ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про строк вирішення спору

24.06.10 Справа № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09-6/152/10

Суддя Місюра Л.С.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Таврійська ливарна компанія ТАЛКО м. Мелітополь Запорізької області; смт. Нововасилівка Приазовського району Запорізької області

до відповідача - 1: Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя

до відповідача - 2: Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області м. Запоріжжя

до відповідача - 3: Державного казначейства України м. Київ

за участю Прокурора Запорізької області м. Запоріжжя

про відшкодування шкоди

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від прокурора: Тронь Г.М., посвідчення № 84 від 30.04.2010 р.

Від позивача: ОСОБА_1, дов.№ 209 від 15.06.2010 р., ОСОБА_2, дов.

№ 120 від 01.04.2009 р.

Від відповідача 1: ОСОБА_3, дов № 1688 від 10.02.2010 р., ОСОБА_4, дов

б/н від 15.03.2010 р.

Від відповідача 2: ОСОБА_5, дов. № 14-33/573-10071 від 31.12.2009 р.

Від відповідача 3: ОСОБА_5, дов. № 18-22/22-72 від 11.01.2010 р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Таврійська ливарна компанія ТАЛКО м. Мелітополь Запорізької області; смт. Нововасилівка Приазовського району Запорізької області до відповідача-1: Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя; до відповідача - 2: Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області м. Запоріжжя; до відповідача - 3: Державного казначейства України м. Київ, за участю Прокурора Запорізької області м. Запоріжжя, про відшкодування шкоди, суддя

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути за невиконання рішення господарського суду Запорізької області від 04.03.2003 р. по справі № 8/74/03 заподіяну шкоду в сумі 82 964 грн. 20 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2010 року була задоволена частково касаційна скарга першого відповідача і скасовані постанова Запорізького апеляційного господарського суду від 10.11.2009 року та рішення господарського суду Запорізької області від 01.09.2009 року у справі № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09, а матеріали справи були передані до господарського суду Запорізької області на новий розгляд в іншому складі суду.

Розпорядженням в. о. голови господарського суду Запорізької області від 17.05.2010р. за № 380 справа № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09 передана на новий розгляд судді Місюрі Л.С.

Ухвалою від 25.05.2010р. суддя прийняла до провадження справу № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09, привласнивши справі номер 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09- 6/152/10, розгляд справи призначений на 24.06.2010 р.

Позивач подав заяву про: витребування з Жовтневого районного суду м. Запоріжжя матеріалів кримінальної справи та витребування з Жовтневого ВДВС ЗМУЮ матеріалів виконавчого провадження про виконанню рішення господарського суду Запорізької області по справі № 8/74/03 про стягнення з ТОВ Уф Свертальф ЛТД на користь ТОВ «Таврійська ливарна компанія»«ТАЛКО»грошової суми та залучення завірених копій цих документів до матеріалів даної справи.

Заява позивача приймається судом, оскільки вона заявлена відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Суд звертає увагу позивача, що відносно матеріалів кримінальної справи то судом вже зроблений відповідний запит до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Представник ВДВС в судовому засіданні пояснив, що всі матеріали виконавчого провадження були передані Жовтневому суду м.Запоріжжя та визнано їх речовим доказом, вони знаходяться в матеріалах кримінальної справи.

