ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.03.10 Справа № 12/116(1/100-26/14)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді ОСОБА_1

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання Друзюк М.М.

розглянув матеріали апеляційних скарг Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів, вих. №10-11-08369 від 14.12.2009р. та Закритого акціонерного товариства «ГАЛКА-Дрогобич», м. Дрогобич , вих. № 121 від 14.12.2009р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2009 року

у справі № 12/116(1/100-26/14), суддя Запотічняк О.

за позовом Закритого акціонерного товариства «ГАЛКА-Дрогобич», м. Дрогобич (надалі ЗАТ «ГАЛКА-Дрогобич»)

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів (надалі РВ ФДМУ по Львівській області)

про визнання недійсним кредитного договору

за участю представників

від позивача ОСОБА_3 представник;

від відповідача ОСОБА_4 представник.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.12.2009 року у справі № 12/116(1/100-26/14) у задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства «ГАЛКА-Дрогобич»про визнання недійсним кредитного договору № 10/1, укладеного між сторонами 01.04.2003р. відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

Зокрема, позивач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2009 року у даній справі та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свої доводи тим, що відповідач не передав позивачу обумовлені договором кошти.

Відповідач в апеляційній скарзі просить оскаржуване судове рішення змінити в частині застосування норм матеріального права, в решті судове рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 24.02.2010р., за згодою представників сторін було оголошено перерву до 03.03.2010р.

В даному судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що у задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі 01.04.2003року було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Дрогобицький солевиварювальний завод».

Пунктом 1.2 договору оренди було встановлено, що орендареві на умовах кредиту передаються грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості.

На підставі даного договору та відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»01.04.03 між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобовязувався передати позивачу як позичальнику грошові кошти ДП «Дрогобицький солевиварювальний завод»на суму 96,6 тис. грн. строком на один рік та девять місяців.

При цьому, в п 1.1 кредитного договору зазначено, що дана угода укладається відповідно до умов договору оренди від 01.04.03.

Таким чином, спірний кредитний договір є невідємною та складовою частиною договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Дрогобицький солевиварювальний завод».

Процедура укладення договору оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств регулюється Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Постановою Кабінету міністрів України №629 від 10.08.1995 року «Про затвердження Методики оцінки вартості обєктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів»(надалі Методика).

Відповідно до ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»грошові кошти та цінні папери з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості орендодавець надає орендареві на умовах кредиту за ставкою рефінансування Національного банку України, а інші оборотні матеріальні засоби викуповуються орендарем.

Відповідно до п.4 Методики оцінку цілісного майнового комплексу підприємства здійснює відповідна комісія на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням всіх передбачених законодавством переоцінок і дооцінок.

Згідно з п.13 Методики вартість майна, що надається орендареві на умовах кредиту відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», визначається шляхом підсумовування балансової вартості цінних паперів і залишку коштів у касі, на розрахункових рахунках у банках, дебіторської заборгованості за вирахуванням кредиторської заборгованості.

Якщо кредиторська заборгованість перевищує суму залишку коштів у касі та на розрахункових рахунках у банках, суму дебіторської заборгованості, в кредит надаються лише цінні папери за балансовою вартістю, а у разі їх відсутності сума залишку коштів у касі та на розрахункових рахунках у банках передається орендареві, для погашення кредиторської заборгованості підприємства без укладення договору кредиту на підставі внесення відповідної умови до договору оренди.

Згідно з ст.15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендар стає правонаступником прав та обовязків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обовязків підприємства, повязаних з діяльністю цього структурного підрозділу.

Пунктом 5 Методики передбачено, що оцінка цілісного майнового комплексу підприємства здійснюється у такій послідовності: проведення інвентаризації всього майна підприємства з переоцінкою вартості необоротних активів у разі, якщо це не було зроблено раніше (1 розділ балансу); складання передавального балансу; складання акта оцінки цілісного майнового комплексу.

За результатами інвентаризації цілісного майнового комплексу, з метою здійснення оцінки, до комісії з оцінки надаються відповідні документи, зокрема баланс підприємства, аудиторський висновок та інші. Одночасно з проведенням інвентаризації здійснюється у встановленому законом порядку аудиторська перевірка стану бухгалтерської звітності, обліку, первинних документів та іншої інформації щодо фінансово-господарської діяльності на підприємстві, цілісний майновий комплекс якого передається в оренду.

Така передача відображена в ОСОБА_3 приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу державного підприємства «Дрогобицький солевиварювальний завод»№ 10/2003 від 01.04.2003р., яким поряд з фіксацією передачі основних фондів передано на умовах кредитного договору грошові кошти та цінні папери, з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості, що становить 96, 6 тис. грн.

Оскільки даний ОСОБА_3, як і спірний кредитний договір є невідємними частинами договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства «Дрогобицький солевиварювальний завод»№ 10 від 01.04.2003р., то покликання скаржника на те, що йому фактично не було передано 96,6 тис. грн., є безпідставними.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Згідно зі ст. 48 ЦК УРСР (який діяв на момент укладення договору) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Згідно з ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про те, що спірний кредитний договір № 10/1 від 01.04.2003р. відповідає вимогам закону, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З врахуванням того, що неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного рішення, судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2009 року у справі № 12/116(1/100-26/14) залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий-суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.