РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 45/449 31.03.10

За первісним позовом: Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк
До відповідача:Відкритого акціонерного товариства Мостобуд
Про:стягнення заборгованості у розмірі 44.832.151,92 грн.
За зустрічним позовом: Відкритого акціонерного товариства Мостобуд
До відповідача:Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк
Про:визнання недійсними положень договорів
Суддя Балац С.В.
Представники:
від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом):ОСОБА_1 представник (дов. № 02-04/13 від 11.01.2010) ОСОБА_2 представник (дов. № 02-04/241 від 10.02.2010)
від позивача за зустрічним позовом (відповідача за первісним позовом):ОСОБА_3 представник (дов. № 202-юр від 26.11.2009)

Суть спору: стягнення заборгованості у розмірі 44.832.151,92 грн., з яких 35.700.000,00 грн. заборгованість за кредитом, 4.299.866,66 грн. заборгованість за несплаченими процентами, 426.912,50 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 184.868,41 грн. пені за порушення строку сплати відсотків, 3.788.810,00 грн. - штраф за порушення п. 3.3.2. кредитного договору, 42.998,67 грн. штрафу за порушення п. 3.3.6., щодо сплати відсотків, відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору, 426.912,50 грн. штраф, за порушення п. 3.3.7., щодо дострокового повернення кредиту, відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору, 31.695,68 грн. збитків від інфляції (первісний позов); визнання недійсними: положення п. 3.3.3. генерального договору в редакції договору про внесення змін та доповнень від 31.08.2007 з моменту вчинення правочину; положення п. 2.14. генерального договору з моменту вчинення правочину; договір про внесення змін і доповнень до генерального договору від 03.11.2008 щодо встановлення відсотків у розмірі 25 процентів з моменту вчинення правочину; умову п. 1 договору № 1/3 від 17.04.2009 щодо встановлення відсотків у розмірі 25 процентів з моменту вчинення правочину (зустрічний позов).

Вимоги за первісним позовом мотивовані тим, що позивач за первісним позовом на підставі кредитних договорів надав відповідачеві кредит в сумі 35.700.000,00 грн., а відповідач зобов'язувався його повернути рівними частинами по 5.950.000,00 грн., щомісячно, починаючи з листопада 2009 до 17.04.2010 року. Позивач за первісним позовом зазначає, що відповідач порушив умови договорів, а тому позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача суму наданого кредиту, суму несплачених процентів та штрафні санкції за порушення відповідачем умов кредитних договорів.

Позивач неодноразово звертався до суду із клопотаннями про вжиття заходів до забезпечення позову. Господарський суд не знайшов підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

У відзиві на первісний позов, відповідач проти його задоволення заперечив та вказав, що станом на день подання позову заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем відсутня, а тому останній не має права вимагати повернення всієї суми вкладу. Також відповідач за первісним позовом, вважає, що позивачем неправомірно встановлено відсоткову ставку в додатковій угоді на рівні 25% в той час як в генеральному договорі передбачено 18%. На думку відповідача за первісним позовом, також встановлення 25% кредитної ставки в договорі 1/3 від 17.04.2009 не свідчить про паритетність відносин сторін за цим договором. Відповідач за первісним позовом вважає, що встановлення обов'язку останнього здійснювати 15% розрахункових операцій через рахунки, відкриті в установі позивача за первісним позовом є незаконним. Проти стягнення пені відповідач за первісним позовом заперечив з підстав їх необґрунтованості. Відповідач за первісним позовом проти вимог про стягнення штрафу також заперечив, з підстав не вчинення відповідачем за зустрічним позовом порушень, за які передбачена така відповідальність та неправильним розрахунком суми штрафу.

Вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що умови договорів про встановлення 25% ставки по кредиту, про обов'язок проведення позивачем за зустрічним позовом не менше 15% всіх розрахункових операцій через рахунки відкриті у відповідача, про встановлення штрафів і пені суперечать нормам законодавства та підлягають визнанню недійсними на підставі ст.ст. 216, 233, 236 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України.

В наступному позивач за зустрічним позовом подав до суду заяву, якою уточнив свої позовні вимоги.

