ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

30.06.10 Справа № 3/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мурської Х.В.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного товариства "Арго", с. Шилівці Хотинського районуЧернівецької області, за вих. № 581/0101 від 23.04.10р.

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.04.2010 р.(повний текст підписано 16.04.2010р.)

у справі № 3/15, суддя Гончарук О.В.,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна", м. Ходорів Жидачівського району Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного товариства"Арго", с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області

про стягнення заборгованості 160 517, 78 грн.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 - адвокат;

від відповідача: не зявились.

Розпорядженням голови суду від 29.06.2010р. в склад судової колегії внесено зміни, замість судді Якімець Г.Г. введено суддю Кордюк Г.Т.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.04.2010 р. у справі № 3/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" задоволено. З рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційного товариства"Арго" на користь позивача стягнуто 148716,64 грн. основного боргу, 10294,62 грн. пені, 1506,52 грн. 3% річних, 1605,18 грн. витрат по сплаті державного мита, 236 грн. витрат на ІТЗ судового процесу та 4815 грн. витрат за надання послуг адвоката.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ ВКТ «Арго» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.04.2010 р. у даній справі скасувати в частині стягнення з його рахунку 4815 грн. витрат за надання позивачу послуг адвоката, в решті рішення залишити без змін з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав необґрунтованості доводів, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Скаржник участі уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи ту обставину, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Місцевим господарським судом встановлено, що 12 січня 2009 року між сторонами у справі було укладено договір постачання за № №021/09/09/0005, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити і передати у власність покупця (відповідач) товар (найменування, кількість і ціна товару вказується у заявках покупця та у Додатках до договору), а останній - прийняти та оплатити товар у порядку і на умовах, передбачених даним договором.

В силу п. 3.5. договору датою поставки товару вважається отримання покупцем товару згідно видаткової накладної.

На виконання умов договору позивач в період з 13.08.2009р. по 21.09.2009р. передав відповідачу товар (гофропродукцію) на загальну суму 148716, 64 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с.20-23).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.1 договору товар оплачується покупцем на підставі рахунка-фактури, наданого після отримання постачальником замовлення від покупця, протягом тридцяти календарних днів від дати відвантаження. Оплата проводиться покупцем в національній валюті шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний в рахунку - фактурі (п.5.2 Договору).

Однак, ТОВ ВКТ Арго за отриману продукцію у встановлені договором строки розрахунку не провело, заборгувавши позивачу 148716, 64 грн.

28 жовтня 2009р. позивач звернувся до ТОВ ВКТ Арго з вимогою погасити наявну заборгованість, яку останнє залишило без відповіді та задоволення, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України, яка кореспондує зі статтею 526 ЦК України, передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до субєкта, який порушив зобовязання, не звільняє цього субєкта від обовязку виконати зобовязання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобовязання. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Порушення боржником, взятих на себе зобовязань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні встановлених законом та договором мір відповідальності (ст. 611 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549).

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Так, відповідно до п.7.3 договору, за прострочення оплати товару Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Сума нарахованої відповідачу пені за період з 13.09.2009р. по 31.01.2010р. (по кожній накладній окремо) склала 10294,62 грн.

Судова колегія вважає, що проведені позивачем нарахування штрафних санкцій в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення є правомірними, оскільки умовами укладеного сторонами договору передбачено відповідальність покупця за несвоєчасний розрахунок за отриманий товар, а в силу Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім пені, передбаченої договором, позивач на підставі вимог ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 1506,52 грн. 3% річних за весь час прострочення платежу.

Враховуючи те, що позивачем в підтвердження заявлених вимог, згідно положень ст.ст. 33, 34 ГПК України доведено належними і допустимими доказами факт відпуску товару відповідачу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в повному обємі.

Щодо доводів скаржника про безпідставність стягнення з його рахунку 4815 грн. у відшкодування витрат, понесених позивачем у звязку з наданням правової допомоги, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Стягнення зазначених витрат в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрат, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія названого Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України «Про адвокатуру», де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про права на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 ГПК України передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Витрати позивачів та відповідачів, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною пятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні за наявності документального підтвердження витрат: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що особа, яка надавала правову допомогу позивачу, а саме адвокат ОСОБА_2, має свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю, з нею укладено Договір про надання юридичних послуг від 25.01.2010 року.

Факт сплати адвокатських послуг позивачем відповідно до ст. 33 , 34 ГПК України підтверджено платіжним дорученням № 277 від 02.02.2010 року на суму 4815 грн. фактично сплачених коштів за правову допомогу (а.с. 27).

За таких обставин місцевий господарський суд обґрунтовано відшкодував позивачу витрати за надану йому правову допомогу адвокатом ОСОБА_2, виходячи з фактичного розміру вартості таких понесених витрат 4815 грн., як це просив позивач.

Також колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням матеріалів конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Таким чином обмеження розміру відшкодування вартості послуг адвоката є правом, а не обовязком суду.

Колегія суддів вважає, що сума задоволених послуг адвоката є співрозмірною з сумою задоволених позовних вимог і не перевищує розумну необхідність витрат для даної справи.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак належних та беззаперечних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги скаржником суду апеляційної інстанції надано не було .

Оцінивши докази в їх сукупності , судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги та відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.04.2010 р. у справі № 3/15 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.