ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" липня 2010 р.Справа № 6/85-10-2432
за позовом Прокурора Татарбунарського району Одеської області, в інтересах держави,

в особі Татарбунарського міжрайонного управління водного господарства

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Амур

про визнання договору № 2 про спільну діяльність від 25.07.2007 року недійсним.

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від прокуратури: ОСОБА_1 посвідчення № 48 від 29.04.2009 року;

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 0208/05/02 від 22.02.2010 р.,

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ: Прокурор Татарбунарського району Одеської області, в інтересах держави, в особі Татарбунарського міжрайонного управління водного господарства звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Амур про визнання договору про спільну діяльність № 01/08 від 01.08.2007 року, укладеного між Татарбунарським міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ „Амур - недійсним.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів або їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, прокурор у позовній заяві самостійно визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, який набуває статусу позивача у господарській справі. При цьому, прокурор повинен обґрунтувати у чому саме полягають інтереси держави, а також яким чином буде відновлено порушені права та законні інтереси вказаного ним у позові органу в результаті задоволення судом господарського позову.

Положеннями ст.ст. 46-49 Водного кодексу України передбачено, що водокористування може бути загальним та спеціальним. Загальне водокористування здійснюється громадянами для задоволення їх потреб (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство, водопій тварин, забір води з водних об'єктів без застосування споруд або технічних пристроїв та з криниць) безкоштовно, без закріплення водних об'єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Крім того, статтею 51 цього ж кодексу встановлено, що у користування на умовах оренди водні об'єкти (їх частини) місцевого значення можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях, а їх орендодавцями виступають Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради.

Із матеріалів справи вбачається, що Дмитрівське водосховище розташоване на території Татарбунарського району Одеської області, а тому згідно вказаних вище вимог законодавства, уповноваженим державою органом щодо надання особі дозволів на спеціальне водокористування та укладення договорів оренди такої водойми для риборозведення відноситься до повноважень обласної ради.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду з позовом в порядку ст. 2 ГПК України, прокурор вказав, що ним захищаються інтереси держави в особі Татарбунарського міжрайонного управління водного господарства.

Таким чином, прокурором було помилково визначено органи, на які державою покладено обов'язок щодо здійснення функцій контролю та управління у спірних правовідносинах. Відтак, прокурором було невірно визначено позивачів у даній господарській справі.

Суд вважає що в даному випадку позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України (п. 3 Розяснення Вищого господарського суду України від 22.05.2002 р. № 04-5/570 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам").

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України - суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано

На підставі викладеного позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись п. 1 ч. 1. ст. 81, ст. 86 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Прокурора Татарбунарського району Одеської області, в інтересах держави, в особі Татарбунарського міжрайонного управління водного господарства до Товариства з обмеженою відповідальністю „Амур про визнання договору про спільну діяльність № 01/08 від 01.08.2007 року, укладеного між Татарбунарським міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ „Амур недійсним залишити без розгляду.

Суддя Демешин О.А.