Так вимогами позивача є вимоги про визнання недійсними наступних умов договорів: п. 2.12.3., 2.13. генерального договору в редакції від 17.04.2007, п. 2.14. генерального договору, п. 2.15.2. в редакції генерального договору від 17.04.2009, п. 3.2.2., 3.3.5. генерального договору, п. 3.3.7. генерального договору стосовно посилань на п. 2.12.3., 3.2.2. генерального договору, п. 4.2. генерального договору стосовно посилань на п. 2.12.3., 3.2.2. генерального договору, 4.3.2. 4.3.4. генерального договору, п. 3.3.3 генерального договору в редакції договору від 31.08.2007. Також позивач просив визнати недійсними договір про внесення змін і доповнень до генерального договору від 03.11.2008 щодо встановлення відсоткової ставки у розмірі 25% з моменту вчинення правочину, та визнати недійсним умову п. 1 договору №1/3 від 17.04.2009 щодо встановлення відсотків у розмірі 25 процентів з моменту вчинення правочину.

Відповідач за зустрічним позовом проти задоволення зустрічного позову заперечив та вказав, що позивач за зустрічним позовом при укладення додаткових угод до генерального договору не скористався своїм правом, передбаченим ст. 188 Господарського кодексу України, та не заперечив проти укладення додаткових угод зі встановленою ставкою по кредиту 25% річних. Також відповідач за зустрічним позовом зазначив, що договором про внесення змін та доповнень до генерального договору, в останньому встановлено ставку на рівні 25 % річних. Відповідач за зустрічним позовом, у відзиві на зустрічну позовну заяву вказав, що всі інші твердження позивача за зустрічним позовом не можуть бути прийняті, оскільки останній погодився з такими умовами і підписав договори, і жодного разу не заперечив проти таких умов.

Ухвалою від 13.11.2009 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 21.12.2009.

Ухвалою від 21.12.2009 розгляд справи відкладався на 27.01.2010.

В судовому засіданні 27.01.2010 оголошено перерву до 03.02.2010, про що сторони повідомлені під розписку.

До канцелярії Господарського суду міста Києва 02.02.2010 надійшла зустрічна позовна заява ВАТ Мостобуд до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк про визнання недійсними окремих частин Генерального Договору.

У судовому засіданні 03.02.2010 оголошено перерву до 11.02.2010, про що сторони повідомлені під розписку.

Ухвалою від 04.02.2010 зустрічну позовну заяву прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом у справі № 45/449.

До канцелярії Господарського суду міста Києва 11.02.2010 надійшло клопотання про призначення розгляду справи у колегіальному складі суду.

Судове засідання, призначене на 11.02.2010, не відбулось у зв'язку з передачею справи керівництву суду для розгляду та вирішення клопотання про призначення колегіального розгляду.

Ухвалою Голови Господарського суду міста Києва від 15.02.2010 клопотання ВАТ "Мостобуд" про призначення колегіального розгляду справи № 45/449 залишено без задоволення.

Ухвалою від 19.02.2010 призначено розгляд справи на 01.03.2010.

В судовому засіданні 01.03.2010 сторони звернулися до суду із спільним клопотанням про продовження строку вирішення спору. Ухвалою від 01.03.2010 клопотання сторін задоволено, строк вирішення спору продовжено. В цьому ж судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2010, про що сторони повідомлені під розписку.

Ухвалою від 17.03.2010 оголошено перерву до 31.03.2010, про що сторони повідомлені під розписку.

Заслухавши представників сторін спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2007 між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом було укладено генеральний договір про здійснення кредитування № 18/031-К (далі генеральний договір). За умовами генерального договору позивач за первісним позовом зобовязався надавати відповідачеві грошові кошти у гривнях та/або доларах США, євро, російських рублях, швейцарських франках тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах загального ліміту заборгованості 80.000.000 грн. Розмір процентів за генеральним договором про здійснення кредитування визначатиметься у додаткових угодах до генерального договору про здійснення кредитування, але в будь-якому разі не більше 18 % річних у гривнях; 12 процентів річних у Євро; 13 процентів річних у доларах США; 15 процентів річних в російських рублях; 10,5 процентів річних у швейцарських франках (п. 1. генерального договору про здійснення кредитування № 18/031-К).

Пунктами 3, 4 генерального договору визначено, що кредитування за договором здійснюється протягом періоду з 17.04.2007 по 16.04.2014. Конкретні умови кредитування, а саме: валюта, сума, мета та строк кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, форма кредитування визначаються додатковими угодами, що укладаються між сторонами та є невідємною складовою частиною договору.

В наступному до генерального договору неодноразово вносилися зміни та доповнення, зокрема, наступні.

18.04.2007 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Генерального договору про здійснення кредитування №18/031-К від 17.04.2007 року (мультивалютна відновлювальна кредитна лінія).

