ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.10 Справа№ 32/74

Господарський суд Львівської області в складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Аквафор-Центр, м.Київ.

До відповідача: : Товариства з обмеженою відповідальінстю УРС Єврогурт м. Львів.

Про стягнення заборгованості в сумі 1 866,48грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2- представник за довіреністю №4/168 від 01.05.2010р.

Від відповідача: не зявився.

Сторонам, які беруть участь у справі, розяснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обовязки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю „Аквафор-Центр, м.Київ про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальінстю УРС Єврогурт, 1 866,48грн. боргу з яких: 1 301,37грн. основний борг, 5,35грн. 3% річних, 39,22грн. пені, 520,54грн. неустойки. Згідно заяви про уточнення позовних вимог вих. № 4а/168 від 20.05.2010р. (вх.№ 9942 від 25.05.2010р.) до стягнення заявлено 632,72 грн. основного боргу, 15,82 грн. інфляційних нарахувань, 5,67 грн. 3% річних, 38,72 грн. пені, 623,72 грн. неустойки.

Ухвалою господарського суду від 09.04.2010р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.05.2010р. Розгляд справи відкладався на 26.05.2010р. та на 08.06.2010р. з підстав викладених у відповідних ухвалах господарського суду.

Представник позивача подав письмові пояснення на заяву про уточнення позовних вимог, просив позов задоволити з підстав вказаних у заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання втретє не з»явився, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки повноважного представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив. Про порушення провадження у справі був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № 4021982 від 19.04.2010р. вручено 21.04.2010р. Станом на 08.06.2010р. від відповідача відзив, докази сплати боргу, заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Відповідно до статті 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу при відсутності відповідача, за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

01.12.2009р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Аквафор-Центр (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю УРС Єврогурт (покупець) був укладений договір № 112/09-ЛВ (надалі-договір) відповідно до якого продавець зобов»язується поставити покупцю партію продукції, відповідно до поданої у встановленому даним договором порядку заявки покупця, а покупець зобов»язується оплатити поставлену партію продукції, у встановленому даним договором порядку, з метою подальшої оптової та роздрібної реалізації даної продукції на території збуту.

01.12.2009р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору, в якій п. 7.1. договору викладено в новій редакції, а саме встановлено, що оплата за товар здійснюється покупцем шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну товарну одиницю, реалізовану в торгівельній мережі покупця не рідше одного разу на 7 календарних днів. Оплата також може здійснюватись через РРО продавця.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 269,84 грн. згідно видаткових накладних № АкЛ-000184 від 04.08.2009р. на суму 1 803,37 грн.; № АкЛ-000265 від 19.10.2009р. на суму 833,75 грн. та № АкЛ-000393 від 21.12.2009р. на суму 632,72 грн.

Позивач відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, звернувся до відповідача з вимогою від 22.01.2010року №3/168 про оплату вартості поставленої продукції.

Відповідач заборгованість оплатив частково, накладна № АкЛ-000393 від 21.12.2009р. на суму 632,72 грн. залишилась неоплаченою, відтак борг становить 632,72 грн.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних, що згідно поданого ним розрахунку становлять 5,35 грн., інфляційні в сумі 15,82 грн., пеню в сумі 39,22 грн., неустойку, що згідно поданого ним уточненого розрахунку становить 623,72 грн.

Таким чином по уточнених розрахунках позивача, загальна сума позову складає 1 316,83грн. з яких 632,72 грн. основний борг, 15,82 грн. інфляційні, 5,35 грн. 3% річних, 39,22 грн. пеня та 623,72 грн. неустойка.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника сторони, суд вважає позовні вимоги підтвердженими матеріалами справи та такими що підлягають до задоволення частково, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Факт поставки відповідачем товару на загальну суму 3 269,84 грн. підтверджується видатковими накладними № АкЛ-000184 від 04.08.2009р. на суму 1 803,37 грн.; № АкЛ-000265 від 19.10.2009р. на суму 833,75 грн. та № АкЛ-000393 від 21.12.2009р. на суму 632,72 грн.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки сторонами не було визначено строку оплати, позивач на підставі ч.2 ст.530 ЦК України звернувся до відповідача з вимогою про оплату № 3/168 від 22.01.2010р., яка задоволена відповідачем частково.

Неоплаченою залишилась накладна № АкЛ-000393 від 21.12.2009р. на суму 632,72 грн.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобов'язання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідач свої обов'язки не виконав у повному обсязі чим порушив свої обов'язки за договором.

Відтак позовні вимоги щодо стягнення 632,72 грн. боргу є підставними, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином позивач правомірно нарахував відповідачу 15,82 грн. інфляційних, 5,67 грн. 3% річних, які підлягають стягненню.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

Пунктом 11.2 договору передбачено, що за порушення строку оплати продукції, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період, та яка нараховується від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов»язань. Якщо про строчка оплати складає більш ніж 20 календарних днів, покупець додатково сплачує продавцю неустойку в розмірі 20% від такої заборгованості.

Відтак, до стягнення правомірно підлягає пеня нарахована позивачем, яка становить 38,73 грн.

Як вбачається із уточненого розрахунку наданого позивачем нарахована ним згідно умов п.11.2 договору неустойка, яка має ознаки штрафу становить 623,72 грн. Суд здійснив перерахунок неустойки 20% від суми боргу 632,72 грн., яка становить 126,54 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме: 632, 72 грн. основний борг, 38,73 грн. пеня, 126,54 грн. неустойка, 15,82 грн. інфляційних, 5,67 грн. 3% річних, які підлягають стягненню, всього 819,48 грн.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати покладаються на відповідача, згідно ст.49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 599, 611, 612, 625, 627-629, 712 ЦК України, ст.ст.174, 193, 202, 230-232 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов, згідно заяви про уточнення, задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю УРС Єврогурт, вул. Каховська,буд.34 м.Львів (; р/р 7 у ВАТ «Ощадбанк» ФЛМВ м.Львів) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Аквафор-Центр, юр. адреса: вул.Довбуша,32, м.Київ, факт. адреса: вул.Полярна, м.Київ (; р/р 5500) 632,72 грн.основного боргу, 15,82 грн. інфляційних, 5,67грн. 3% річних, 38,72грн. пені, 126,54 грн. неустойки, 63,47 грн. державного мита та 146,86 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позову відмовити.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Суддя Сухович Ю.О.