ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.07.10 № 23/711/06-АП-11/296/09-АП

суддя Гончаренко С.А.

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Гончаренко С.А.,

при секретарі судового засідання Вака В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю Т.М.К. (АДРЕСА_1, 69035)

до відповідача: Державна податкова інспекція у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (вул. Перемоги, 14, м. Запоріжжя, 69001)

у присутності представників :

позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 01.12.2009р.;

ОСОБА_2 дов. б/н від 24.06.2010р.;

відповідача: ОСОБА_3 дов. № 486/10-014 від 01.02.2010р.

про: скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду Запорізької області звернулось ТОВ Т.М.К. з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2006р. №2/3, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на прибуток у розмірі 958810 грн., у тому числі 663200 грн. основний платіж, 295610 грн. штрафні (фінансові) санкції та №/3, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем: податок на додану вартість у розмірі 666022,50 грн., у тому числі 444015 грн. основний платіж, 222007,50 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Ухвалою суду від 26.10.2006р. відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні оголошувалась перерва.

Ухвалою від 06.12.2006р. провадження у справі було зупинено до розгдяжу судовою колегією з цивільних справ Верховного Суду України касаційної скарги ДПІ у Святошинському районі м. Києва, поданої на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19.01.2006р. по справі №22-9266, якою скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва про скасування державної реєстрації та визнання недійсними установчих документів ПП УкрРесурсПром від моменту реєстрації та визнання недійсним свідоцтва платника ПДВ,

На підставі розпорядження в.о. голови господарського суду Запорізької області № 576 від 23.06.2009р., ухвалою від 23.06.2009р. справа прийнята до розгляду даним складом суду.

Ухвалою від 02.06.2010р. у звязку з усуненням обставин, що обумовили зупинення провадження у справі, провадження у справі було поновлено.

З метою витребування додаткових доказів, що мають істотне значення для вирішення спору, всебічного та обєктивного розгляду справи, а також для надання можливості сторонам нормативно та документально обґрунтувати свої доводи і заперечення в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Позивач підтримав адміністративний позов у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові. Заявою від 12.07.2010р. уточнив номери оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобовязання згідно з пп. 5.2.2 п. 5.2 ст. 5 Закону України Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами № 2181-ІІІ від 21.12.2000р. із змінами та доповненнями. Зазначає, що ТОВ Т.М.К. не порушувало діючого законодавства при здійсненні своєї господарської діяльності, сплаті податків, а саме п. 1.25 ст.1; п. 4.1 ст. 4; п. 5.1 п.5.3 ст.5; пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств №283/97 від 22.05.1997р. (із змінами та доповненнями) та пп. 7.4.1 п. 7.4; пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 та п. 1.8 ст. 1 Закону України Про податок на додану вартість № 168-ВР від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями). Просить позов задовольнити.

Відповідач не визнає адміністративний позов у повному обсязі, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення законними та обґрунтованими, а висновки податкового органу, викладені в акті перевірки такими, що відповідають дійсним обставинам справи та діючому законодавства.

Просить у задоволенні адміністративного позову ТОВ Т.М.К. до ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про скасування податкового повідомлення-рішення № 2/3 від 18.10.2006р., № /3 від 18.10.2006р. відмовити.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши додатково надані докази та вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини:

ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя проведено планову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства товариства з обмеженою відповідальністю Т.М.К. за період з 01.04.2004р. по 30.09.2005р., за результатами якої складено акт № 33/23-02-31836712 від 03.03.2006р.

На підставі акту перевірки були винесені № /0/9493 та №/0/9494 від 16.03.2006р.

Податковим повідомленням-рішенням № /0/9493 від 16.03.2006р. ТОВ Т.М.К. було визначено податкове зобовязання з податку на прибуток на суму 1173210 грн. (у т.ч. 767400 грн. основний платіж; 405810 грн. штрафні санкції).

Податковим повідомленням-рішенням № /0/9494 від 16.03.2006р. ТОВ Т.М.К. було визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість на суму 1007414 грн. (у т.ч. 671609 грн. основний платіж, 335805 грн. штрафні санкції).

Рішенням Державної податкової адміністрації у Запорізькій області від 31.07.2006р. № 2502/10/25-020, прийнятого за розглядом повторної скарги, скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.03.2006р. № /0/9494 в частині донарахованих 227594 грн. податку на додану вартість і 113797,5 грн. штрафних санкцій; а також скасовано податкове повідомлення-рішення №/0/9493 в частині донарахованих 104200 грн. податку на прибуток і 110200 грн. штрафної санкції.

Предметом судового оскарження є податкові повідомлення-рішення №/3/35984 від 18.10.2006р. на суму 958810 грн. податку на прибуток (у т.ч. 663200 грн. основний платіж, 295610 грн. штрафні санкції) та №/3/35985 від 18.10.2006 р. на суму 666022,5 грн. податку на додану вартість (у т.ч. 444015 грн. основний платіж, 222007,5 грн. штрафні санкції).

