РІШЕННЯ

"09" грудня 2010 р.Справа № 3/103-1870

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Турецького І.М.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Аніда Лтд», м. Тернопіль вул. Текстильна , 28 ( )

до відповідача: ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 . м. Бережани вул. Чорновола, 19 Тернопільської області (ідентифікаційний код НОМЕР_1)

про стягнення заборгованості в сумі 2444 грн. 44 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник , довіреність б/н від 23.11.2010р.

від відповідача: не зявився

Суть справи: До господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Аніда Лтд»до відповідача ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 2444 грн. 44 коп. , в тому числі : 1715 грн. 47 коп. сума основного боргу , 330 грн. 14 коп. 16 % , 336 грн. 92 коп. інфляційної суми, 61 грн. 91 коп. - 3% річних.

Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач своїм конституційним правом на захист не скористався, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату , час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.11.2010р., у тому числі в порядку, передбаченому ст.64 ГПК України, пунктом 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженою наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 N 75 та пунктом 19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. N 01-8/482 , свого письмового відзиву на позов суду не надав, а тому спір вирішено по наявних у справі документах, в порядку ст.. 75 ГПК України .

У відповідності до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 09.12.2010 року на 10 год. 30 хв., що підтверджується ухвалою суду від 02.12.2010р.

В розпочатому судовому засіданні представнику позивача, розяснено його процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 81 1 Господарського процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу , в порядку ст.. 81-1 ГПК України , не здійснюється із-за відсутності відповідного клопотання сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши обставини справи, суд встановив наступне:

01 січня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Аніда Лтд», як постачальник, та ОСОБА_1 особою підприємцем ОСОБА_2 , як покупець, було укладено договір на поставку товарів за №345 , згідно якого постачальник бере на себе зобовязання постачати покупцю товар згідно заявки, а покупець бере на себе зобовязання його прийняти та оплатити.

У відповідності до п.2 даного Договору , розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або шляхом внесення готівки в касу постачальника. Оплата товару проводиться на умовах: 14 днів.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2010 р. Однак, остаточне припинення дії Договору можливе тільки після повного виконання сторонами своїх зобовязань. (п.8 Договору).

На виконання вказаного договору позивач здійснив поставку товару , що підтверджується накладними №21739 від 19.08.09р. на суму 470 грн. 19 коп. та №20897 від 12.08.09р. на суму 1245 грн. 28 коп. , належним чином підписані повноважними представниками сторін (знаходяться в матеріалах справи).

Внаслідок невиконання відповідачем належним чином своїх договірних зобовязань , станом на дату подання позовної заяви виникла заборгованість відповідача перед позивачем на суму 1715 грн. 47 коп. , яка на день розгляду справи позивачу не сплачена.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як вбачається із ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як взаємовідносини, що випливають із договору поставки , згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Оцінивши представлені документальні докази, господарський суд Тернопільської області прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу на суму 1715 грн. 47 коп. , документально обґрунтовані і підлягають задоволенню .

Згідно п. 5 даного договору , у разі прострочення покупцем строків оплати вартості отриманого товару , він зобовязаний сплатити 16 % річних від простроченої суми за користування коштами.

В результаті несвоєчасної оплати за поставлений товар позивач нарахував відповідачу 16 % річних 330 грн. 14 коп. , 3% річних - 61 грн. 91 коп. , суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 336 грн. 92 коп., які на день розгляду справи позивачу не сплачені.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ст.625 ЦК України).

Враховуючи викладене , суд прийшов до висновку , що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 16 % річних 330 грн. 14 коп. , 3% річних - 61 грн. 91 коп. , суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 336 грн. 92 коп., документально обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати, в порядку ст.49 ГПК України , покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193 ГК України , господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити .

2. Стягнути з ОСОБА_1 особи - підприємця ОСОБА_2 . м. Бережати вул. Чорновола, 19 Тернопільської області (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Аніда Лтд», м. Тернопіль вул. Текстильна , 28 ( ) 1715 грн. 47 коп. боргу , 330 грн. 14 коп. 16 % , 61 грн. 91 коп. 3% річних , 336 грн. 92 коп. інфляційної суми, 102 грн. 00 коп. в повернення витрат по оплаті державного мита , 236 грн. 00 коп. в повернення витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу . Видати наказ.

3. На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення, «13»грудня 2010 року , через місцевий господарський суд.

4. Рішення направити сторонам по справі.

Суддя І.М. Турецький