частини конкурсних зобовязань за рахунок наявної переплати з податку на додану вартість у сумі 12037,07 грн., яка рахувалася станом на 10.04.2006р. в картці особового рахунку підприємства, тоді як конкурсні зобовязання повинні погашатися виключно в межах провадження у справі про банкрутство. Більш за це, такі дії податкового органу щодо зменшення конкурсних зобовязань за рахунок поточних переплат суперечать поняттю мораторію на призводять до порушення черговості задоволення конкурсних вимог у справі про банкрутство.

Не можна погодитись з доводами відповідача про правомірність направлення наявної у позивача переплати за погашення податкових зобовязань і з огляду на наступне:

Інструкція про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби, затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.2005р. № 276, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.08.2005 року за № 843/11123 не містить жодної норми щодо прав податкового органу самовільно направляти суми переплати на погашення податкового боргу попередніх податкових періодів при веденні оперативного обліку платежів до бюджету.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів. При цьому згідно з п. 3.8 зазначеної Інструкції реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів одержувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення Призначення платежу.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суму податкових зобовязань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., який є спеціальним законом з питань оподаткування і встановлює порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетом з податків та зборів (обовязкових платежів), визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючими органами з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Ухвалою від 16.02.09 суд призначив по справі судово-економічну експертизу, проведення якої було доручено ПП Експерт-Д. Суд зобовязав Мелітопольську ОДПІ здійснити оплату за проведення експертизи. Оплата здійснена не була, у звязку з чим експертний висновок отриманий не був.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність вчинених ним дій.

Вимоги позивача законні, обґрунтовані і підтверджуються зібраними в справі доказами.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 94, 158 - 163, п. 6 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України від 06.10.05р. №2953-ІV), -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Зобовязати Мелітопольську обєднану державну податкову інспекцію в Запорізькій області (вул.Кірова,31, м. Мелітополь, Запорізька область, 72312) внести зміни до картки особового рахунку ТОВ Литво (Каховське шосе, буд. 27, м. Мелітополь, Запорізька область, 72311) з податку на додану вартість шляхом:

- зменшення станом на 10.06.08 суми податкового боргу на 20327грн. 30коп.;

- збільшення станом на 10.06.08 суми переплати на 70грн. 29коп.;

- скасування записів про нарахування за період з 10.06.08 пені на відсутній податковий борг.

Присудити до стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ Литво (Каховське шосе, буд. 27, м. Мелітополь, Запорізька область, 72311) документально підтверджені судові витрати.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя С.А.Гончаренко

В судовому засіданні 01.07.2010р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 06.07.2010р.