Перевіркою встановлено:

- порушення п. 1.25 ст. 1, п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств № 283/97 від 22.05.1997р., внаслідок чого занижено податок на прибуток у сумі 767,4 тис. грн.;

- порушення п. 1.8 ст. 1, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997р., в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 671609 грн.

Щодо визначення податкового зобовязання з податку на прибуток.

Перевіркою правильності визначення валового доходу встановлено заниження скоригованого валового доходу за І квартал 2005 року в сумі 1120,7 тис. грн., зокрема встановлено, що в порушення п. 1.25 ст. 1, п. 4.1 ст. 4, пп. 12.1.5 п. 12.1 ст. 12 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств №283/97 від 22.05.1997р. ТОВ Т.М.К. не включено до складу валового доходу безнадійну кредиторську заборгованість по рах. 631 по субєкту господарювання РР УкрРесурсПром на загальну суму 1120673,83 по договору № 25/11-04 від 25.11.2004р., яка утворилась у І кварталі 2005 року.

Висновок, про те, що зазначена сума є сумою безнадійної заборгованості податковий орган робить з того, що ОСОБА_4, який був засновником ПП УкрРесурсПром, помер 28.08.2005р., а тому платник податку-покупець зобовязаний був збільшити валові доходи на суму непогашеної заборгованості.

Вирішуючи питання правильності застосування норм права слід зазначити наступне: відповідно до п. 1.25 ст. 1 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств від 22.05.1997р. № 283/97-ВР зі змінами та доповненнями, безнадійна заборгованість заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

- заборгованість по зобовязаннях, за якою минув строк позовної давності;

- прострочена заборгованість, яка виявилась непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, направлені на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості;

- заборгованість, яка виявилась непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямоване стягнення фізичної особи-субєкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації;

- заборгованість, яка виявилась непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах майна позичальника, переданого у заставу, як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості;

- заборгованість, стягнення якої стало неможливим у звязку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха, підтверджених у порядку, передбаченого законодавством;

- прострочена заборгованість померлих осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

На момент утворення кредиторської заборгованості з ПП УкрРесурсПром (І квартал 2005 року) ця заборгованість не відповідала жодній з вищенаведених ознак. Засновник ПП УкрРесурсПром ОСОБА_4 помер 28.08.2005р., майже через шість місяців.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що сума 1120,7 тис. грн. не є безнадійною кредиторською заборгованістю, та правомірно не включена ТОВ Т.М.К. до складу валового доходу у І кварталі 2005 року.

Щодо визначення податкового зобовязання по податку на додану вартість.

Перевіркою встановлено, що позивачем включені до податкового кредиту суми податку на додану вартість згідно з податковими накладними, отриманими від ПП УкрРесурсПром у розмірі 306161,80 грн.:

- у грудні 2004р. 242408,82 грн.;

- у січні 2005р. 21242,10 грн.;

- у лютому 2005р. 41254,88 грн.;

- у березні 2005р. 1256,00 грн.

Податкові накладні, виписані від імені ПП УкрРесурсПром, підписані від імені ОСОБА_5

ОСОБА_5 був засновником ПП УкрРесурсПром; посадові особи та інші працівники на підприємстві відсутні. Проте, 21.11.2003р. ОСОБА_5 змінив прізвище на ОСОБА_4.

Оскільки податкові накладні складені та підписані особою не уповноваженою на це платником податку, перевіряючи визнали їх недійсними та зробили висновок про неправомірне віднесення позивачем до складу податкового кредиту 306161,80 грн. за податковими накладними ПП УкрРесурсПром.

Також перевіркою встановлено включення ТОВ Т.М.К. до податкового кредиту 83961,59 грн. за податковими накладними, отриманими від ПП Рост-Стат на придбання брухту сталевого, у тому числі:

- у листопаді 2004р. 33333,33 грн.;

- у грудні 2004р. 17294,98 грн.;

- у березні 2005 р. 33333,28 грн.

Під час проведення перевірки ПП Рост-Стат, проведеної ДПІ у Орджонікідзевському районі за період з 05.04.2004р. по 28.02.2005р. (акт перевірки від 31.03.2005 р. № 07/26-02/32934435) було встановлено, що фактичне придбання товарів (робіт, послуг) підприємством не відбувалось, грошові кошти перераховувались на банківські рахунки інших СПД з метою подальшого їх переведення у готівку. На ПП Рост-Стат за перевіряємий період відсутні первинні документи, які б підтверджували фактичне придбання товару податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт. У податкових деклараціях за жовтень 2004р. - березень 2005р. підприємством не задекларовано податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Перевіряючи вважають, що Законом України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР встановлений прямий взаємозвязок між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість та відшкодуванням такого податку. При цьому зазначені етапи нерозривно повязані між собою: сплата податку, а потім включення відповідних сум до податкового кредиту з податку на додану вартість та відшкодування податку на додану вартість за рахунок коштів, що були сплачені у вигляді податку.

Виходячи з цього, в акті перевірки робиться висновок про відсутність у позивача права на віднесення сум ПДВ за податковими накладними, виданими ПП Рост-Стат, до складу податкового кредиту.

У квітні 2004р. ТОВ Т.М.К. віднесено до податкового кредиту 53892 грн. по податковим накладним, отриманим від ТОВ СК-Тавр.

