ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

14.12.10 Справа № 3/86

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Краєвської М.В.

суддів: Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши 2 апеляційні скарги: 1) ТзОВ «Апогей»без дати та без номера і

2) ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області»від 17.06.2010 р. без номера

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.05.2010 р.

у справі № 3/86

за позовом Прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рахівського району Закарпатської області, смт.Ясіня Рахівського р-ну Закарпатської обл.

до ТзОВ «Апогей», смт.Ясіня Рахівського р-ну Закарпатської обл.

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонду державного майна України, м.Київ

про визнання недійсним договору від 12.04.2002 р. в частині купівлі-продажу будівлі будинку культури в смт.Ясіня по вул.Миру, 16

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м.Київ, в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області», м.Рахів Закарпатської обл.

про визнання права власності на нежитлову будівлю будинку культури заг. пл. 1026, 62 кв.м, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Рахівський р-н, смт.Ясіня, вул.Миру, 16

За участю представників:

від прокуратури не з»явився;

від позивача не з»явився;

від відповідача не з»явився;

від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - не з»явився;

від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 (начальник відділу проблемних активів філії, довіреність від 09.06.2010 р. № 2956 у матеріалах справи)

Представнику третьої особи розяснено її права й обовязки, передбачені ст.26 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки третя особа не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд 2 апеляційних скарг відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2010 р., 19.10.2010 р., 16.11.2010 р.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.05.2010 р. у справі № 3/86 (суддя Івашкович І.В.) в задоволенні позову Прокурора Рахівського району Закарпатської області в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради Рахівського району Закарпатської області про визнання недійсним договору від 12.04.2002 р. в частині купівлі-продажу будівлі будинку культури в смт.Ясіня по вул.Миру, 16 відмовлено через відсутність у позивача суб»єктивного права (права комунальної власності на спірний об»єкт), на захист якого подано позов, а також через неправильно обраний позивачем спосіб захисту свого права, яке вважає порушеним; в порядку норм п.1 ст.83 ГПК України визнано недійсним договір від 12.04.2002 р. в частині купівлі-продажу будівлі будинку культури в смт.Ясіня по вул.Миру, 16, оскільки спірний будинок культури, який не перейшов у власність організації орендарів Ясінянського лісокомбінату за результатами викупу державної частки майна цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату та не увійшов до статутного фонду створеного в процесі такої приватизації АТ ОСОБА_2 лісокомбінат (згідно з статутом АТ ОСОБА_2 лісокомбінат став правонаступником всіх прав і обовязків організації орендарів), але перебував на балансі лісокомбінату, а, отже, фактично продовжував залишатися у режимі права державної власності, так як питання передачі його у комунальну власність в установленому порядку вирішено не було, що дає підстави стверджувати про те, що за спірним договором від 12.04.2002 р. фактично відбулося відчуження та передача у власність ТзОВ Апогей державного майна, яке відповідно не належало АТ ОСОБА_2 лісокомбінат на праві власності та не передавалось йому на праві господарського відання, а тому включення якого до ліквідаційної маси банкрута АТ ОСОБА_2 лісокомбінат суперечить змісту ст.26 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом; в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області»про визнання права власності на нежитлову будівлю будинку культури заг. пл. 1026, 62 кв.м, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Рахівський р-н, смт.Ясіня, вул.Миру, 16, відмовлено, так як укладений між Акціонерним комерційним промисловоінвестиційним банком в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м.Рахів Закарпатської області та ТзОВ Апогей іпотечний договір № 1897 від 31.10.2007 р. (посвідчений нотаріально за реєстровим № 4573), за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 1897 від 29.10.2007 р. передано в заставу нежитлову будівлю будинку культури, що розміщений за адресою: Закарпатська обл., Рахівський р-н, смт.Ясіня, вул.Миру, 16, а також укладений між цими ж сторонами договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.11.2008 р., за яким іпотекодержатель Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м.