ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2010 р. Справа №27/23

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння», адреса: вул. Клінічна, 25, м. Київ, 03141

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПолтаваСад», адреса: вул. Облачная, 1, с. Розсошенці, Полтавський р-н, Полтавська обл., 38751

про стягнення 151 216,00 грн.,

Суддя: Солодюк О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 5871 від 03.11.2006 р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. б/н від 03.06.2010 р.

За згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суть спору: Стягується 151 216,00 грн. заборгованості, в т.ч. 115 000,00 грн. - основний борг за невиконання умов договору № 2-2805/пр8-х від 28.05.2009р., 8 700,00 грн. пені, 4 516,00 грн. інфляційних втрат, та 23 000,00 грн.-штрафу.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову не заперечує, просить суд надати відстрочку виконання рішення до 15.09.2010 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

28.05.2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння"

(позивач) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" (відповідач) договір поставки № 2-2805/ПР-8-Х.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до п.1.1 договору продавець зобов'язувався в строки, визначені договором, передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язувався прийняти товар і оплатити його вартість.

На виконання умов договору позивач належним чином виконав свої договірні зобовязання та передав відповідачеві товар на загальну суму 373 390 грн., що підтверджується наступними накладними:

№ БХ-1505-1 від 15.05.2009р. на суму 25 830,00 грн.

№ БХ-2805-7 від 28.05.2009 року на суму 199 000,00 грн.

№ БХ-0106-16 від 01.06.2009 р. на суму 133 200,00 грн.

№ БХ-2107-1 від 21.07.2009 р. на суму 15 360,00 грн.

Вказаний товар отримав представник відповідача на підставі довіреностей:

ЯПН № 754594 від 15.05.2009р.

ЯПН № 754607 від 01.06.2009р.

ЯПН № 754636 від 20.07.2009р.

ЯПН № 754603 від 28.05.2009р.

Відповідно додатку № 1 до договору Відповідач зобов'язувався оплатити вартість товару в наступні строки:

80 000,00 до 28.05.09р.

50 000,00 до 30.06.09р.

50 000,00 до 31.07.09р.

50 000,00 до 31.08.09р.

50 000,00 до 30.09.09р.

105 000,00 до 31.10.09р.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на взяті на себе зобов'язання за договором відповідач у терміни, встановлені договором та додатком до нього, з позивачем повністю не розрахувався, ним було сплачено лише 258 390 грн.:

07.05.09р. на суму 5 000,00 грн.

22.05.09р. на суму 20 830,00 грн.

27.05.09р. на суму 52 000,00 грн.

01.06.09р. на суму 28 000,00 грн.

20.07.09р. на суму 15 360,00 грн.

19.10.09р. на суму 15 000,00 грн.

12.11.09р. на суму 10 000,00 грн.

19.11.09р. на суму 25 200,00 грн.

11.12.09р. на суму 87 000,00 грн.

Станом на 12.03.2009р. залишок боргу складав 115 000,00 грн.

Відповідно до умов договору вказану суму боржник зобов'язаний був сплатити в наступні строки:

10 000,00 грн. до 30.09.09р.

105 000,00 грн. до 31.10.09р.

В строк до 31.10.2009 р. відповідач заборгованість перед позивачем не погасив, що змусило останнього звернутись з даним позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши додані докази суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2010 р. після звернення позивача з позовом до суду, відповідач частково погасив заборгованість в сумі 15000,00 грн.

Відповідно до п.1.1 ст.80 ГПК України провадження у справі в цій частині підлягає припиненню в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 100 000 грн.

На підставі положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 ГК України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Вимоги позивача про стягнення 100 000,00 грн. основного боргу обґрунтовані, відповідачем не оспорені, підтверджені наявними доказами і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Пунктом 12.2 договору передбачена пеня за порушення строків виконання зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов'язання за кожен день прострочки.

За обґрунтованим розрахунком позивача, перевіреним судом, сума пені за період з 01.10.2009 р. по 12.03.2010 р. на суму боргу в розмірі 10000,00 грн. становить 915,48 грн., за період з 01.11.2009 р. по 12.03.2010 р. на суму боргу в розмірі 105000,00 грн. - 7 784,38 грн. Всього сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 8 700,00 грн.

Умовами укладеного договору, а саме: п. 12.5 договору, сторони встановили, що за прострочення платежу понад два місяці, відповідач крім пені зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару порушенні строків оплати товару, відповідач зобовязаний сплатити позивачеві штраф в розмірі 20 % від суми заборгованості.

Так, двомісячний термін по сумі 10 000,00 грн. сплив 30.11.2009 р., по сумі 105 000,00 грн. - 31.12.2009 р.

Отже, позивач просить стягнути 23 000,00 грн. штрафу (115000,00 грн. /100х20%).

Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

При цьому слід зазначити, що розуміння господарських санкцій у ГК є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, тобто відповідні фінансові санкції, що стягуються за порушення валютного, податкового, антимонопольного та інших публічних галузей законодавства тощо.

Також, Господарським кодексом України не визначається, що слід розуміти під кожним із видів господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня) і чим вони відрізняються одна від одної, а тому у даному випадку слід застосовувати правила, встановлені ЦК України. Цивільне законодавство визначає всі три види штрафної відповідальності як різновиди неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Тобто, штраф і пеня є різновидами неустойки, чітке визначення яких надане у частинах 2 та 3 ст. 549 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Кваліфікуючими ознаками штрафу є: можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобовязання - невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобовязання неналежним способом тощо); обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Частиною 3 статті 549 ЦУ України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пеня характеризується такими ознаками: застосування виключно у грошових зобовязаннях; можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобовязання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання; триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, такі господарські санкції, як штраф та пеня не є тотожними, а навпаки, хоча і є різновидами неустойки, є різними правовими категоріями. Штраф застосовується одноразово у випадку прострочення боржником виконання зобовязання понад встановлений сторонами зобовязання термін та може встановлюватися за будь-яке порушення, тоді як пеня має триваючий характер, тобто нараховується за певний проміжок часу, є видом відповідальності за невиконання, за загальним правилом, виключно грошового зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена і в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 07.04.2008року № 01-8/211, в пункті 48 якого зазначається, що штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Відтак, умови договору передбачають цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу. При цьому, чинне законодавство не встановлює граничного розміру неустойки і збільшення її розміру за рахунок встановлення штрафу у випадку порушення виконання зобовязання з оплати у встановлений вказаним договором строк не суперечить чинному законодавству, яке встановлює обмеження лише щодо розміру такого виду неустойки як пеня.

При укладені договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, а саме: порушення строку оплати отриманої продукції. Тому, одночасне застосування штрафу та пені не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору.

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, вимога про стягнення штрафу в сумі 23 000,00 грн. обґрунтована і підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За обґрунтованим розрахунком позивача, перевіреним судом, сума інфляційних нарахувань за період жовтень 2009р. - січень 2010 р. (на суму боргу в розмірі 10 000,00 грн.) складає 478,07 грн., за період листопад 2009 р. - січень 2010 р. (на суму боргу 105 000,00 грн.) - 4 038,38 грн.

Загальна сума інфляційних нарахувань, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає 4 516,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги в сумі 151 216,00 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 136 216 грн., як такі, що підтверджені наявними доказами і відповідачем не оспорені.

Оскільки, частина боргу сплачена відповідачем після порушення провадження у справі судові витрати згідно ст. 49 ГПК України в повному обсязі слід покласти на відповідача.

Суд відхиляє клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, господарський суд, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідач обґрунтовує надання відстрочки тяжким фінансовим станом товариства.

Як свідчить бухгалтерська довідка № 127 (в матеріалах справи) за період з 01.05.2009 р. по 31.05.23010 р. відповідачем здійснювалося погашення довгострокових кредитів та відсотків за ними, виплачувалася заробітна плата, сплачувалися лізингові, орендні платежі, податки та збори.

Прибуток товариства за 2009 р. становив 6 483 000,00 грн.

Обставини, на які посилається відповідач не є винятковими та не можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення .

Разом з цим у разі тривалого невиконання рішення суду будуть порушені інтереси позивача у справі.

Керуючись ст. 32-33,43,49, 78, п.1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава Сад», адреса: вул. Облачная, 1, с. Розсошенці, Полтавський р-н, Полтавська обл., 38751 (рах. 001 ПФ АБ "Київська Русь", МФО 331036, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Насіння», адреса: вул. Клінічна, 25, м. Київ, 03141 (рах. № 07 в ВАТ "БМ Банк", м. Київ, МФО 380913, ) - 100 000,00 грн. основного боргу, 8 700,00 грн. пені, 23 000,00 грн. штрафу, 4 516,00 грн. інфляційних нарахувань, 1 512,16 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 15000,00 грн. основного боргу.

4.В задоволенні клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене в порядку, визначеному ст. 93 ГПК України.

Суддя Солодюк О.В.

Повний текст рішення підписано __________