Згідно довідки ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя № 8/2307-32814820 від 10.01.2005р. підприємство є посередником, продукцію (брухт великобританський) було придбано у ПП Ра-Рур згідно податкової накладної №106 від 01.04.2004р. на суму ПДВ 53892,15 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2005р. у справі № 2-793/05 визнані недійсними статут ПП Ра-Рур та свідоцтво про державну реєстрацію, зареєстровані 10.11.2003р., з дати державної реєстрації; визнано недійсною реєстрацію ПП Ра-Рур платником податку на додану вартість від дати внесення до Реєстру платників податку на додану вартість; визнано недійсними первинні документи бухгалтерського та податкового обліку ПП Ра-Рур; ПП Ра-Рур визнане таким, що не набуло статусу юридичної особи.

Виходячи з цього, в акті перевірки робиться висновок про відсутність у позивача права на віднесення сум ПДВ за податковими накладними, виданими ПП СК-Тавр, до складу податкового кредиту.

Не можна погодитись з вказаними висновками перевіряючих ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, виходячи з наступного:

Згідно пункту 1.7 статті 1 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.5.1 пунктом 7.5 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР визначено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4. статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів оплату вартості таких робіт (послуг).

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР встановлено, що платник податку зобовязаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками певні реквізити, перелік яких встановлений зазначеним підпунктом.

Платники податку, визначені у підпунктах а, в, г, д пункту 10.1 статті 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР)

На відповідність податкової накладної діючому законодавству впливають два моменти:

- відповідність податкової накладної вимогам пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість та наказу ДПА від 30.05.1997р. №165 Про затвердження форм податкової накладної, книги обліку придбання та книги обліку продажу товарів (робіт, послуг) порядку їх заповнення (в редакції на момент складання податкової накладної);

- той факт, що особа, яка склала податкову накладну, в момент її складання була зареєстрована органами ДПС у встановленому порядку згідно чинного законодавства як платник ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що ПП УкрРесурсПром в період господарських відносин з позивачем було належним чином зареєстровано як платник податку на додану вартість, а твердження відповідача про недійсність податкових накладних, виданих позивачу, з посиланням на відсутність заяви засновника ПП УкрРесурсПром про перереєстрацію у звязку із зміною прізвища, суд вважає безпідставним.

Як було встановлено відповідачем під час перевірки, та зафіксовано в акті перевірки, а також підтверджено наданими копіями відповідних первинних документів, факт придбання підприємством товару підтверджується відповідними первинними документами угодами і видатковими накладними.

Факт сплати ТОВ Т.М.К. податку на додану вартість в ціні придбання товару підтверджується відповідними первинними документами платіжними дорученнями.

Факт виникнення у контрагентів ТОВ Т.М.К. відповідної суми податкових зобовязань з ПДВ, яка кореспондується з сумою податкового кредиту, підтверджується даними податкових декларацій наданих відповідачу, на які є посилання безпосередньо в акті перевірки.

Отже, факт придбання товару та розрахунки підтверджені належним чином первинними документами. Даний факт відповідачем не заперечується.

Ні норми Закону України Про податок на додану вартість № 168/97-ВР від 03.04.1997 р., ні положення інших законодавчих актів з питань оподаткування не містять вимог включення сум ПДВ до податкового кредиту та бюджетного відшкодування лише після сплати відповідної суми податку до бюджету його контрагентами, або контрагентами його контрагентів, а також не містять вимог з виключення таких сум із податкового кредиту та бюджетного відшкодування у випадку несплати податку на додану вартість такими контрагентами.

Більше того, висновок контролюючого органу про обовязковість попередньої сплати суми податку з доданої вартості до бюджету суперечить пп. 7.7.5. ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість від 03.04.1997р. № 168/97-ВР (в редакції, що діяла на дату відповідних операцій), згідно до якого: у випадку, коли сума бюджетних надходжень від податку на додану вартість відповідного періоду не покриває суму податків, що має бути відшкодована бюджетом, для такого бюджетного відшкодування використовуються доходи з інших джерел, які відповідно до законодавства зараховуються до Державного бюджету України.

Окрім того, слід зазначити, що ТОВ Т.М.К. не мала безпосередніх правовідносин з жодним із субєктів господарювання, який би не вів фінансово-господарську діяльність у відповідний період, не укладав договори, не виписував податкові накладні, або його установчі документи, свідоцтво платника податків на додану вартість та первинні документи було визнано недійсними з дати реєстрації, або такий платник податку не перебував на обліку у ДПІ, належним чином не звітував, податків не сплачував, або за рішенням суду був визнаний банкрутом.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятих ним спірних податкових повідомлень-рішень.

Вимоги позивача законні, обґрунтовані і підтверджуються зібраними в справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 94, 158 - 163, п. 6 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України від 06.10.2005р. №2953-ІV), -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя від 18.10.2006р. №/3/35984 та №/3/35985.

Присудити до стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ Т.М.К. (АДРЕСА_2, 69035, ) документально підтверджені судові витрати.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Гончаренко С.А.