ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
26.01.10 Справа № 02/137-38
Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого-судді Краєвської М.В.
суддів: Галушко Н.А.
ОСОБА_1
розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ Вест ОСОБА_2 від 23.10.2009 р. № 757
на рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2009 р.
у справі № 02/137-38
за позовом ВАТ Експериментально-механічний завод Металіст, м.Київ
до ТзОВ Вест ОСОБА_2, м.Луцьк
про стягнення 600 770, 67 грн., в т.ч. 477 623, 02 грн. основного боргу, 51 294, 03 грн. інфляційних втрат, 7 983, 73 грн. 3 % річних, 63 869, 89 грн. пені, за договором № 01-МК про виготовлення та поставку продукції від 03.01.2008 р.
За участю представників сторін:
від позивача ОСОБА_3 (юрисконсульт, довіреність від 28.12.2009 р. без номера в матеріалах справи);
від відповідача ОСОБА_4 (представник, довіреність від 01.10.2009 р. № 673 в матеріалах справи)
Представникам сторін розяснено їх права й обовязки, передбачені ст.22 ГПК України.
Оскільки жодна зі сторін не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 01.12.2009 р.
Розпорядженням голови суду від 26.01.2010 р. проведено зміни в складі колегії суддів з зазначених у ньому підстав.
Заяв про відвід суддів не поступало.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.10.2009 р. у справі № 02/137-38 (суддя Костюк С.В.) позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 327 623, 02 грн. основного боргу, 51 294, 03 грн. інфляційних втрат, 7983, 73 грн. 3 % річних, 35 067, 74 грн. пені за підставністю й обгрунтованістю, щодо решти суми основного боргу в розмірі 150 000 грн. провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у звязку з її погашенням після порушення провадження у справі, а в частині стягнення решти суми пені в розмірі 28 802, 15 грн. відмовлено в звязку з неправильним її нарахуванням всупереч вимог ч.6 ст.232 ГК України.
Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині стягнення 51 294, 03 грн. інфляційних втрат, 7 983, 73 грн. 3 % річних, 35 067, 74 грн. пені та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 7 641, 97 грн. інфляційних втрат, 2 002, 09 грн. 3 % річних і 15 728, 85 грн. пені, з підстав неповного зясування обставин справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні господарського суду, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.
Вимоги апеляційної скарги грунтуються в основному на тому, що відповідно до п.4.2 договору кінцевий порядок розрахунків передбачає доплату 50 % вартості кожної партії металоконструкцій протягом 10 днів з моменту отримання повідомлення про готовність продукції, а суд першої інстанції не витребував такі докази як направлення позивачем відповідачу подібних повідомлень.
У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у ньому.
Як встановлено судом першої інстанції, 03.01.2008 р. між ВАТ Експериментально-механічний завод Металіст (постачальник за договором, позивач у справі) і ТзОВ Вест ОСОБА_2 (замовник за договором, відповідач у справі) був укладений договір за № 01-МК про виготовлення та поставку продукції (далі - договір) (а.с.16-20), за яким позивач зобов»язався виготовити та поставити відповідачу металоконструкції модульних автозаправних станцій, а останній прийняти їх і своєчасно оплатити їхню вартість.
Кількість, ціна, номенклатура та додаткові умови погоджувалися сторонами в специфікаціях за № № 1-15 до договору (а.с.21-35).
Відпуск продукції проводився на підставі видаткових накладних з посиланням на договір від 03.01.2008 р. Так, за період з 26.05.2008 р. по 31.10.2008 р. відповідачу було відпущено продукції на загальну суму 5 827 741, 9 грн. (а.с.36-50).
Відповідачем проведена часткова оплата отриманої продукції на суму 5 350 118, 88 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.55-73).
Таким чином, непогашеною залишається сума основного боргу в розмірі 477 623,02 грн.
Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу ТзОВ Вест ОСОБА_2 слід задоволити повністю, рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.2009 р. у справі № 02/137-38 скасувати в частині стягнення 51 294, 03 грн. інфляційних втрат, 7983,73 грн. 3 % річних, 35 067, 74 грн. пені та прийняти нове рішення, яким позов у цій частині задоволити частково, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 2 002, 09 грн. 3 % річних, 7 641, 97 грн. інфляційних втрат, 15 728, 85 грн. пені. В стягненні решти суми 3 % річних, інфляційних втрат, пені відмовити. В решті рішення суду (в частині стягнення 327 623, 02 грн. основного боргу та припинення провадження у справі щодо решти суми основного боргу в розмірі 150 000 грн.) залишити без змін.
При цьому колегія виходила з наступного.
Згідно з ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Колегія суддів вважає, що господарський суд дав правильну оцінку первинним документам і фактичним обставинам справи, які свідчать про факт прийняття ТзОВ Вест ОСОБА_2 продукції та виникнення обовязку її оплати.
Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Проте, як зазначалося вище, відповідач не долучив до матеріалів справи доказів проведення повного розрахунку з позивачем згідно з договором.
Після порушення 21.07.2009 р. провадження у справі (а.с.1) до прийняття оскаржуваного рішення відповідно до банківських виписок відповідачем було перераховано позивачу ще 150 000 грн., тому розмір основного боргу становить 327 623,02 грн., який обгрунтовано стягнутий судом першої інстанції, а щодо стягнення 150 000 грн. основного боргу провадження у справі припинено законно на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у звязку з його погашенням після звернення з позовом до господарського суду.
Відповідно до п.4.2 договору розрахунок проводиться наступним чином: 50 % авансового платежу від суми замовленої продукції протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання відповідної специфікації та 50 % суми не пізніше 10-ти банківських днів від дня отримання повідомлення про готовність продукції.
Незважаючи на умови договору позивач визначив як строк оплати дату підписання видаткових накладних, хоча згідно з п.4.2 договору терміном після якого необхідно проводити остаточну оплату за продукцію є отримання відповідачем повідомлення про готовність такої продукції, доказів направлення яких позивачем не подано судам обох інстанцій, хоча в Господарському суді Волинської області клопотання відповідача про витребування таких доказів заявлялося (а.с.99), і ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2009 р. було зобов»язано ВАТ Експериментально-механічний завод Металіст подати такі докази, що ним не виконано через їх відсутність.
У зв»язку з цим колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що термін оплати не був чітко встановлений, а тому відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Так, 29 квітня 2009 року позивачем у порядку, передбаченому ч.2 ст.530 ЦК України, було пред»явлено вимогу про оплату заборгованості з проханням її погасити до 06.05.2009 р. (а.с.79).
З урахуванням наведеного, за період з 06.05.2009 р. по 25.06.2009 р. (дата подання позовної заяви) сума 3 % річних становитиме 2 002, 09 грн. і інфляційних втрат 7 641, 97 грн., що і, на думку суду апеляційної інстанції, підлягає до стягнення.
У пункті 10.3 договору сторони передбачили, що за прострочення в оплаті замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожен день прострочення. Так, згідно з розрахунком, який наведений відповідачем у його апеляційній скарзі та котрий перевірений апеляційним господарським судом і визнаний правильним, за період з 06.05.2009 р. по 25.06.2009 р. в межах строку позовної давності нарахована пеня в сумі 15 728, 85 грн., яка і підставно підлягає стягненню.
Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Волинської області в частині стягнення 51 294, 03 грн. інфляційних втрат, 7 983, 73 грн. 3 % річних, 35 067, 74 грн. пені не відповідає матеріалам справи, не грунтується на чинному законодавстві, а доводи апелянта підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд
1. Апеляційну скаргу ТзОВ Вест ОСОБА_2 задоволити повністю.
2. Рішення Господарського суду Волинської області 06.10.2009 р. у справі № 02/137-38 скасувати в частині стягнення 51 294, 03 грн. інфляційних втрат, 7 983, 73 грн. 3 % річних, 35 067, 74 грн. пені та прийняти нове рішення, яким позов у цій частині задоволити частково, а саме:
Стягнути з ТзОВ Вест ОСОБА_2 (ідентифікаційний код 34524327) на користь ВАТ Експериментально-механічний завод Металіст (ідентифікаційний код 05309512) 2 002, 09 грн. 3 % річних, 7 641, 97 грн. інфляційних втрат, 15 728, 85 грн. пені.
В стягненні решти суми 3 % річних, інфляційних втрат, пені відмовити.
В решті рішення суду (в частині стягнення 327 623, 02 грн. основного боргу та припинення провадження у справі щодо решти суми основного боргу в розмірі 150 000 грн.) залишити без змін.
3. Судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягнути з ТзОВ Вест ОСОБА_2 (ідентифікаційний код 34524327) на користь ВАТ Експериментально-механічний завод Металіст (ідентифікаційний код 05309512) 5 029, 65 грн. державного мита за розгляд справи в суді першої інстанції, 261, 62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Стягнути з ВАТ Експериментально-механічний завод Металіст (ідентифікаційний код 05309512) на користь ТзОВ Вест ОСОБА_2 (ідентифікаційний код 34524327) 465, 58 грн. державного мита за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Решта суми державного мита (2 394, 27 грн.) залишити за апелянтом.
Доручити Господарському суду Волинської області видати відповідні накази.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.
6. Справу повернути в місцевий господарський суд.
Суддя Н.А.Галушко
Суддя Х.В.Мурська