Зміни і доповнення до генерального договору вносились договором від 31.08.2007 про внесення змін та доповнень до Генерального договору №18/031-К про здійснення кредитування від 17.04.2007 року, договором від 05.10.2007 про внесення змін та доповнень до Генерального договору №18/031-К про здійснення кредитування від 17.04.2007 року, договором від 17.04.2008 про внесення змін та доповнень до Генерального договору №18/031-К про здійснення кредитування від 17.04.2007 року.

Також 17.04.2008 між сторонами спору укладено угоду № 1/1 про внесення змін до Додаткової угоди № 1 від 18.04.2007 до Генерального договору про здійснення кредитування №18/031-К від 17.04.2007 року (мультивалютна відновлювальна кредитна лінія).

Крім того, до генерального договору вносилися зміни та доповнення договором від 03.11.2008 про внесення змін та доповнень до Генерального договору №18/031-К про здійснення кредитування від 17.04.2007 року.

03.11.2008 між сторонами спору укладено угоду № 1/2 про внесення змін до Додаткової угоди № 1 від 18.04.2007 до Генерального договору про здійснення кредитування №18/031-К від 17.04.2007 року (мультивалютна відновлювальна кредитна лінія).

17.04.2009 між сторонами спору укладено договором про внесення змін та доповнень до Генерального договору №18/031-К про здійснення кредитування від 17.04.2007 року.

Також, 17.04.2009 між сторонами спору укладено договір №1/3 про внесення змін до Додаткової угоди № 1 від 18.04.2007 до Генерального договору про здійснення кредитування №18/031-К від 17.04.2007 року (мультивалютна відновлювальна кредитна лінія).

Суд дослідивши умови генерального договору та договорів, якими вносилися зміни і доповнення до генерального договору, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вказаною нормою права, передбачено підстави визнання правочинів недійсними та визначено два види недійсних правочинів нікчемні та оспорювані. При цьому недійсність нікчемного правочину встановлена законом. А недійсність оспорюваного правочину прямо законом не встановлена, але у випадку якщо одна з сторін такого правочину, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Позивач просить визнати недійсними умови спірних договорів посилаючись на ст. 233 Цивільного кодексу України та з урахуванням ст. 216, 236 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, загроза банкрутства. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Позивач за зустрічним позовом не вказав на обставини, які загрожували йому банкрутством, не надав та не назвав доказів такої загрози.

Отже, позивачем не доведено наявності тяжкої для нього обставини, що змусило його укладати спірні договори.

Тому вимоги позивача за зустрічним позовом, про визнання недійсними положень спірних договорів є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Щодо первісного позову, то відповідно до п. 1.1. генерального договору (із змінами і доповненнями) позивач за первісним позовом зобовязався надавати відповідачеві грошові кошти у гривнях та/або доларах США, євро, російських рублях, швейцарських франках тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах загального ліміту заборгованості 35.700.000 грн. зі сплатою: 25 % річних у гривнях; 16,5 процентів річних у доларах США; 18,5 процентів річних у Євро; 15 процентів річних в російських рублях.

Згідно п. 1.2. генерального договору (із змінами і доповненнями) надання кредиту здійснюється протягом періоду з 18.04.2007 по 17.04.2010 в межах максимального ліміту заборгованості з графіком погашення щомісячно, рівними частинами по 5.950.000,00 грн. починаючи з листопада 2009 року та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17.04.2010.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

В порядку ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Твердження відповідача за первісним позовом про те, що протягом періоду кредитування, тобто з 17.04.2007 по 16.04.2014 сторони за генеральним договором про здійснення кредитування повинні були дотримуватись правил та процедур, встановлених цим договором, зокрема, відповідно до п. 5 генерального договору додаткові угоди не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим договором і у зв'язку з цим збільшення процентної ставки за користування кредитом не могло перевищувати 18 процентів річних у гривнях, спростовується наступним.

Згідно п. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Відповідно до п. 3 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Підписання сторонами 03.11.2008 договору про внесення змін та доповнень до генерального договору про здійснення кредитування, яким встановлено нову процентну ставку у розмірі 25% річних за користування кредитом свідчить про досягнення сторонами двосторонніх домовленостей.

Таким чином, позивач за зустрічним позовом та відповідач за зустрічним позовом в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до наданих АКБ СР "Укрсоцбанк" листів-заявок ВАТ "Мостобуд" на видачу кредиту, розпоряджень АКБ СР "Укрсоцбанк" на видачу кредиту, меморіальних ордерів АКБ СР "Укрсоцбанк", належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, заборгованість відповідача за первісним позовом за кредитом станом на 29.10.2009 становить 35.700.000,00 грн.

Відповідно до п. 3.3.6. генерального договору позичальник зобовязаний повернути кредит відповідно до строків/термінів, встановлених у відповідних додаткових угодах до цього Договору, п. 2.7. генерального договору про здійснення кредитування встановлено, що сплата процентів здійснюється позичальником щомісячно, по 5-те число кожного місяця, починаючи з наступного від місяця надання кредиту.

Відповідно до п. 3.3.7. генерального договору про здійснення кредитування позичальник зобовязаний на вимогу кредитора у випадках передбачених пп. 2.12.3., 3.2.2., 3.2.5., 5.4., достроково, протягом 30 (тридцяти) робочих днів від дня отримання вимоги кредитору, повернути кредит, сплатити проценти та/або комісії, а також можливу неустойку (штраф, пеню). Відповідно до п. 3.2.5. генерального договору про здійснення кредитування кредитор має право у разі порушення відповідачем за первісним позовом впродовж більше 30 днів обовязків, визначених в п. 3.3 генерального договору про здійснення кредитування, вимагати достроково повернення кредиту, а також сплати процентів та/або комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України.

Позивачем за первісним позовом 08.09.2009 надано суд лист за вих. № 06.1-50167-2988 від 03.09.2009, в якому позивач за первісним позовом вимагав у відповідача за первісним позовом усунути порушення генерального договору та достроково повернути кредит, проценти, штрафні санкції та комісії, що передбачені умовами договору у строк до 08.10.2009. Відповіді на свою вимогу позивач за первісним позовом не отримав.

Отже, відповідач за первісним позовом зобов'язаний був повернути позивачеві кредит, проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, що підлягають сплаті.

Відповідно вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 35.700.000,00 грн. є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3.3.3. генерального договору, до якого вносились зміни відповідно до договору про внесення змін до генерального договору № 18/031-К про здійснення кредитування від 17.04.2007, відповідач за первісним позовом зобовязаний щомісячно проводити через свої поточні рахунки, відкриті у кредитора, не менше 15-ти відсотків всіх своїх розрахунків, починаючи з серпня 2007 року. Пунктом 2.14. генерального договору зі змінами, внесеними договором про внесення змін до генерального договору № 18/031-К про здійснення кредитування від 17.04.2007 встановлена оперативно-господарська санкція за порушення п. 3.3.3. генерального договору, у формі підвищення процентної ставки за користування кредитом на 3 пункти.

Твердження відповідача за зустрічним позовом про те, що вимога щодо проведення ним не менш 15% всіх розрахункових операцій через рахунки, відкриті в АКБ СР "Укрсоцбанк", є такою, що порушує права позивача за зустрічним позовом на здійснення розрахунків у будь-яких банках України за своїм вибором судом відхиляється, оскільки згідно п. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Відповідно до п. 3 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. Укладення між сторонами спору генерального договору свідчить про досягнення сторонами двосторонніх домовленостей про вказану відповідачем за первісним позовом умову та не порушує прав останнього, оскільки він не позбавлений можливості решту частину платежів проводити через інші фінансові установи за власним вибором.

Судом встановлено та наданими позивачем за первісним позовом довідками про надходження коштів на поточні рахунки відповідача за первісним позовом, що відкриті в Акціонерно-Комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк", підтверджено, що починаючи з січня 2009 року відповідач за первісним позовом не проводив 15% поточних розрахунків через поточні рахунки відкриті в АКБ "Укрсоцбанк", чим порушив п. 3.3.3. генерального договору про здійснення кредитування. Таким чином, позивач за первісним позовом правомірно застосував при розрахунку процентів за користування кредитом, ставку кредитування збільшену на 3 пункти.

Отже, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 4.299.866,66 грн. зі сплати процентів є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4.2 генерального договору встановлено, що у разі прострочення позичальником повернення кредиту згідно з п. 1.3, 1.4, 2.12.3, 3.2.2, 3.2.5, 5.4 цього Договору та відповідною Додатковою угодою та/або сплати процентів та/або комісій, позичальник сплачує кредитору у валюті Кредиту пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. З урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" пеня обчислюється, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Таким чином, пеня за порушення строків сплати відсотків та дострокового повернення кредиту, що передбачена п. 4.2 генерального договору, станом на 29.10.2009, відповідно до розрахунків позивача за первісним позовом, перевіреним судом, становить відповідно 184.868,41 грн. та 426.912,50 грн.

Сторонами генерального договору встановлено у пункті 3.3.2, що позичальник зобовязаний укласти або забезпечити укладення договорів, спрямованих на забезпечення вимог Кредитора за цим Договором, зазначених в п. 7 основних положень цього договору. В п. 7 основних положень генерального договору зазначено, що виконання зобовязань за цим Договором забезпечується:

- іпотекою комплексу нежитлових приміщень та споруд загальною площею 5271,5 кв.м., що знаходяться за адресою м. Одеса, Тираспольське шосе, 2, заставною вартістю 11.968,5 тис. грн.

- іпотекою комплексу нежитлових приміщень та споруд загальною площею 17.882,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Баренбойма, 8, заставною вартістю 49.682,0 тис. грн.

- іпотекою комплексу нежитлових приміщень та споруд загальною площею 5691,1 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Київ, Чапаївське шосе, 10, заставною вартістю 17.220,5 тис. грн.

- заставою майнових прав грошової вимоги до Кредитора як дійсних так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, на суму не менше 300.000,00 грн. що випливають з договору банківського мультивалютного рахунку від 16.04.2007 №18/00434РК3, згідно з яким позичальнику відкрито поточний рахунок №4141 для зарахування коштів.

Між сторонами спору укладено: іпотечний договір від 17.04.2007, за яким в іпотеку передано майновий комплекс загальною площею 17.882,8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Баренбойма, 8, заставною вартістю 49.692.000,00 грн.; договір застави майнових прав № 18/031-МП від 17.04.2007, за яким в іпотеку передано майнові права грошової вимоги, заставною вартістю 300.000.000,00 грн.

Отже, відповідачем передано в заставу майно загальною вартістю 349.692.000,00 грн.

Відповідно, умови генерального договору в цій частині відповідачем за первісним позовом не порушено, а інтереси позивача за первісним позовом є достатньо забезпеченими.

Тому вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом штрафу в сумі 3.788.810,00 грн. за порушення п. 3.3.2. генерального договору є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Пунктом 4.3.1. генерального договору встановлено, що за кожен випадок порушення п. 3.3.6. цього договору позичальник сплачує штраф, у розмірі 1% від суми невиконаного (простроченого) зобовязання, за кожен випадок порушення.

Штраф, за порушення п. 3.3.6. генерального договору за сплату процентів, передбачений п. 4.3.1 генерального договору відповідно до розрахунку позивача за первісним позовом, перевіреним судом, становить 42.998,67 грн.

Відповідно до п. 4.3.1. генерального договору, у випадку порушення строку дострокового повернення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, комісій, що передбачені умовами договору, що передбачені п. 3.3.7 Кредитного договору, Відповідач зобовязаний сплатити на користь Позивача штраф у розмірі 1% від суми невиконаного (простроченого) зобовязання.

Вимоги про стягнення штрафу, за порушення п. 3.3.7. генерального договору за прострочку сплати тіла кредиту, передбачений п. 4.3.1 генерального договору, підлягає задоволенню частково у сумі 357.000,00 грн., оскільки позивач за первісним позовом припустився технічної помилки в прохальній частині позовної заяви, в той час як у розрахунку вимог цей штраф розраховано вірно.

Відповідно до п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума збитків від інфляції, за період з червня 2009 по вересень 2009, за неповернутими відсотками, за розрахунком позивача за первісним позовом, перевіреним судом, становить 31.695,68 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а за зустрічним позовом на позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи наведене, та керуючись ст. 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Мостобуд" (01033. м. Київ. вул. Паньківська, 5, код 01386326, з будь якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, код 00039019, на будь якого його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) - 35.700.000 (тридцять п'ять мільйонів сімсот тисяч) грн. 00 коп. заборгованість за кредитом, 4.299.866 (чотири мільйони двісті дев'яносто девять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 66 коп. заборгованість за несплаченими процентами, 426.912 (чотириста двадцять шість тисяч дев'ятсот дванадцять) грн. 50 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 184.868 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 41 коп. пені за порушення строку сплати відсотків, 42.998 (сорок дві тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 67 коп. штрафу за порушення п. 3.3.6., щодо сплати відсотків, відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору, 357.000 (триста п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот дванадцять) грн. 00 коп. штраф, за порушення п. 3.3.7., щодо дострокового повернення кредиту, відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору, 31.695 (тридцять одна тисяча шістсот дев'яносто п'ять) грн. 68 коп. збитків від інфляції, 23.344 (двадцять три тисячі триста сорок чотири) грн. 97 коп. - державного мита, 216 (двісті шістнадцять) грн. 06 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ

4. В задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовити.

5. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В.Балац