ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.06.10 Справа № 07-1/10
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого-судді Кордюк Г.Т.
суддів: Давид Л.Л.
ОСОБА_1
розглянувши апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_2, с.Підгайці Луцького району Волинської області.
на ухвалу господарського суду Волинської області від 20.04.2010 р.
за заявою підприємця ОСОБА_2, с.Підгайці Луцького району Волинської області про видачу наказу на рішення постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 06.04.2010р.
у справі № 07-1/10
за позовом підприємця ОСОБА_2, с.Підгайці Луцького району Волинської області
до підприємця ОСОБА_3, с.Липини Луцького району Волинської області.
про стягнення 355059,71 грн.
від позивача: ОСОБА_4- представник.
від відповідача: ОСОБА_5- представник.
Розяснено права й обовязки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів та про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлено.
Рішенням постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 06.04.10р. по справі №07-1/10 задоволено позов фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 355059,71 грн., із них: 280000 грн., наданих в позику коштів за договором позики від 10.02.2009р., 22578,84 грн. інфляційних втрат та 52480,87 грн.-35% річних за користування коштами.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 до господарського суду Волинської області подана заява про видачу наказу на виконання зазначеного рішення третейського суду, яка мотивована тим, що відповідач у добровільному порядку відповідне рішення не виконав.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.04.2010 р. у справі №07-1/10 (суддя Слупко В.Л.) в задоволенні заяви про видачу наказу на виконання вказаного рішення третейського суду відмовлено, мотивуючи відсутністю між сторонами господарських зобов»язань по договору позики.

Підприємець ОСОБА_2 з вказаною ухвалою не погодився, звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Волинської області від 20.04.2010 р. у справі № 07-1/10 скасувати, прийняти постанову про задоволення заяви від 08.04.10р. про видачу виконавчого документу, матеріали справи направити до суду першої інстанції, зобов»язавши видати виконавчий документ.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що оскаржувана ухвала винесена при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник, зокрема, посилається на те, що виносячи спірну ухвалу суд неправомірно вдався до аналізу рішення третейського суду по суті, вийшовши за рамки підстав зазначених у частині шостій статті 56 Закону України «Про третейські суди», не зазначивши норми процесуального права, яка підлягала застосуванню в даній справі.

Підприємцем ОСОБА_3 на вимогу ухвали суду відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду не направлено, представник в судовому засіданні вказав, що його довіритель суму боргу не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та повторно розглянувши справу у відповідності до вимог ст.101 ГПК України, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь - який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Ч. 1 ст. 12 названого Закону передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Матеріали даної справи свідчать, що вчинення сторонами в договорі позики третейського застереження про розгляд спорів, що виникають з даного договору в постійно діючому третейському суді при Волинській торгово-промисловій палаті, що відповідає вимогам ст.ст. 5, 12 Закону України «Про третейські суди».

В матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним вказаного договору в частині встановлення в ньому третейського застереження (п. 8).

Спори про стягнення заборгованості за господарськими зобовязаннями віднесені до компетенції третейського суду, згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди".

Відповідно до ст.55 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду виконуються зобов'язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Підставою для подання заяви про видачу виконавчого документу стало невиконання рішення третейського суду відповідачем (про що останній і не заперечує).

Викладеним підтверджується, що всупереч ст. 55 Закону України "Про третейські суди", вищевказане рішення третейського суду добровільно не виконано, отже звернення до господарського суду Волинської області з заявою про видачу виконавчого документу є правомірним.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про третейські суди», заяву про видачу виконавчого документа може бути подано до компетентного суду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа наведено в частині шостій статті 56 Закону України «Про третейські суди», де встановлено, що компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документа, якщо :

1)на день прийняття рішення за заявою про видачу виконавчого документа рішення третейського суду скасовано компетентним судом;

2)справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

3)пропущено встановлений цією статтею строк для звернення за видачею виконавчого документа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;

4)рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

5)третейська угода визнана недійсною компетентним судом;

6)склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону;

7)рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України;

8)постійно діючий третейський суд не надав на вимогу компетентного суду відповідну справу;

9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що при розгляді заяви про видачу наказу, місцевим господарським судом невірно встановлено наявність підстав для відмови у видачі виконавчого документу, в порушення вимог ст.56 Закону України «Про третейські суди», оскільки:

- на час винесення господарським судом Волинської області оскаржуваної ухвали, рішення постійно діючого третейського суду не було скасовано та є чинним;

-справа, за якою прийнято рішення третейського суду підвідомча третейському суду відповідно до закону;

-строк для звернення за видачею виконавчого документу заявником не пропущено;

-рішення третейського суду винесено зі спору, вирішення якого передбачено третейською угодою, суд при розгляді справи не вийшов за межі цієї угоди;

-третейська угода не визнана недійсною компетентним судом;

-доказів про те, що склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам статей 16-19 Закону України «Про третейські суди» в матеріалах справи відсутні;

-рішення третейського суду не містить способів захисту прав і охоронюваних інтересів, які не передбачені законами України;

-третейським судом для вирішення конкретного спору на вимогу компетентного суду в строк була надана відповідна справа (а.с.10).

Висновок господарського суду про те, що між зазначеними у справі сторонами не вбачається існування господарських зобов»язань по договору позики є безпідставним, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 договору позики, який укладено між суб»єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, кошти отримані в якості позики, спрямовані на здійснення поточних розрахунків у підприємницькій діяльності позичальника та інвестування в розвиток підприємницької діяльності.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (надалі ГК України), майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Однією з підстав виникнення господарського зобовязання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України встановлено: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якою встановлено наслідки порушення договору позичальником, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, аналіз вищезазначених норм чинного законодавства у сукупності з наявними матеріалами у справі дають підстави колегії суддів вважати, що у господарського суду Волинської області при розгляді даної справи були відсутні підстави для відмови у видачі виконавчого документу на підставі рішення постійно діючого третейського суду.

Крім того, положення чинного процесуального законодавства містять положення про процедуру визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, про повернення безпідставно стягнутого за наказом, у разі помилкової видачі наказу та з інших підстав (в т.ч. і в разі, якщо рішення третейського суду в подальшому буде скасовано, чи третейська угода визнана недійсною.).

Усе вищенаведене дає підстави колегії суддів вважати, що твердження скаржника, викладені в його апеляційній скарзі, є підставними та обґрунтованими, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки містять і фактичне та правове обґрунтування, відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, що є підставою для її скасування, заява про видачу виконавчого документу на виконання рішення третейського суду обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.99,101-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_2, с.Підгайці Луцького району Волинської області задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 20.04.2010 р. у справі № 07-1/10 скасувати.

Заяву підприємця ОСОБА_2 про видачу наказу на рішення постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті від 06.04.10р. у справі №07-1/10 задоволити.

3. Доручити господарському суду Волинської області видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена

в касаційному порядку.

5. Матеріали справи, в тому числі матеріали справи постійно діючого третейського суду при Волинській торгово-промисловій палаті повернути в господарський суд Волинської області.

Головуючий-суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Мурська Х.В.