Перший відповідач надав суду відзив на позовну заяву, де вказав наступне: позивач посилається на те, що за результатами неналежного виконання державним виконавцем своїх обов`язків, ТОВ «Таврійська ливарна компанія»«ТАЛКО» було завдано шкоду у вигляді неповернення боргу на загальну суму 82 964,20 грн., тобто зазначається сума, що підлягала стягненню з боржника ТОВ «Універсальна фірма «Свертальф»за наказом господарського суду № 8/74/03 від 04.03.2003 року. Позивачем не зазначено та не обґрунтовано факти, що підтверджують завдання шкоди, наявність безпосереднього причинного звязку між діями державного виконавця та фактом неотримання позивачем 82963,20 грн. присуджених судом, спричинення шкоди в розмірі 82964,20 грн. З урахуванням вимог постанови Вищого господарського суду № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09 від 17.02.2010 вважаємо, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивач обґрунтовує заподіяння йому шкоди Жовтневим ВДВС Запорізького МУЮ наявністю постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2005 про закриття кримінальної справи № 220403пр по звинуваченню ОСОБА_6, вказує на преюдиціальність фактів, встановлених даною постановою. Це твердження суперечить ст. 35 ГПК України: По-перше, дійсно згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. З доводами позивача погодитись не можна, оскільки в ст. 35 ГПК України визначено вичерпний перелік підстав звільнення від доказування. Преюдиціальне значення відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України має вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, а не постанова про закриття кримінальної справи. Тобто для звільнення фактів чи обставин від доказування необхідною умовою є наявність обвинувального вироку, внаслідок чого факти, викладені в постанові з кримінальної справи, потребують доведення при розгляді господарського спору. Таким чином, за результатами розгляду вищезазначеної кримінальної справи не було винесено жодного документу, який би, враховуючи положення ГПК України, встановлював факти, які були б звільнені від доказування у господарській справі. Отже, суд при оцінці вищезазначеної постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2005 про закриття кримінальної справи повинен керуватися вимогами ст. 43 ГПК України, а саме оцінити докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Така позиція підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2010 по даній справі № № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09 (вказівки якої є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи згідно ст. 111-12 ГПК України). Зокрема, суд касаційної інстанції зазначає, що «суди попередніх інстанцій не перевірили в повному обсязі доводи відповідачів, неповно зясували суттєві для справи обставини, зокрема, наявність причинного звязку, не зясували до чи після продажу автомобілів державний виконавець надіслала повторний запит до органів ДАІ щодо наявності у відповідача автомобілів, чи вчасно державний виконавець одержала відповідь на цей запит і яким чином в межах своїх повноважень вона могла вплинути на вчасне одержання відповіді, чи вживала вона інші заходи щодо розшуку майна боржника, в тому числі і вірогідних автомобілів, та з якими наслідками». Крім того, така позиція підтверджується судовою практикою Вищого господарського суду України п. 4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»від 01.04.94 р. N 02-5/215 (із змінами від 29.12.2007), п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна»від 31.03.1989 № 3 (із змінами від 03.12.1997), п 3 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР «Про судове рішення»від 29.12.1976 № 11 (із змінами від 25.05.1998). Так, в п. 4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»від 01.04.94 р. N 02-5/215 (із змінами від 29.12.2007) зазначено: «4. Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи». По-друге, вирок суду з кримінальної справи, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору виключно з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені (ч. 3 ст. 35 ГПК України). Тобто вирок суду з кримінальної справи, є обов'язковим для господарського суду тільки з питань, чи мали місце незаконні дії (бездіяльність) державного виконавця та якою саме особою вони вчинені. При зясуванні наявності причинного звязку між бездіяльністю державного виконавця і виникненням у позивача збитків та сума шкоди, заподіяної державним виконавцем господарський суд повинен керуватися вимогами ст. 43 ГПК України, а саме оцінити докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Отже, в будь-якому випадку відповідно до вимог ч. 2 ст. 35 ГПК України постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2005 про закриття кримінальної справи не може встановлюватися наявність причинного звязку між бездіяльністю державного виконавця і виникненням у позивача збитків, сума шкоди, заподіяною державним виконавцем (на що й вказано у постанові Вищого господарського суду України від 28.05.2008 по даній справі). Жовтневий відділ ДВС Запорізького МУЮ не мав ніяких повноважень оскаржити постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2005 хоча для уточнення суми шкоди та встановлення наявності безпосереднього причинного звязку, оскільки згідно ст.ст. 348, 384 КПК України не входить до переліку осіб, які мають право на апеляційне або касаційне оскарження. Необхідно зазначити, що розмір шкоди вказаний в мотивувальній частині постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2005 навіть не відповідає сумі стягнення за наказом господарського суду Запорізької області від 14.03.2003 по справі № 8/74/03 (77484,39 грн., 4540,57 грн., 938,24 грн., а всього 82963,20 грн.). Порядок вирішення питань про встановлення причинного звязку між бездіяльністю державного виконавця і виникненням у позивача збитків, суми шкоди, заподіяною державним виконавцем розяснюється, зокрема, в п. 9 роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»від 01.04.94 р. N 02-5/215 (із змінами від 29.12.2007), п. 5 листа Вищого арбітражного суду України від 29.12.2000 N 01-8/795 «Про деякі приписи законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями державних і громадських організацій». Так, в п. 9 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 р. N 02-5/215 (із змінами від 29.12.2007) зазначено: «9. У вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, - чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, - чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, - чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо. У розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, завдана державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, при вирішенні зазначених спорів господарському суду слід залучати до участі у справі відповідні державні органи, які здійснюють розпорядження бюджетними коштами, як іншого відповідача». Так, в п. 5 листа Вищого арбітражного суду України від 29.12.2000 N 01-8/795 «Про деякі приписи законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями державних і громадських організацій»вказано: «розглядаючи справи про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями державних і громадських організацій, арбітражні суди повинні обов'язково враховувати наявність таких умов відповідальності, як безпосередній причинний зв'язок між згаданими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина відповідача. Якщо з поданих позивачем матеріалів неможливо зробити висновок про те, чи є у даному випадку згадані умови відповідальності, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. До позовної заяви повинен бути доданий обгрунтований розрахунок суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди». До позовної заяви по даній справі не додано обгрунтований розрахунок суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди. Розмір шкоди вказаний в позові не відповідає навіть сумі стягнення за наказом господарського суду Запорізької області від 14.03.2003 по справі № 8/74/03 (77484,39 грн., 4540,57 грн., 938,24 грн., а всього 82963,20 грн.). На виконання вказівки Вищого господарського суду в постанові 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09від 17.02.2010 щодо необхідності зясування наявності причинного звязку пояснюємо з урахуванням роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 р. N 02-5/215 (із змінами від 29.12.2007). Відсутність безпосереднього причинного зв'язку між діями державного виконавця та фактом неотримання позивачем 82963,20 грн. присуджених судом підтверджується наступним. Дії виконавця не були достатньою та безумовною причиною неотримання позивачем 82963,20 грн. Факт неотримання позивачем 82963,20 грн. визначених наказом господарського суду Запорізької області від 14.03.2003 по справі № 8/74/03 був зумовлений також діями інших осіб та існуючими обставинами, а саме: 1) діями боржника, який був зобовязаний виконати рішення суду та вимоги державного виконавця перерахувати кошти, але ухилився від виконання рішення суду. 2) недостатністю майна боржника, для виконання судового рішення. Матеріалами виконавчого провадження і постановою господарського суду від 16.08.2005 року про визнання ТОВ «Універсальна фірма «Свертальф»банкрутом підтверджується, що за даними усіх банківських установ, де були відкриті боржником рахунки, кошти були відсутні, рух коштів не відбувався з 2001 року, тобто вже майже два роки до постановлення господарським судом рішення по справі № 8/74/03 про стягнення з ТОВ «Універсальна фірма «Свертальф»на користь позивача та отримання відділом ДВС наказу господарського суду на виконання; відсутність нерухомого майна на праві власності боржника згідно довідки БТІ від 06.10.2003 № 4404 та відсутність рухомого майна за адресою зазначеною у виконавчому документі, про що свідчать акти державного виконавця від 25.06.2003 р., 28.08.2003 р., 15.09.2003 р., складені за результатами перевірки майнового стану боржнику шляхом виходу. 3) у боржника існували інші невиконані зобовязання, під час виконання рішення суду були заявлені вимоги інших стягувачів на майно боржника, що підтверджується поясненням боржника, постановою господарського суду Запорізької області від 16.08.2005 по справі № 21/236 про визнання боржника банкрутом. 4) діями Запорізького МРЕВ УДАІ України, який не надав відповіді на неодноразові запити державного виконавця від 15.04.2003, 25.06.2003, 19.08.2003, 15.09.2003, 26.09.2003 і тільки 21.11.2003 повідомили про зняття з реєстрації 25.06.2003 та 29.08.2003 двох транспортних засобів, що підтверджується запитами від 15.04.2003 № 5672, 25.06.2003 № 9026, 19.08.2003 № 13036, 15.09.2003 № 14014, 26.09.2003 № 14636, відповідями від 15.09.2003 № 10/13-946р, 21.11.2003 № 10/13-1184р. 5) діями ДПІ Жовтневого району м. Запоріжжя, яка на неодноразові запити відділу ДВС від 15.04.2003, від 19.08.2003, від 15.09.2003 про надання інформації про всі рахунки боржника надала відповідь тільки 09.09.2003 про наявність рахунків, що підтверджується запитами 15.04.2003 № 5672, від 19.08.2003 № 13036, від 15.09.2003 № 14014, відповіддю від 09.09.2003 № 18784/10/19/1. 6) діями особи, яка здійснювала виконання наказу господарського суду після 30.12.2005. Згідно постанови господарського суду від 16.08.2005 року боржника, а саме ТОВ «Універсальна фірма «Свертальф», визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Тобто вже з цього моменту відділом держаної виконавчої служби не могло бути вжито жодних заходів примусового виконання вказаного виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду № 8/74/03 від 04.03.2003 року про стягнення з ТОВ «Універсальна фірма «Свертальф»на користь ТОВ «Таврійська ливарна компанія»«ТАЛКО»коштів в сумі 82 963,20грн. Відповідно до вимог ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження»у випадку ліквідації боржника - юридичної особи, в тому числі внаслідок визнання боржника банкрутом, виконавчий документ передається до ліквідаційної комісії або арбітражного керуючого, для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законодавством порядку. На підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає закінченню у разі передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом. В зв`язку з зазначеними обставинами виконавче провадження було закінчено 30.12.2005, виконавчий документ 30.12.2005 направлено арбітражному керуючому для подальшого виконання, що підтверджується постановою господарського суду Запорізької області від 16.08.2005 по справі № 21/236 про визнання боржника банкрутом, запитом арбітражного керуючого від 23.09.2005 № 23/09/11, постановою від 30.12.2005 про закінчення виконавчого провадження, листом відділу ДВС від 30.12.2005 № 17487/4. 