ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
30.06.10 Справа № 4/532-18/74
УХВАЛА

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Краєвської М.В.

суддів: Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Західно-українського будівельно-ремонтного акціонерного товариства від 21.05.2010 р. № 18

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.05.2010 р.

у справі № 4/532-18/74

за позовом ЗАТ «Львівське спеціальне науково-рестравраційне проектно-виробниче управління», м.Львів

до Західно-українського будівельно-ремонтного акціонерного товариства, м.Львів

про стягнення 404 706, 27 грн. за контрактом № 01-С/02 на виконання робіт від 15.01.2002 р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.05.2010 р. видано дублікат наказу від 07.04.2003 р. у справі № 4/532-18/74 (а.с.96).

Відповідач з даною ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати з підстав неповного з»ясування обставин справи, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм процесуального права.

Апеляційна скарга не відповідає вимогам ч.1 ст.106 ГПК України. Так, відповідно до ч.1 ст.106 ГПК України ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Статтею 120 ГПК України не передбачено можливості сторін оскаржити ухвалу про видачу дубліката наказу, відтак, остання не підлягає оскарженню.

Порядок апеляційного оскарження судового рішення реалізується у процедурі, регламентованій процесуальним законом - ГПК України, а не Конституцією України, на яку покликається відповідач, норми якого носять імперативний характер для суду, позаяк останній зобовязаний діяти лише в передбачений законом спосіб.

Стаття 129 Конституції України гарантує забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 12 Закону України Про судоустрій України від 07.02.2002 р. № 3018-III (далі Закон № 3018-Ш), згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення. Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення Законом № 3018-Ш ставиться в залежність від положень норм процесуального права.

Про неможливість оскарження ухвали про видачу дубліката наказу також вказується, зокрема, і в абзаці 4 пункту 8 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 04.03.1998 р. № 02-5/78 з наступними змінами та доповненнями, яким передбачено, що сплачене заявником державне мито підлягає поверненню повністю також у випадку, коли сторона звертається до господарського суду з заявою про перегляд в апеляційному або у касаційному порядку ухвал, можливість оскарження яких не передбачена ГПК України (статті 20, 24, 25, 26, 27, 31, 41, 58, 64, 68, 77, 88, 89, 120, частина четверта статті 121, статті 1211 та 122 ГПК України). У таких випадках суд апеляційної або касаційної інстанції на підставі відповідно частини першої статті 106 або частини першої статті 11113 ГПК України відмовляє у прийнятті апеляційної або касаційної скарги і повертає сплачене до бюджету державне мито на підставі пункту 2 частини першої статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.10.1993 р. № 7-93 „Про державне мито з наступними змінами та доповненнями, виносячи з цих питань відповідну ухвалу.

За наведених обставин, апеляційний господарський суд повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги, оскільки вона не відповідає вимогам ч.1 ст.106 ГПК України.

Відповідно до п.п.„г п.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито № 7/93 від 21.01.1993 р. з наступними змінами та доповненнями та п.35 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 р. № 15, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.1993 р. за № 50, з наступними змінами та доповненнями державне мито не сплачується з апеляційних скарг на ухвали господарських судів. Оскільки скаржником помилково сплачено державне мито на суму 42 (сорок дві) грн. 50 (пятдесят) коп. за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.05.2010 р., то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне видати довідку про повернення держмита.

Керуючись ст.ст.86, 106, 120 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті апеляційної скарги Західно-українського будівельно-ремонтного акціонерного товариства від 21.05.2010 р. № 18 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13.05.2010 р. у справі № 4/532-18/74 відмовити.

2. Апеляційну скаргу з додатками (всього на 4 арк.) повернути скаржнику.

3. Видати довідку про повернення державного мита.

4. Канцелярії суду дану ухвалу направити сторонам рекомендованим листом.

ОСОБА_2Краєвська

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин