ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.04.10 Справа № 7/7-109

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Зварич О.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Горбач Ю.Б.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача (скаржник) не зявився

Розглядається апеляційна скарга ОСОБА_3 підприємства «Аскол», б/н від 22.03.2010 року

на рішення господарського суду Тернопільської області від 26.02.2010 року (підписане 09.03.2010 року), суддя Стадник М.С.

у справі № 7/7-109

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Трейдінг», м.Київ

до відповідача ОСОБА_3 підприємства «Аскол», м.Тернопіль

про стягнення 51173,14 грн.

в с т а н о в и в :

В ході розгляду справи у суді першої інстанції позивачем подавалась заява про уточнення та зменшення позовних вимог (вих.№02/02/10-ю від 12.02.2010 року, арк. справи 61-65), згідно якої позивач просив стягнути з відповідача: 40688,21 грн. основного боргу, 5719,06 грн. пені, 4765,87 грн. 20% річних.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 26.02.2010 року по справі №7/7-109 позов ТзОВ «Асканія-Трейдінг»задоволено частково, стягнено з ПП «Аскол»на користь ТзОВ «Асканія-Трейдінг»: 40688,21 грн. заборгованості, 5719,06 грн. пені, 4765,87 грн. річних.

Рішення суду мотивоване тим, що заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар, підтверджена матеріалами справи, підставна і підлягає до стягнення враховуючи положення ст.ст. 526, 527 ЦК України. Поряд з цим, суд беручи до уваги п.7.2 договору поставки №8/0046-8 від 05.05.2008 року, вважає підставними заявлені до стягнення 20% річних та пеню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПП «Аскол»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Тернопільської області від 26.02.2010 року по справі №7/7-109 скасувати в частині стягнення з ПП «Аскол»на користь ТзОВ «Асканія-Трейдінг»4765,87 грн. 20% річних, оскільки вважає нарахування таких необґрунтованими. Поряд з цим, апелянт, посилаючись на положення ст.230 ГК України, вважає неправомірним одночасне стягнення 20% річних та пені.

Розпорядженнями голови Львівського апеляційного господарського суду від 12.04.2010 року та 26.04.2010 року склад судової колегії змінювався.

Представник скаржника (відповідача) в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, вказував, що нарахування пені та 20% річних передбачено умовами укладеного між сторонами договору поставки №№8/0046-8 від 05.05.2008 року. Поряд з цим, зазначав, що ст.625 ЦК України передбачено можливість стягнення процентів річних у розмірі встановленому договором.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обовязковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

05.05.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Асканія-Трейдінг» (в тексті договору постачальник) та ОСОБА_3 підприємством «Аскол»(в тексті договору покупець) укладено договір поставки № 8/0046-8, відповідно до умов якого, а саме п.1.1 постачальник (позивач) зобов'язувався в обумовлений договором строк поставити та передати у власність, а покупець (відповідач) прийняти та оплатити товар (продукти харчування) в асортименті відповідно до специфікації постачальника та накладних, на умовах та в порядку, визначених даним договором.

Пунктами 2.1, 5.2, 5.3 договору передбачено, що асортимент, кількість та ціна товару у кожній конкретній партії визначаються сторонами у замовленні та вказується в накладних. Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих позивачем до виконання замовлень відповідача. Замовлення повинні містити асортимент, кількість товарів, строк поставки (календарна дата) та надсилатись не менш ніж за 2 дні до поставки товару, у формі, що дозволяє зафіксувати момент передачі замовлення (лист, телеграма, телефонограма, факс, е-mail).

Згідно із п.4.3 договору покупець зобов'язаний здійснювати оплату товару не пізніше 21 (двадцять одного) календарного дня з дати приймання товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що передача товару здійснюється виключно при наявності довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей оформленої належним чином. При централізовано кільцевих перевезеннях товару його відпуск постачальником може здійснюватися без довіреності, при умові, що покупець надає повідомлення за підписом керівника та головного бухгалтера підприємства про зразок підпису особи, уповноваженої отримувати товар, та зразок печатки/штампу, якою вказана особа завіряє на супровідних документах свій підпис.

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2009 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов цього договору, які мали місце під час дії цього договору (п.п. 10.1,11.2 умов договору).

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «Асканія-Трейдінг»відпущено ПП «Аскол»товарно-матеріальні цінності на загальну суму 443429,02 грн. на підставі довіреностей ЯОР №650121 від 15.05.2008р., ЯОР №650122 від 22.05.2008р.,ЯОР №650123 від 31.05.2008р., ЯОР №650125 від 07.06.2008р., ЯОР №650126 від 14.06.2008р., ЯОР №650127 від 19.06.2008р., ЯОР №650128 від 26.06.2008р., ЯОР №650131 від 05.07.2008р., ЯОР №650133 від 10.07.2008р., ЯОР №650135 від 24.07.2008р., ЯОР №650136 від 31.07.2008р., ЯОР №650138 від 14.08.2008р., ЯОР №650139 від 21.08.2008р., ЯОР №650141 від 30.08.2008р., ЯОР №650142 від 06.09.2008р., ЯОР №650144 від 11.09.2008р., ЯОР №650147 від 25.09.2008р., ЯОР №650148 від 04.10.2008р., ЯОР №650150 від 09.10.2008р., ЯПЗ №817401 від 16.10.2008р., та ЯПЗ №817403 від 23.10.2008р., згідно видаткових накладних: № 2-997 від 15.05.2008р., №2-1052 від 22.05.2008р., №2-1140 від 29.05.2008р., №2-1194 від 05.06.2008р., №2-1246 від 12.06.2008р., №2-1319 від 19.06.2008р., №2-1370 від 26.06.2008р., №2-1418 від 03.07.2008р., №2-1471 від 10.07.2008р., №2-1574 від 24.07.2008р., №2-1624 від 31.07.2008р., №2-1737 від 14.08.2008р., № 2-1794 від 21.08.2008р., № 2-1849 від 28.08.2008р., №2-1913 від 04.09.2008р., №2-1981 від 11.09.2008р., №2-2100 від 25.09.2008р., № 2-2172 від 02.10.2008р., № 2-2359 від 14.10.2008р., № 2-2305 від 16.10.2008р., № 2-2358 від 16.10.20008р., № 2-2372 від 23.10.2008р. та товарно-транспортних накладних, які підписані представниками сторін без заперечень.

Відповідач факту отримання вказаного товару не заперечує, проте, оплата за такий ним проведена не в повному обсязі. Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становила 40688,21 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.1 договору поставки №8/0046-8 від 05.05.2008 року передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання своїх зобовязань по даному договору, сторони несуть відповідальність у відповідності із чинним законодавством України.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору поставки встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати товару покупець (відповідач) сплачує на користь постачальника (позивача) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період заборгованості, за кожен день прострочення платежу, а відтак нарахована позивачем за порушення відповідачем строків проведення розрахунків пеня в розмірі 5719,06 грн. за період з 13.11.2008р. по 13.05.2009р. є правомірною.

Враховуючи наведене, судом підставно задоволено позов в частині стягнення основного боргу та пені. Скаржник рішення в цій частині не оскаржує, проти наявності заборгованості не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 7.2. договору передбачено стягнення 20% річних від простроченої суми, а відтак посилання скаржника на неправомірність стягнення 20% річних є безпідставним та не заслуговують на увагу.

Поряд з цим, апелянт посилаючись на положення ст.230 ГК України вважає неправомірним одночасне стягнення 20% річних та пені, проте, такі твердження не приймаються до уваги судом, оскільки проценти річних не є штрафними санкціями.

Сплата боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, суть якого полягає у отриманні компенсації від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Тобто, проценти річних є невідємною частиною боргу, вимогу про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Слід зазначити, що до апеляційної скарги не долучено жодного доказу, яким би спростовувались викладені в рішенні суду обставини.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду в частині стягнення 20% річних є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Тернопільської області від 26.02.2010 року по справі №7/7-109 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства «Аскол»без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Зварич О.В.

ОСОБА_1