ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

28.04.10 Справа № 2/4

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мурської Х.В.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Куцик-Трускавецькій О.Б.

розглянув апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, б/н від 12.03.2010 р.

на рішення Господарського суду Рівненської області від 26.02.2010 року

у справі № 2/4, суддя Савченко Г.І.,

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Рівне

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю-фірма "Захист сервіс", м. Рівне

до відповідача 2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Рівне

про визнання недійсною угоди від 01.11.2009 р.,

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 СПД, ОСОБА_4 - представник;

від відповідача 1: ОСОБА_5 представник;

від відповідача 2: ОСОБА_3 СПД.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 26.02.2010 року у справі № 2/4 у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсною угоди від 01.11.2009 р., укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю-фірма "Захист сервіс" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПП ОСОБА_2 звернулась до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені в рішенні суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити.

Відповідачі вимог ухвали суду від 30.03.2010р. в частині подання відзивів на апеляційну скаргу не виконали, однак їх представники в судовому засіданні заперечили проти доводів скаржника, просять у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване судове рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 01.11.2008 року між ТОВ фірмою "Захист-Сервіс" (орендодавець) та ПП ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення цокольного поверху п'ятиповерхового будинку загальною площею 70,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери,33-А строком до 01 жовтня 2011 року. Дане приміщення належить ТзОВ Фірма Захист-Сервісна праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 30.03.2007 року за № 1998278, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14771717 від 04.06.2007 року.

Товариством «Захист-Сервіс»орендарю - ПП ОСОБА_3 було надано згоду на укладання договору суборенди вказаного вище приміщення з ПП ОСОБА_2

1 листопада 2008 року між ПП ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_2 було укладено договір суборенди, відповідно до якого ПП ОСОБА_3 передав ПП ОСОБА_2 в суборенду нежитлові приміщення цокольного поверху п'ятиповерхового будинку загальною площею 70,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери,33-А строком до 01 жовтня 2011 року.

1 квітня 2009р. між ТОВ фірмою "Захист-Сервіс" та ПП ОСОБА_3 було укладено угоду про дострокове припинення договору оренди від 01.11.2008р. нежитлового приміщення цокольного поверху п'ятиповерхового будинку загальною площею 70,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери,33-А.

Вважаючи своє право порушеним, ПП ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання недійсною угоди від 01.11.2009 р. про дострокове припинення договору оренди від 01.11.2008р., укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю-фірма "Захист сервіс" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог, мотивуючи своє рішення тим, зокрема, що чинним законодавством встановлено припинення договору суборенди в разі припинення договору оренди.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникають на підставі передачі майна в оренду регулюються, зокрема, Господарським та Цивільним кодексами України.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у статтях 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки учасників.

Цивільне законодавство базується на принципі обовязкового виконання сторонами зобовязань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна та розірвання господарських договорів, як зазначено у ст. 188 ГК України, в односторонньому порядку не допускаються, а сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі недосягнення згоди щодо зміни договору чи неодержання відповіді в установлений строк, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі ст. 291 ГК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму (оренди), в порядку, встановленому ст. 188 ГК.

Пунктом 2 ст. 193 ГК України встановлено правило, за яким кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 6 вказаної статті Кодексу визначено, що зобовязана сторона має право відмовитися від виконання зобовязання у разі неналежного виконання другою стороною обовязків, що є необхідною умовою виконання, а згідно п. 7 цієї статті одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України - у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як було зазначено вище, 01.04.2009р. між ТОВ фірмою "Захист-Сервіс" та ПП ОСОБА_3 було укладено угоду про дострокове припинення договору оренди від 01.11.2008р. нежитлового приміщення цокольного поверху п'ятиповерхового будинку загальною площею 70,8 кв.м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Степана Бандери,33-А. При цьому, пунктом 3 вказаної угоди сторонами зазначено, що орендар ОСОБА_3 протягом трьох днів з моменту підписання даної угоди звільняє орендоване приміщення та передає його орендодавцю.

Відповідно до ч.3 ст.774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ч.2 вказаної статті строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На переконання суду апеляційної інстанції, при укладенні спірного договору сторонами дотримано вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а відтак правові підстави для визнання його недійсним відсутні.

Окрім того, рішенням Господарського суду Рівненської області від 13 жовтня 2009 року по справі №12/137, яке набрало законної сили, встановлено, що договір оренди, укладений між ТОВ "Захист-Сервіс" та ПП ОСОБА_3 припинив свою дію 01.04.2009р. на підставі угоди про дострокове припинення договору оренди.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГК України - факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З врахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладена між ТОВ фірмою "Захист-Сервіс" та ПП ОСОБА_3 угода про дострокове припинення договору оренди від 01.11.2008р. відповідає вимогам закону.

За таких обставин, суд першої інстанції, в порядку ст. 43 ГПК України, всебічно, повно та обєктивно встановивши в судовому засіданні вказані вище обставини, та вірно застосувавши зазначені норми матеріального права, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Оцінивши повноту дослідження місцевим господарським судом всіх обставин справи, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 107 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Рівненської області від 26.02.2010 року у справі № 2/4 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.