7) діями позивача, який не скористався своїм правом, передбаченим ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначити про накладення арешту на майно боржника, правом передбаченим ст. 11-1 Закону України «Про виконавче провадження»в ході виконавчого провадження подати клопотання про накладення арешту. За заявою стягувача з метою забезпечення виконання рішення по майнових стягненнях державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження описує майно боржника і накладає на нього арешт, про що зазначається в цій постанові (ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»). До відділу ДВС будь-яких клопотань від стягувача про здійснення виконавчих дій (накладення арешту на певне майно та ін.), які не були б прийняті до уваги державним виконавцем або взагалі проігноровані, не надходило. Також в процесі здійснення виконавчого провадження стягувачем не подавалось до суду скарг на дії (бездіяльність) державного виконавця. Виходячи з вищевикладеного, звязок між діями державного виконавця та фактом неотримання позивачем 82963,20 грн. присуджених судом не є прямим та безпосереднім. Дії державного виконавця не були єдиною, достатньою та безумовною причиною неотримання позивачем 82963,20 грн. Крім цього , стосовно необхідності зясування суми, за яку продано автомобілі пояснює наступне. ТОВ «Свертальф»належали два транспортні засоби автомобіль «Ніссан Максима», 1996 року випуску, державний номер 00464НР, та автомобіль марки «ІЖ-2126», 1999 року випуску, державний номер 18208НР, які були зняті з реєстрації відповідно 29.08.2003 та 25.06.2003, що підтверджується відповіддю Запорізького МРЕВ УДАІ України від 21.11.2003 № 10/13-1184р. Автомобіль «Ніссан Максима»було продано ТОВ «Свертальф»29.08.2003 через Українську товарну біржу за 20 000 грн.; 25.06.2003 року підприємством було реалізовано техніку марки «ІЖ-2126», що підтверджується обвинувальним висновком слідчого прокуратури від 30.06.2004 по кримінальній справі № 220403пр щодо ОСОБА_6 Будь-які інші документи щодо вартості вищеназваних автомобілів до відділу ДВС не надходили, інші дані щодо вартості не відомі, копії договорів купівлі-продажу у відділі відсутні. Водночас необхідно зазначити, що вартість автомобіля марки «ІЖ-2126»є незначною і не може досягати 62 964,20 грн. (82 964,20 грн. 20 000 грн. = 62 964,20 грн.) З наведеного випливає, що в будь-якому випадку питання щодо стягнення з органу ДВС коштів в розмірі 82 964,20 грн. є необґрунтованим, у звязку з тим, що сума позовних вимог значно перевищує вартість наявного у ТОВ «Свертальф»майна. Що стосується нездійснення державним виконавцем звернення стягнення на два автотранспортні засоби боржника, пояснює наступне. Ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження»та п. 6.2. Інструкції «Про проведення виконавчих дій»визначає, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів, достатніх для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне боржникові - юридичній особі. Державним виконавцем було здійснено виконавчі дії по виявленню коштів боржника, що знаходяться на розрахункових рахунках в банківських та фінансових установах. Але як зазначалось вище, було встановлено, що з 2001 року рух коштів на рахунках боржника відсутній. Закон України «Про виконавче провадження»не передбачає конкретного строку, в який повинна бути винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. В зв`язку з цим не можливо казати про допущення порушення строків винесення даної постанови. З постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2005 року державним виконавцем не здійснено заходів щодо контролю за отриманням інформації з органів ДАІ, в результаті чого не було накладено арешт на майно боржника, а саме на два автотранспортні засоби автомобіль марки «ІЖ-2126», «Ніссан Максима», які були відчужені 25.06.2003 року., 29.08.2003 року боржником. Державним виконавцем проводились всі необхідні виконавчі дії по перевірці майнового стану боржника за місцем його знаходження. За результатами неодноразових виходів державним виконавцем було встановлено про відсутність боржника, та його майна, в зв`язку з чим державним виконавцем не було проведено опису майна, а були складені відповідні акти державного виконавця. 25.06.2003 року державним виконавцем було направлено лист стягувачу, в якому зазначено про те, що за результатом виходу за адресою боржника, встановлено, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі не знаходиться. 08.07.2003 року від стягувача надійшов лист з зазначенням фактичної адреси боржника, але державним виконавцем було встановлено факт відсутності боржника також і за цієї адресою. 15.04.2003 року державним виконавцем направлено запити до органів ДАЇ, БТІ, ДПІ. У звязку з неотриманням державним виконавцем, у строк встановлений у запиті (пять днів), 25.06.2003 року було направлено повторно запит до органів ДАЇ. 11.09.2003 та 12.09.03 року державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.Усе вищевикладене свідчить про відсутність майна боржника, на яке можливо було б звернути стягнення. На виконання вказівки Вищого господарського суду в постанові № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09 від 17.02.2010 щодо необхідності зясування до чи після продажу автомобілів державний виконавець надіслала повторний запит до органів ДАІ щодо наявності у відповідача автомобілів, чи вчасно державний виконавець одержала відповідь на цей запит і яким чином в межах своїх повноважень вона могла вплинути на вчасне одержання відповіді, чи вживала вона інші заходи щодо розшуку майна боржника, в тому числі і вірогідних автомобілів, та з якими наслідками»ВДВС повідомляє наступне. Перший запит в МРЕВ ДАІ направлений 15.04.03, повторний 25.06.03, потім 19.08.03, потім 15.09.03, потім 26.09.03. Авто знято з обліку 29.08.03 згідно відповіді МРЕВ ДАІ від 21.11.03. Тобто повторний запит до органів ДАІ щодо наявності у відповідача автомобілів був направлений державним виконавцем до продажу автомобіля. До того ж з викладеного вище вбачається, що у боржника було відсутнє будь-яке інше майно (в тому числі грошові кошти, нерухоме майно, рухоме). Щодо порядку стягнення шкоди з відділів ДВС пояснюємо наступне. Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2010 рік»бюджетні призначення на відшкодування громадянами шкоди, завданої незаконними діями державної виконавчої служби, не передбачені, а відповідно рахунки Жовтневого відділу ДВС Запорізького МУЮ, з яких би здійснювалось таке відшкодування, відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Другий та третій відповідачі витребувані документи та письмові пояснення щодо заявлений позовних вимог суду не надали.