Рахів Закарпатської області набув право власності на спірну будівлю (оскільки така передана як заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором), є нікчемними за ознаками, визначеними ст.228 ЦК України, як такі, що укладені з порушенням публічного порядку. З огляду на висновок про нікчемність договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.11.2008 р., на який третя особа ПАТ Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м.Рахів Закарпатської області посилається як на підставу набуття права власності на спірний будинок культури, вимоги третьої особи про визнання права власності на спірний обєкт є безпідставними.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині визнання недійсним на підставі п.1 ст.83 ГПК України договору від 12.04.2002 р. щодо купівлі-продажу будівлі будинку культури в смт.Ясіня по вул.Миру, 16 та в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області»про визнання права власності на спірну нежитлову будівлю будинку культури з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги ТзОВ «Апогей» обгрунтовує тим, зокрема, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо невходження будівлі культури в цілісний майновий комплекс Ясінянського лісокомбінату, а архівна довідка про джерела фінансування на реконструкцію не може бути таким доказом; господарський суд не прийняв до уваги фінансові витрати лісокомбінату на утримання будинку культури за період з 1966-1993 рр.; належне проведення приватизації цілісного майнового комплексу лісокомбінатом, в т.ч. будинку культури, слугує свідоцтво про право власності на спірне майно, що знаходиться в матеріалах справи; підставність володіння будинком культури ТзОВ «Апогей»підтверджується матеріалами справи, предметом спору в якій є усунення перешкод у користуванні приміщенням, яким ОСОБА_2 селищну раду зобов»язано з нього виселитися; будинок культури до переліку майна, яке не підлягає приватизації, не входить; в справі № 6/121 ліквідаційна процедура завершена, звіт ліквідатора затверджений, до ліквідаційної маси включений будинок культури; кошти в сумі 304 148 грн. пішли на погашення заборгованості по заробітній платі, із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування по податках і зборах (обов'язкових платежах); господарським судом не застосовано реституцію, про що зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 10.11.2009 р. у даній справі; не застосовано позовну давність.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, також з даним рішенням не погодилася, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області скасувати та прийняти нове рішення, яким її позов задоволити, визнати за нею право власності на нежитлову будівлю будинку культури заг. пл. 1026, 62 кв.м, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Рахівський р-н, смт.Ясіня, вул.Миру, 16, з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області» обгрунтовує тим, зокрема, що оскільки 27.06.2006 р. проведена реєстрація припинення ЗАТ «ОСОБА_2 лісокомбінат», то господарський суд вирішив питання щодо прав особи, яку ліквідовано; застосування реституції згідно з ст.216 ЦК України можливе за участю сторін угоди, а визнання недійсним договору порушує інтереси ТзОВ «Апогей»як покупця, так як позбавлений права на повернення майна; з 04.12.2002 р. (момент видачі свідоцтва про право власності на підставі рішення виконкому від 03.12.2002 р.) селищна рада мала право звернутися до суду за захистом свого права власності на будинок культури, господарським судом не прийнята до уваги подана заява про застосування позовної давності, питання про відновлення строку для захисту права позивача не вирішено, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові; на даний час будинок культури знаходиться у власності банку, що підтверджується витягом з реєстру прав власності БТІ від 03.12.2008 р., банк є добросовісним набувачем спірного майна на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.11.2008 р.

У відзивах на апеляційні скарги, письмовому поясненні позивач і Фонд державного майна України відповідно просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а 2 апеляційні скарги без задоволення з підстав, викладених у них.

13.12.2010 р. до суду поступило клопотання від позивача про відкладення перегляду справи (вх. № 1354) у звязку з паводком 09.12.2010 р.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів відмовила в його задоволенні, оскільки клопотання не містить додаткових доказів, які не були подані суду першої інстанції з незалежних від позивача причин, котрі б перешкодили розгляду апеляційних скарг по суті, та такі не витребовувалися ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2010 р., явка прокурора, представників сторін і третіх осіб була визнана необовязковою, а на власний розсуд, то за таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути справу у відсутності прокурора, представників сторін і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.101 ГПК України.

Розглянувши 2 апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення прокурора, представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.05.2010 р. у справі № 3/86 слід залишити без змін, а 2 апеляційні скарги: ТзОВ «Апогей»і ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області»- без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2002 р. між АТ „ОСОБА_2 лісокомбінат в особі ліквідатора ОСОБА_4, що діяв на підставі постанови Арбітражного суду Закарпатської області від 28.12.2000 р. в справі № 6/121 як продавцем і СП „Апогей ЛТД (на даний час ТзОВАпогей) в особі директора ОСОБА_5 як покупцем укладено договір купівліпродажу. Предмет вказаного договору передбачав, що продавець продає, а покупець купує на умовах даного договору основні засоби АТ „ОСОБА_2 лісокомбінат, що належить йому на праві власності згідно Свідоцтва про власність від 15.06.1994р. за реєстраційним номером П-289, зареєстрованого у Фонді державного майна України. Перелік майна, що є предметом продажу за вказаним договором, його характеристики та вартість вказані в акті прийому-передачі, який є невідємною частиною договору. До переліку майна згідно з актом прийому-передачі від 12.04.2002р. включено будівлю будинку культури смт.Ясіня вартістю 51 685 грн.

Договір купівлі продажу від 12.04.2002р. було укладено в межах ліквідаційної процедури у справі 6/121 Арбітражного суду Закарпатської області про банкрутство боржника АТ ОСОБА_2 лісокомбінат. Від імені АТ ОСОБА_2 лісокомбінат договір підписав ліквідатор арбітражний керуючий ОСОБА_4, який у порядку норм ст.ст.25,26,30 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом здійснював повноваження щодо продажу майна, включеного до ліквідаційної маси банкрута, з метою задоволення вимог кредиторів банкрута.

На підставі договору купівлі - продажу від 12.04.2002 р. Рахівським районним бюро технічної інвентаризації проведено реєстрацію за СП „Апогей ЛТД права власності на будівлю будинку культури в смт.Ясіня, вул.Миру,16 та видано реєстраційне посвідчення від 02.07.2002 р.

Прокурор Рахівського району у жовтні 2008 р. звернувся з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_2 селищної ради про визнання недійсним договору від 12.04.2002р. в частині купівлі - продажу будівлі будинку культури, стверджуючи, що договір в цій частині порушує право власності на будинок культури ОСОБА_2 селищної ради, яке на правомірних підставах було набуто за угодою від 26.05.1998р. про безоплатну передачу будинку культури та майна, яке в ньому знаходиться, на баланс ОСОБА_2 селищної ради, укладеною між АТ ОСОБА_2 лісокомбінатв особі голови спостережної комісії ОСОБА_6 та ОСОБА_2 селищною радою в особі селищного голови ОСОБА_7

Посилаючись на положення ч.1 ст.128 чинного на час укладення угоди від 26.05.1998р. Цивільного кодексу УРСР, прокурор у позові стверджує, що ОСОБА_2 селищна рада набула право власності на будинок культури з моменту прийняття його за актом прийому здачі від 26.05.1998р.

Із фактичних обставин і матеріалів справи слідує, що в період, коли спір по даній справі знаходився на вирішенні у Господарському суді Закарпатської області ( під час першого розгляду справи), між ТзОВ Апогей, як Іпотекодавцем, та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі „Віділення „Промінвестбанку в м. Рахів, як Іпотекодержателем, було укладено договір від 10.11.2008р. про задоволення вимог іпотекодержателя ( посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу за реєстровим №4603), предметом якого передбачено, що Іпотекодавець передає, а Іпотекодержатель набуває право власності на нежитлову будівлю будинку культури по вул.Миру,16 в смт. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, загальною площею 1026, 62 кв.м. Майно, право власності на яке передається за цим договором Іпотекодержателю, є предметом Іпотечного договору №1897, посвідченого нотаріально 31.10.2007р., укладеного в забезпечення виконання зобовязання Іпотекодавця (ТзОВ Апогей) за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №1897, укладеним 29.10.07 з умовами: сума кредиту 500000 грн., строк повернення - 28.10.2008р. Умовами договору від 10.11.2008р. про задоволення вимог іпотекодержателя встановлено, що укладення цього договору є підставою для припинення зобовязань за кредитним договором №1897 від 29.10.07, а право власності у Іпотекодержателя виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору та його державної реєстрації. На підставі договору від 10.11.2008р. про задоволення вимог іпотекодержателя комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації Рахівської районної ради відповідно до прийнятого рішення про реєстрацію права власності від 03.12.2008р. проведено реєстрацію права власності на нежитлову будівлю будинку культури, що знаходиться за адресою: Рахівський район, смт.Ясіня, вул.Миру,16, за Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком(ЗАТ), що підтверджено копією ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21137021 від 03.12.2008р. (а.с.73, ОСОБА_3 3).

У звязку з виникненням між ОСОБА_2 селищною радою та ТзОВ Апогей спору з приводу права власності на спірну будівлю будинку культури, третя особа ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в особі філії Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області звернулась на підставі ст.392 ЦК України з позовом до обох сторін по даній справі про визнання права власності на спірний обєкт, посилаючись на обставини правомірного набуття нею права власності відповідно до вищезгаданого договору від 10.11.2008р. про задоволення вимог іпотекодержателя.

Беручи до уваги характер спору по даній справі та ті фактичні дані, що конфлікт між сторонами, в т.ч. за участю третьої особи із самостійними вимогами, виник з приводу правомірності набуття кожною із них права власності на спірну будівлю будинку культури, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що для встановлення обєктивної істини по справі суттєве значення має зясування правового режиму спірної будівлі будинку культури на момент укладення договору купівлі продажу від 12.04.2002р.

Так, АТ „ОСОБА_2 лісокомбінат створено в процесі приватизації цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату, що здійснювалась у 1993р. шляхом викупу організацією орендарів Ясінянського лісокомбінату державної частки майна згідно з п.9 Декрету Кабінету Міністрів України №57-93 від 20.05.1993р. „Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їх структурних підрозділів, зданих в оренду. Із доданих до матеріалів справи копій документів приватизаційної справи АТ „ОСОБА_2 лісокомбінат вбачається, що відповідно до п.4 договору №КП-250 від 27.12.1993р., укладеного між Фондом державного майна України, як Продавцем, та організацією орендарів Ясінянського лісокомбінату, як Покупцем (а.с.20, ОСОБА_3 4), до останнього з моменту підписання договору перейшло право власності на державну частку майна цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату, який знаходиться в смт. Ясіня Рахівського району вул. Миру, 39. Умовами п.2 вказаного договору встановлено, що вартість відчужуваної державної частки у майні становить 54 450 000 карбованців, що визначена згідно з „Розрахунком розмірів часток у майні організації орендарів Ясінянського лісокомбінату, підписаним комісією згідно з наказами ФДМУ №153 від 07.04.93р., №255-ІК від 21.09.93р., затвердженим розпорядженням Фонду державного майна України №241-РОМ від 23.11.1993р. Вказаний Розрахунок, який підписано комісією, створеною наказом Голови Фонду державного майна України №153 від 07.04.1993р., містить дані про повну вартість майнового комплексу по балансу станом на 01.10.1993р., що склала 1317141тис.крб., із зазначенням в т.ч. вартості майна, що не приватизується, в розмірі 85 547 тис. крб. Як вбачається із акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу організації орендарів Ясінянського лісокомбінату від 15.10.1993р. (а.с.128, ОСОБА_3 3), затвердженим комісією, створеною згідно з наказом Голови ФДМУ від 21.09.93р. № 255-ІК, вищевказана сума 85 547 тис. крб. значиться у переліку майна, вартість якого вилучена із вартості цілісного майнового комплексу, та складається із суми 35114 тис. крб. вартості майна , для якого встановлено пільги, та суми 50 433 тис.крб. вартості обєктів, які не підлягають приватизації. Згідно Відомості розрахунку вартості основних засобів по інфраструктурі на 01.10.1993р. (а.с.129, ОСОБА_3 3) сума 35114 тис. крб. складає вартість будинку культури (спірного по даній справі), який на той час перебував на балансі організації орендарів Ясінянського лісокомбінату. Таким чином, за результатами приватизації цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату будівля будинку культури не перейшла у власність організації орендарів Ясінянського лісокомбінату у складі викупленої державної частки майна в цілісному майновому комплексі. Відповідно, спірна будівля не увійшла до статутного фонду акціонерного товариства „ОСОБА_2 лісокомбінат, створеного в процесі приватизації майна цілісного майнового комплексу, що також підтверджено Фондом державного майна України згідно надісланого на адресу прокуратури Закарпатської області листа №10-24-4460 від 15.04.10 (додано копію, а.с.22, ОСОБА_3 4).

Слід при цьому зазначити, що згідно з нормами ч.2 ст.24 Закону України „Про приватизацію державного майна, у чинній на час приватизації цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату редакції ( на той час та до затвердження згідно із Законом України N 89/97-ВР від 19.02.97 нової редакції вказаний Закон мав назву „Про приватизацію майна державних підприємств), передбачались пільги на викуп державного майна орендними підприємствами, що полягали у тому, що орендним підприємствам, які стали власником свого підприємства, зокрема, в результаті викупу, державний орган приватизації безоплатно передає обєкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна. За змістом зазначених правових норм пільговий режим у вигляді безоплатної передачі в процесі приватизації цілісних майнових комплексів державних підприємств було встановлено виключно для обєктів соціально-побутового призначення, створених за рахунок відповідних фондів підприємства. Окрім того, у відповідності до ч.2 ст.3 вказаного Закону його дія не поширюється на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

В даному випадку, як вбачається з фактичних матеріалів і обставин справи, будівля будинку культури, яка на час приватизації цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату знаходилась на балансі організації орендарів Ясінянського лісокомбінату, не відноситься до обєктів, створених за рахунок коштів фонду соціального розвитку вказаного підприємства.

Так, в матеріалах справи наявна засвідчена в.о начальника архівного відділу Рахівської РДА копія складеної російською мовою Довідки по витратах на реконструкцію селищного клубу в с.Ясіня про джерела фінансування (т.3. а.с. 153-154), із змісту якої слідує, що на підставі рішення Рахівського райвиконкому лісокомбінат „Радянські Карпати в 1958 році прийняв на баланс селищний клуб, який на той час знаходився в аварійному стані. Із наведених у вказаній довідці відомостей вбачається, що упродовж періоду з 1958 по 1966 рр. було проведено роботи з капітальної реконструкціЇ селищного клубу за рахунок різних джерел фінансування, в т.ч. коштів, виділених Станіславським Раднаргоспом, Рахівським райвиконкомом, колгоспом ім.Борканюка, а також коштів фондів лісокомбінату.

Таким чином, у 1958 р. на баланс лісокомбінату „Радянські Карпати (трудовим колективом якого було створено організацію орендарів Ясінянського лісокомбінату), було передано спірний будинок культури, як обєкт соціально-культурної сфери, що за своїм призначенням використовувався для задоволення потреб населення селища Ясіня.

Слід зауважити, що згідно з приписами діючих на той час Конституції (Основного Закону) УРСР від 11.06.1937р., Конституції (Основного Закону) УРСР 1978р. в Україні врегульовувався режим соціалістичної власності на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) та колгоспно-кооперативної власності. Державне майно в період існування Радянського Союзу закріплювалось за державними організаціями та передавалось із відання однієї організації до іншої саме по балансу, однак режим права державної власності при цьому не змінювався. При цьому слід звернути увагу на те, що виділення з державної власності такого виду власності як комунальна здійснено у 1990р. з введенням в дію Закону СРСР „Про власність, прийняттям у 1991році Закону УРСР Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування, Закону УРСР „Про власність.

Відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990р.Про захист суверенних прав власності Української РСР на території України було запроваджено мораторій на будь-які зміни форм власності і власника державного майна, який діяв до затвердження Верховною Радою України Державної програми приватизації на підставі Постанови ВР від 04.03.1992р.

Виходячи із вищевказаних приписів правових норм, слід констатувати висновок про те, що спірний будинок культури в період існування Радянського Союзу було передано на баланс лісокомбінату „Радянські Карпати, як обєкт державної власності, який за своїм призначенням використовувався для задоволення соціально-культурних потреб населення селища Ясіня, а після проголошення України самостійною суверенною державою режим державної власності на спірний обєкт залишився незмінним. Принагідно звернути увагу і на той зясований під час судового розгляду факт, що упродовж всього періоду перебування на балансі Ясінянського лісокомбінату( раніше ЛК Радянські Карпати) та до теперішнього часу будинок культури, розташований в смт.Ясіня, вул. Миру,16, знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_2 селищної ради та використовується для потреб населення смт.Ясіня. Про зазначене, зокрема, свідчать наявні в матеріалах справи документи стосовно здійснення у 2006,2007 рр. на замовлення ОСОБА_2 селищної ради підрядних робіт по ремонту будинку культури та проведених за такі роботи ОСОБА_2 селищною радою розрахунків (а.с.71-92, ОСОБА_3 1), документи стосовно здійснення у 2008р. ОСОБА_2 селищній раді, як страхувальнику страхового майна будівлі будинку культури, виплат сум страхового відшкодування за наслідками пожежі, що сталася на цьому обєкті (а.с.33-45, ОСОБА_3 4).

Оскільки після приватизації цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату та створення АТ ОСОБА_2 лісокомбінат будинок культури не перейшов у власність організації орендарів Ясінянського лісокомбінату та не увійшов до статутного фонду товариства, але знаходився на його балансі, то у відповідності до п.1 чинного на той час Положення про порядок передачі державного майна (затв. Постановою КМУ №678 від 26.06.1996р.) цей обєкт, як обєкт соціально-культурного призначення, підлягав передачі в комунальну власність селища Ясіня в порядку, врегульованому Положенням про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженим постановою КМУ №891 від 06.11.1995р. Передача обєктів соціальної інфраструктури у комунальну власність відповідно до вказаного Положення передбачалась також постановою КМУ №222 від 19.02.1996р. „Про поетапну передачу до комунальної власності обєктів соціальної інфраструктури, які належать субєктам підприємницької діяльності. Аналіз приписів вказаного Положення в редакції, що діяла на час укладення між ОСОБА_2 селищною радою та АТ „ОСОБА_2 лісокомбінат угоди від 26.05.1998р. про безоплатну передачу будинку культури та майна, яке в ньому знаходиться, на баланс ОСОБА_2 селищної ради, а також на час укладення спірного договору купівлі-продажу від 12.04.2002р., показує, що у передбаченому цим Положенням порядку підлягали передачі у комунальну власність обєкти соціальної інфраструктури , що перебували у повному господарському віданні або оперативному управління підприємств, установ, організацій, у разі їх банкрутства, зміни форми власності або ліквідації. В інших випадках передача мала здійснюватись з дотриманням, в т.ч., вимог абзацу першого пункту 4 статті 33 Закону України "Про підприємства в Україні"(чинного на той час). Згідно з вимогами вказаного Положення для здійснення передачі у комунальну власність відповідних обєктів мала бути створена комісія у складі представників заінтересованих підприємств, установ і організацій, в т.ч. за участю представників регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації. Передача відповідних обєктів у комунальну власність проводиться за актом приймання-передачі, який мав бути складений у чотирьох примірниках, підписаний членами комісії та затверджений держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію. Слід звернути увагу, що згідно з приписами п.3 вищезгаданої постанови КМУ №222 від 19.02.1996р. „Про поетапну передачу до комунальної власності обєктів соціальної інфраструктури, які належать субєктам підприємницької діяльності було встановлено вимогу про те, що в 10-денний термін з дня затвердження акта приймання-передачі об'єктів соціальної інфраструктури орган, що його затвердив, повідомляє про це Міністерство економіки, органи державної статистики, податкові та фінансові органи, а у випадках, коли об'єктом передачі є майно, що належить орендним підприємствам або акціонерним товариствам, створеним шляхом приватизації загальнодержавного майна, - також відповідний орган приватизації.

Пізніше до Положенням про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, було внесено зміни згідно з постановою КМУ № 695 від 26.05.2004р., якими передбачено, що передача у комунальну власність відповідних обєктів у випадках, не повязаних з банкрутством, зміною форми власності або ліквідацією підприємства, здійснюється з дотриманням також вимог Законів України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про місцеве самоврядування в Україні" (280/97-ВР ) та інших законодавчих актів.

Дослідивши подані позивачем під час нового судового розгляду даної справи оригінали угоди від 26.05.1998р. та складеного на її підставі акту від 26.05.1998р. прийому-здачі будинку культури та майна, яке в ньому знаходиться, на які позивач ОСОБА_2 селищна рада посилається як на підстави правомірного набуття права комунальної власності на спірний будинок культури, суд констатує, що при здійсненні такої передачі вимоги вищенаведених нормативних документів не було дотримано. Чинним на той час Законом України „Про власність від 07.02.1991р. (в редакції з урахуванням останніх змін, внесених Законом України N 75/95-ВР від 28.02.95) у ст.35 передбачалось, що у комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності. Оскільки, в даному випадку нормативно врегульований порядок передачі спірного будинку культури у власність тариторіальної громади смт. Ясіня не було дотримано, доводи про набуття ОСОБА_2 селищною радою за наслідками такої передачі права комунальної власності на спірний будинок культури є необґрунтованими.

Констатуючи висновок про відсутність правових підстав вважати, що ОСОБА_2 селищна рада за угодою від 26.05.1998р набула права комунальної власності на будівлю будинку культури, на захист якого подано позов про визнання недійсним договору від 12.04.2002р. в частині купівлі-продажу будівлі будинку культури, суд звертає увагу і на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права. Так, внаслідок застосування передбаченої нормами ст.48 чинного на час укладення спірного договору Цивільного кодексу УРСР реституції не можуть бути поновлені права позивача, який не є стороною цього договору. Окрім того, з огляду на те, що спірний будинок культури знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_2 селищної ради, не вбачається можливим застосування реституції з метою поновлення порушеного права.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним договору від 12.04.2002р. в частині купівлі продажу будівлі будинку культури, такими, що не підлягають задоволенню, через відсутність у позивача субєктивного права (права комунальної власності на спірний обєкт) , на захист якого подано позов, а також через неправильно обраний позивачем спосіб захисту свого права, яке вважає порушеним.

Разом з тим, при вирішенні спору по суті, суд, виходячи з аналізу і оцінки всіх обставин і матеріалів справи в їх сукупності, констатує висновок про те, що спірний договір від 12.04.2002р. в частині купівлі-продажу будинку культури, смт. Ясіня було укладено без врахування справжнього правового статусу цього обєкту та з порушенням закону.

Як зазначено вище, спірний обєкт було відчужено за оспорюваним договором у складі майна боржника АТ ОСОБА_2 лісокомбінат, включеного до ліквідаційної маси. Із пояснень, наданих під час судового розгляду арбітражним керуючим ОСОБА_4, який виконував повноваження ліквідатора АТ ОСОБА_2 лісокомбінат, слідує, що будинок культури було включено до складу ліквідаційної маси боржника за результатами проведеної інвентаризації майна та виявлення за даними бухгалтерського обліку спірної будівлі, яка перебувала на балансі товариства.

Нормами ст.26 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, чинної і на момент укладення спірного договору, передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів державного житлового фонду, в т.ч. гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, які в установленому порядку передаються до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Із наведених вище обґрунтувань слідує, що спірний будинок культури, який не перейшов у власність організації орендарів Ясінянського лісокомбінату за результатами викупу державної частки майна цілісного майнового комплексу Ясінянського лісокомбінату та не увійшов до статутного фонду створеного в процесі такої приватизації АТ ОСОБА_2 лісокомбінат( згідно із Статутом АТ ОСОБА_2 лісокомбінат став правонаступником всіх прав і обовязків організації орендарів, а.с.51, ОСОБА_3 1), але перебував на балансі лісокомбінату, а отже фактично продовжував залишатися у режимі права державної власності, оскільки питання передачі його у комунальну власність в установленому порядку вирішено не було. Зазначене дає підстави стверджувати про те, що за спірним договором від 12.04.2002р. фактично відбулося відчудження та передача у власність ТОВ Апогей державного майна, яке, відповідно, не належало АТ ОСОБА_2 лісокомбінат на праві власності та не передавалось йому на праві господарського відання, а отже включення якого до ліквідаційної маси банкрута АТ Ясінянського лісокомбінату суперечить змісту вищенаведених норм ст.26 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Окрім того, при здійсненні такого відчудження не було враховано нормативно встановлених вимог згідно з чинними на той час постановою КМУ №222 від 19.02.1996р. „Про поетапну передачу до комунальної власності обєктів соціальної інфраструктури, які належать субєктам підприємницької діяльності та Положенням про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, якими визначався порядок передачі у комунальну власність обєктів соціальної інфраструктури підприємств у разі їх банкрутства.

Згідно з вимогами чинного на час укладення договору від 12.04.2002р. законодавства, зокрема, ст.225 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст.2,4 Закону України „Про власність виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, в т.ч. лише власникові належить право продажу майна. Встановлено, що право власності в Україні охороняється законом та законодавчо закріплено рівноправність всіх форм власності та забезпечення всім власникам рівних умов захисту права власності (ст.86 ЦК УРСР, ст.ст.2,48 Закону України „Про власність), що відповідає конституційно закріпленому принципу непорушності права власності (ст.41 Конституції України).

Суди обох інстанцій констатують, що в порушення законодавчих норм за договором від 12.04.2002р. відбулося відчудження будівлі будинку культури (смт.Ясіня, вул.Миру,16), яка не належала АТ ОСОБА_2 лісокомбінат на праві власності, а була і продовжує залишатися на даний час обєктом права державної власності.

Відповідно до ст.48 чинного на момент укладення договору від 12.04.2002р. Цивільного кодексу УРСР угода, що не відповідає вимогам закону, є недійсною.

За таких обставин суд вбачає підстави для застосування передбачених нормами п.1 ст.83 ГПК України повноважень та визнання недійсним договору від 12.04.2002р. в частині купівлі - продажу будівлі будинку культури, що знаходиться в смт. Ясіня, вул.Миру,16, який укладеного всупереч норм чинного на той час законодавства.

Слід також наголосити, що спірна будівля будинку культури, як обєкт права державної власності, за усіма своїми характеристиками є обєктом передачі у комунальну власність відповідно до чинного на даний час Закону України „Про передачу обєктів права державної та комунальної власності (ст.ст. 2, 4-1, 4-2) та як обєкт соціально-культурного призначення підлягає використанню для задоволення потреб населення смт. Ясіня.

Нормами ст.41 Конституції України закріплено право громадян користуватися для задоволення своїх потреб обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Виходячи з вищенаведеного, укладений між Акціонерним комерційним промислово інвестиційним банком в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м.Рахів Закарпатської області та ТОВ Апогей іпотечний договір №1897 від 31.10.2007р.(посвідчений нотаріально за реєстровим №4573), за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №1897 від 29.10.2007р. передано в заставу нежитлову будівлю будинку культури, що розміщений за адресою: Рахівський район, смт. Ясіня, вул.Миру,16, а також укладений між цими ж сторонами договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.11.2008р.,за яким Іпотекодержатель Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області набув право власності на спірну будівлю (оскільки така передана як заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором), слід визнати нікчемними за ознаками, визначеними ст.228 Цивільного кодексу України, як такі, що укладено з порушенням публічного порядку. При цьому суд виходить з тих підстав, що за цими договорами відбулося наступне відчудження будівлі будинку культури, що має статус обєкту державної власності, який підлягає передачі у комунальну власність територіальної громади смт. Ясіня та використанню за своїм призначенням для задоволення соціально-культурних потреб населення смт. Ясіня , а отже для реалізації його мешканцями свого конституційного права користуватися вказаним обєктом.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

З огляду на висновок про нікчемність договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.11.2008р., на який третя особа ПАТ Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк в особі філії „Відділення Промінвестбанку в м. Рахів Закарпатської області посилається як на підставу набуття права власності на спірний будинок культури, як суд першої, так і суду апеляційної інстанцій вважає вимоги третьої особи про визнання права власності на спірний обєкт безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.05.2010 р. у справі № 3/86 залишити без змін, а 2 апеляційні скарги: ТзОВ «Апогей»і ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Рахів Закарпатської області»- без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

ОСОБА_8Краєвська

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин