ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.10 Справа№ 10/215(10)

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-КАТ» м. Львів

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екстрапласт Україна» м. Київ

До відповідача 2 ФОП ОСОБА_2

Про стягнення 121750,00 грн.

Суддя Довга О.І.

Секретар Скремета О.О.

Представники :

від позивача ОСОБА_3 представник за довіреністю

від відповідача 1 не зявився

від відповідача 2 не зявився

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки передбачені ст. 22 ГПК України та право відводу судді ( ст. 20 ГПК України) . Заяв та клопотань про відвід судді не подано ( не заявлено).

Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу на адресу суду не надходило.

Суть спору :

На розгляді господарського суду Львівської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-КАТ»м. Львів до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екстрапласт Україна» м. Київ та ФОП ОСОБА_2 про стягнення 121750,00 грн.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримує позовні вимоги, просить позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, та з додаткових пояснень, які надавались під час розгляду спору.

Відповідач 1 вдруге явку повноважного представника не забезпечив, вимог ухвали суду не виконав, відзиву на позов не подав.

Відповідач 2 в судове засідання не зявився, згідно поданого відзиву на позовну заяву ( вх. № 22701 від 23.11.2010 року) проти позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу без участі представника.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, подачі клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову, однак відповідач своїм правом не скористався.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, створивши, у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Юридична заінтересованість позивача в судовому процесі зобовязує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що саме на даного відповідача ( відповідачів) має бути покладено відповідальність за порушення матеріального права. У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії ( ст.36 ГПК).

Справа розглядається за правилами ГПК України, оскільки за даним спором, Позивач та Відповідач, які є юридичними особами, виступають як субєкти господарювання, правовідносини, які між ними виникли із Договору купівлі-продажу № 224 від 21.10.2010 року, який сторони уклали вільно, відповідно до норм Цивільного кодексу України, під час укладення цього договору його сторони вільно домовлялися про зміст та обсяг прав та обовязків за договором, зазначений договір є цивільним (господарським), а кожний субєкт цього договору виступає як рівний один одного.

Відповідно до Договору ТзОВ «ГАЛ-КАТ» зобовязувався поставити та передати у власність ТзОВ «Екстра пласт Україна»товар (поліпропілен), а ТзОВ «Екстрапласт Україна»- прийняти та оплатити його на умовах цього договору ( п.п. 1.1 та 2.1 договору).

Як встановлено в судовому засіданні - 05.10.2010 року ТзОВ «ГАЛ-КАТ» було поставлено товар на суму 211750,00 грн., відповідно до накладної № РН-0510.6 від 05.10.2010 року на суму 211750,00 грн.

В порушення умов Договору, зобовязання ТзОВ «Екстра пласт Україна» щодо оплати за отриманий товар повністю не виконано, погашено лише 90000,00 грн.

На день розгляду спору заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 121750,00 грн.

29.09.2010 року, з метою забезпечення виконання зобовязань Відповідача 1 за договором купівлі-продажу № 224 від 29.09.2010 року, між Позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Відповідач2) було укладено Договір поруки.

П.1.1 Договору поруки зазначає, що Поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі відповідати за виконання ТзОВ «Екстра пласт Україна» зобовязань, що існують або виникнуть в майбутньому на підставі Договору купівлі-продажу № 224 від 29.09.2010 року.

Згідно п. 1.2 «У разі порушення Боржником ОСОБА_4 договору Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Відповідальність Поручителя обмежується сумою 4700,00 грн.

Про наявність порушень умов Договору, Відповідачів було належним чином повідомлено, про що свідчать копія вимоги № 635 від 21.10.2010 року з доказом її отримання Відповідачем 1 та копія вимоги № 635п від 21.10.2010 року з доказом її отримання Відповідачем 2.

Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Жодна з вказаних обставин не була безпосередньою причиною порушення відповідачем своїх договірних зобовязань перед позивачем.

Заборгованість Відповідача 1 перед Позивачем яка підтверджена матеріалами справи, та не спростована Відповідачем 1 становить 117050,00 грн., та підлягає до стягнення.

Заборгованість Відповідача 2 перед Позивачем яка підтверджена матеріалами справи, та аизнана Відповідачем 2 становить 4700,00 грн., та підлягає до стягнення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судові витрати слід покласти на Відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 8, 13, 42, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 11, 202, 204, 205, 206, 509, 510, 526, 530, 548, 625, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 174, 179, 193, 216, 218, 232 ГК України, ст.ст. 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Екстрапласт Україна» ( 01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського,6, , МФО 320843) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-КАТ»( 79040, м. Львів, вул. Конюшинна,20, , МФО 333368) 117050,00 грн. боргу, 1170,50 грн. державного мита та 226,56 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 ( 81131, Львівська обл., Пустомитівський район, с. Солонка, вул. Дорошенка,4, ІК НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-КАТ» (79040, м. Львів, вул. Конюшинна,20, , МФО 333368) 4700,00 грн. боргу, 47,00 грн. державного мита та 9,44 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Наказ видати відповідно до вимог ст. 116 ГПК України.

Суддя Довга О.І.

Згідно частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Львівського апеляційного господарського суду через господарський суд Львівської області.