В судовому засіданні сторони заявили клопотання про продовження строку розгляду спору та відкладення розгляду справи до вересня 2010р., з метою надання додаткових документів.

Клопотання сторін приймається судом, оскільки заявлено у відповідності до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає необхідним продовжити строк розгляду спору, розгляд справи відкласти.

Керуючись ст. ст.22, 69, 77, 86 ГПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Продовжити строк розгляду спору.

Розгляд справи відкласти до 09.09.2010 р. на 14 год. 10 хв.

Зобовязати заявника та позивача виконати дії та надати документи, вказані в ухвалі суду від 25.05.2010 р., належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів надати для до матеріалів справи, оригінали надати в судове засідання для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати першого відповідача (ВДВС) виконати дії та надати документи, вказані ухвалі суду від 25.05.2010 р., надати журнали та поштові реєстри вихідної кореспонденції за 2003 рік або документи, що підтверджують факт вилучення всіх матеріалів виконавчого провадження, у т.ч. журналів вихідної кореспонденції та поштових реєстрів (акти вилучення, протокол та інше) за спірний період; надати докази внесення в Єдиний державний реєстр всіх виконавчих дій, в т.ч. витяг з Єдиного державного реєстру виконавчого провадження з вказівкою по відношенню до яких дій державним виконавцем були внесені відповідні записи в реєстр; вказати свій розрахунковий рахунок; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів надати суду для справи, оригінали надати в судове засідання для огляду. Забезпечити явку уповноваженого представника.

Зобовязати другого відповідача (Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області) виконати всі дії та надати всі документи, вказані ухвалі суду від 25.05.2010 р., надати суду письмові пояснення на позов з урахуванням приписів постанови Вищого господарського суду України від 17.02.2010 року у справі № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09, а також з урахуванням обставин справи на сьогоднішній день, в т.ч. в електронному варіанті на диску або флешці) за наявності можливості, надати суду всі документи на підтвердження ваших заперечень та пояснень; у випадку незгоди з розрахунком позивача надати суду детальний та обґрунтований розрахунок спірної суми із зазначенням у розрахунку всіх документів, що його підтверджують, всі документи на підтвердження розрахунку надати суду; всі первинні документи, які спростовують завдання вами шкоди позивачу, у т.ч. на суму 82 963 грн. 20 коп.; докази звернення до вас позивача з вимогою про відшкодування суми 82 963 грн. 20 коп. (претензія, вимога та докази дати їх отримання, ваші відповідні на звернення позивача); документально підтвердити, з чиєї саме вини було завдано шкоду позивачу, у т.ч. на суму 82 963 грн. 20 коп. (надати суду відповідні докази); документи на підтвердження відсутності (наявності) заборгованості перед позивачем в сумі 82 963 грн. 20 коп.; докази сплати спірної суми повністю або частково (відповідні платіжні документи із зазначенням дати, суми та призначення платежу); письмово вказати, з якого рахунку (повні банківські реквізити) має бути проведене відшкодування спірної суми; довідку про ваші повні банківські реквізити; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів надати суду для справи, оригінали надати в судове засідання для огляду. Забезпечити явку уповноваженого представника.

Зобовязати третього відповідача (Державне казначейство України) виконати всі дії та надати всі документи, вказані ухвалі суду від 25.05.2010 р., надати суду письмові пояснення на позов з урахуванням приписів постанови Вищого господарського суду України від 17.02.2010 року у справі № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09, а також з урахуванням обставин справи на сьогоднішній день, в т.ч. в електронному варіанті на диску або флешці) за наявності можливості, надати суду всі документи на підтвердження ваших заперечень та пояснень; у випадку незгоди з розрахунком позивача надати суду детальний та обґрунтований розрахунок спірної суми із зазначенням у розрахунку всіх документів, що його підтверджують, всі документи на під твердження розрахунку надати суду; всі первинні документи, які спростовують завдання вами шкоди позивачу, у т. ч. на суму 82 963 грн. 20 коп.; докази звернення до вас позивача з вимогою про відшкодування суми 82 963 грн. 20 коп. (претензія, вимога та докази дати їх отримання, ваші відповідні на звернення позивача); документи на підтвердження відсутності (наявності) заборгованості перед позивачем в сумі 82 963 грн. 20 коп.; докази сплати спірної суми повністю або частково (відповідні платіжні документи із зазначенням дати, суми та призначення платежу); письмово вказати, з якого рахунку (повні банківські реквізити) має бути проведене відшкодування спірної суми; довідку про ваші повні банківські реквізити; належним чином засвідчені копії витребуваних документів - надати у справу, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати Прокурора виконати всі дії та надати всі документи, вказані ухвалі суду від 25.05.2010 р., надати суду письмові пояснення на позов з урахуванням приписів постанови Вищого господарського суду України від 17.02.2010 року у справі № 9/355/06-22/268/07-7/292/08-28/250/09, а також з урахуванням обставин справи на сьогоднішній день, надати суду всі документи на підтвердження ваших заперечень та пояснень; документально підтвердити, з чиєї саме вини було завдано шкоду позивачу, у т.ч. на суму 82 963 грн. 20 коп. (надати суду відповідні докази); письмово вказати, з якого рахунку (повні банківські реквізити) має бути проведене відшкодування спірної суми; належним чином засвідчені копії витребуваних документів - надати у справу, оригінали надати в судове засідання суду для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника Прокуратури.

Витребувані судом документи надати до 16.08.2010 року.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра