ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14»липня 2010 р. Справа № 62/11-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Погребняк В.Я., суддя Такмаков Ю.В., суддя Шевель О.В.,

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 10.03.2010 р.,

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 04.02.2010 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду у м. Харкові апеляційну скаргу Харківського обласного благодійного фонду соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт», м. Харків (вх. № 1456 Х/3 від 13.05.2010 р.) на рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2010 р. по справі № 62/11-10

за позовом Харківського обласного благодійного фонду соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт», м. Харків

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 відділення Фонду Державного майна України по Харківській області, м. Харків,

до Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», м. Харків

про визнання правочину недійсним та стягнення 1 500,00грн.,

встановила:

В лютому 2010 р. Харківський обласний благодійний фонд соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт», м. Харків (далі позивач) звернувся до господарського суду Харківської області позов до Державного підприємства «48 завод залізничної техніки», м. Харків (далі відповідач) та просив визнати недійсним правочин між позивачем та відповідачем, а саме договір № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. оренди індивідуально визначного нерухомого майна, як не відповідаючого законам України, з підстав, передбачених ст.230 ЦК України та повернути збитки в сумі 1 500,00 грн., які були витрачені для проведення незалежної оцінки.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.02.2010 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 відділення Фонду Державного майна України по Харківській області, м. Харків.

09.03.2010 р. позивач надав доповнення до позовної заяви (вх. № 4840), де просив визнати недійсним правочин між відповідачем та позивачем - договір № 3/29 - ДП від 17.12.2007 р. оренди індивідуального визначеного нерухомого майна, як не відповідаючого вимогам Закону України та повернути від відповідача помилково нараховані кошти у сумі 5 103,83 грн. (т.1 а.с.81-85)

Заявою від 19.03.2010 р. (вх. № 4997) позивач просив суд визнати договір оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. та договір № 3/29-ДП від 17.12.2007 р. не законними , враховуючи ст.207 ГК України з урахуванням правових наслідків, передбачених ст.230 ЦК України (т.1 а.с.130-131).

Заявою від 25.03.2010 р. (вх. № 6305) позивач просив визнати не дійсним правочин між відповідачем та позивачем, а саме договір № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. оренди індивідуального визначеного нерухомого майна, як не відповідаючого вимогам Закону України, повернути позивачу збитки в розмірі 1 500,00 грн. на проведення незалежної оцінки, яка була необхідна для укладення договору оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р.; визнати не дійсним правочин між відповідачем та позивачем, а саме договір № 3/29-ДП від 17.12.2007 р. «Про відшкодування витрат Балансоутримовича на отримання орендного нерухомого майна, надання комунальних та інших послуг Орендарю», як супутній договір (договори пов'язанні між собою), як не відповідаю чого вимогам Закону України, повернути від відповідача кошти у сумі 5 103,83 грн. як помилково перераховані (т.1а.с.137-139).

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.04.2010 р. по справі № 62/11-10 (суддя Суярко Т.Д.) в задоволенні позову відмовлено. Рішення господарського суду першої інстанції обґрунтоване тим, що укладений 30.12.2007р. між позивачем та відповідачем акт приймання-передачі індивідуально визначеного нерухомого майна (Додаток №1 до договору оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р.) свідчить про те, що відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування - нежитлове приміщення компресорної, інвентарний № 246/22 (літ.2Ч-1), загальною площею 128,5 кв. м., що розташоване за адресою: 61051, м. Харків, вул. Заводу «Комсомолець», 36. З боку позивача вказаний акт підписано Президентом Харківського обласного благодійного фонду соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт»- ОСОБА_4 та скріплено печаткою підприємства позивача. Зауважень та заперечень щодо стану орендованого приміщення у позивача не було. Відсутність підпису та печатки відповідача на згаданому вище акті прийому-передачі не спростовує факту передачі у користування позивачеві нежитлового приміщення, оскільки підписуючи згаданий акт, позивач визнав факт отримання у користування нежитлове приміщення, зазначене в акті. Посилання позивача на Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1231-р від 24.12.2007р. та Наказ Фонду Державного майна України № 2047 від 27.12.2007р., якими було призупинено укладення нових договорів оренди обєктів державної власності не можуть бути взяті до уваги, оскільки їх дія не розповсюджується на право відповідача укладати договір оренди, яке було реалізоване ним 17.12.2007 р. Згідно статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»орендодавцями є підприємства щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство Відповідно до ст.287 ГК України орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна. Загальна площа нежитлової будівлі, яка була передана позивачеві за договором оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. складає 128,5 кв. м., відповідач, міг виступати в якості орендодавця спірного майна, без погодження договору оренду з Фондом Державного майна України по Харківській області. Позивач не вказує, наявність яких саме обставин, що можуть перешкодити правочину заперечувалась відповідачем або про існування яких відповідачем було замовчено при укладанні договорів № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. та № 3/29-ДП від 17.12.2007р., позивач та відповідач, уклавши вказані договори, приступили до їх фактичного виконання. На виконання договору № 3/29-ДП від 17.12.2007р. про відшкодування витрат балансоутримувача (відповідача по справі) на утримання орендного нерухомого майна, надання комунальних та інших послуг орендарю, відповідач надавав позивачеві послуги за цим договором (постачання електроенергії; води; водовідведення; експлуатаційні послуги; стоянка автомобілів, пропускний режим; відшкодування земельного податку), про що свідчать акти надання послуг (т.1, а.с.30-38), які хоча і не підписані з боку позивача, однак, факт визнання ним того, що ці послуги надавались відповідачем підтверджується тим, що позивач здійснював оплати цих послуг. Суд не вважав доведеним факт введення відповідачем позивача в оману на момент вчинення правочинів - договорів № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. та № 3/29-ДП від 17.12.2007 р. Позивачем, в супереч вимог ст.ст.4-1, 33, 34 ГПК України, не наведені визначені в ст.207 ГК України обставини для визнання недійсним договорів № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. та № 3/29-ДП від 17.12.2007 р. недійсними. При укладанні договору оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. та договору про відшкодування витрат балансоутримувача (відповідача по справі) на утримання орендного нерухомого майна, надання комунальних та інших послуг орендарю № 3/29-ДП від 17.12.2007 р., сторонами були додержані усі вимоги, встановлені ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 5 103,83 грн. суд виходив з тог, що позивач добровільно сплатив на розрахунковий рахунок відповідача 5 103,83 грн., підставою для оплати послуг (електроенергія, комунальні тощо) є договір № 3/29-ДП від 17.12.2007 р. Щодо позовних вимог про стягнення збитків, господарський суд зазначив, що позивач не наводить суду внаслідок якої протиправної поведінки відповідача ним були понесені ці збитки. Незалежну оцінку (вартість якої складає 1500,00 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача, як збитки) нежитлового приміщення компресорної, інвентарний №246/22 (літ.2Ч-1), загальною площею 128,5 кв. м., що розташоване за адресою: 61051, м. Харків, вул. Заводу «Комсомолець», 36, позивачем було проведено з метою укладення з відповідачем договору оренди вказаного приміщення. Матеріали справи свідчать про те, що позивач досяг мети, з якою він проводив незалежну оцінку нежитлового приміщення.

Позивач - Харківський обласний благодійний фонд соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт», м. Харків - з зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2010 р. у справі № 62/11-10 повністю та прийняти нове рішення, яким договір оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. та договір № 3/29-ДП від 17.12.2007 р. визнати недійсними та стягнути з відповідача на користь позивача 6 603,03 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення по даній справі не відповідає вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1979 р. № 11 «Про судове рішення», у п.1 якої визначено що, рішення с законним тоді, коли суд , виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини , вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин. Не відповідає дійсності те, що спірні договори підписані з додержанням законодавства України та те, що нежитлове приміщення 128 кв. м. було передано 30.12.2007 р. від відповідача до позивача. Сам відповідач не зміг підтвердити того чи ні акт приймання передачі обома сторонами, та засвідчувався чи ні цей акт печатками обома сторонами і примірник акту у відповідача відсутній. Позивач надавав суду свій примірник - оригінал договору оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р. індивідуально визначеного нерухомого майна у якому є підпис керівника відповідача, але відсутня печатка юридичної особи, в оригіналі примірника акту приймання передачі від 30.12.2007 р. є підпис тільки президента Харківського обласного благодійного фонду соціальної допомоги інвалідів війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт», який засвідчений печаткою, натомість підпис керівника та кругла печатка Державного підприємства «48 Завод залізничної техніки »- у цьому акті взагалі відсутні. Обставини, на думку позивача, свідчать про те, що позивачу фактично не було передано нежитлове приміщення компресорної, інвентарний № 246/22, загальною площею 128 кв. м., що розташоване за адресою; 61051 . м. Харків , вул. Заводу «Комсомолець», 36. Цей факт підтверджує листом від Міністерства Транспорту та Зв'язку України від 18.08.2008 р. № 7344/45/10-08, листом від Міністерства Транспорту та Зв'язку України від 27.02.2008 р. № 1488/16/10-08, лист від Регіонального відділення Фонду Державного Майна України по Харківській області від 18.01.2008 р. № 06-364. Згідно ч.1 ст.795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини ) оформляється відповідним документом ( актом ), який підписується сторонами договору 3 цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Натомість відповідачем ці вимоги закону були порушені. Оскільки відповідачем не передане нежитлове приміщення 128.5 кв. м. по акту приймання передачі від 30.12.2007 р. по договору оренди № 3/28-ДП від 17.12.2007 р., то і не проводилась оплата по даному договору, ні одного разу позивач не перераховував відповідачу кошти за оренду приміщень по договору, а відповідні акти виконаних робіт за надання послуг за оренду приміщень не підписані та не затверджені печаткою позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2010 р. апеляційну скаргу Харківського обласного благодійного фонду соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт», м. Харків прийнято до провадження, призначено до розгляду на 14.06.2010 р. о 10:30 год.

02.06.2010 р. за вх. № 3806 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, де просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2010 у справі № 62/11-10 без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач посилається на те, що відсутність підпису та печатки відповідача на акті прийому-передачі від 30.12.2007 р. до договору оренди не спростовує факту передачі у користування позивачеві нежитлового приміщення, оскільки підписуючи згаданий акт, позивач визнав факт отримання у користування нежитлового приміщення, зазначеного в акті. Відповідач не заперечує проти того, що ним було передано позивачеві у користування згадане нежитлове приміщення, а саме нежитлове приміщення компресорної, інвентарний номер № 246/22, загальною площею 128, 5 кв. м. Про фактичне виконання вище вказаних договорів свідчить також й те, що позивач з метою укладення договору оренди провів незалежну оцінку нежитлового приміщення, яке є предметом договору оренди та здійснював оплати надані відповідачем за послуги відповідно до договору балансоутримання. Посилання позивача на розпорядження Кабінету Міністрів України № 1231 від 24.12.2007 р. та наказ Фонду Державного майна України № 2047 від 27.12.2007 р., якими було призупинено укладення нових договорів оренди об'єктів державної власності, та на які посилається позивач, як на обставину, що свідчить про відсутність у відповідача права підписувати договір оренди є необґрунтованим, оскільки згадані документи датовані пізніше, ніж було укладено договір оренди, а тому їх дія не розповсюджується на право відповідача укладати договір оренди. Також відповідач мав право виступати в якості орендодавця спірного майна, без погодження договору оренди з Фондом державного майна України по Харківській області, згідно ст.287 ГК України та статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки загальна площа орендованого майна не перевищувала 200 кв. м. Під час укладення спірних договорів жодна із сторін не була введена в оману, адже позивач не вказує, наявність яких саме обставин, що могли б перешкодити правочину заперечувались відповідачем або про існування яких було замовчено. Також при укладанні договорів було дотримано письмову форму правочину, оскільки дані договори були підписані уповноваженими особами, які мали цивільну дієздатність для вчинення відповідних дій, а саме для підписання договорів. Позивач не зазначив, внаслідок якої протиправної поведінки відповідача ним були начебто понесені збитки у розмірі 1500,00 грн., як це передбачено статтею 22 ЦК України.

Для розгляду даної справи ухвалою заступника голови Харківського апеляційного господарського суду від 10.06.2010 р. було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Погребняк В.Я., суддя Афанасьєв В.В., суддя Шевель О.В.

В судове засідання 14.06.2010 р. зявилися уповноважені представники сторін і надали пояснення по суті спору.

Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, про причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні 14.06.2010 р. розгляд справи було відкладено на 12.07.2010 р. та було запропоновано сторонам надати докази, необхідні для всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи.

В судове засідання 12.07.2010 р. з*явилися уповноважені представники сторін і надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 12.07.2010 р. оголошено перерву до 14.07.2010 р.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2007 р. між Державним підприємством «48 завод залізничної техніки»в особі в. о. начальника ОСОБА_5 (орендодавець) та Харківським обласним благодійним фондом соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт»в особі президента фонду ОСОБА_4 (орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 3/28-ДП (далі Договір оренди), відповідно до умов якого відповідач передає, а відповідач приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення компресорної, інвентарний № 246/22 (літ.2Ч-1), загальною площею 128,5 кв. м., що розташоване за адресою 61051, м. Харків, вул. Заводу «"Комсомолець», 36, на першому поверсі, яке знаходиться на балансі відповідача. Приміщення передається в оренду з метою його використання для розміщення виробництва макаронних виробів - 50,5 кв. м.; для розміщення складу макаронний виробів - 51,0 кв. м.; для розміщення матеріальної благодійної допомоги на виконання статутних завдань позивача - 27,0 кв. м. (т.1а.с.16-17).

Згідно ч.1 ст.795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п.2.1. Договору оренди, орендар набуває права строкового платного користування майном в строк, передбачений в Договорі оренди, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі.

Обовязок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яке передає майно (п.2.5. Договору оренди).

Згідно ч.1 ст.180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. (ч.2 с.180 ГК України).

При укладанні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.3 ст.180 ГК України).

За загальним порядком укладання господарських договорів, господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками (ч.1 ст.181 ГК України).

У разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч.8 ст.181 ГК України).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2ст.640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Відносини субєктів господарювання по оренді майна врегульовано ЦК України (ст.ст.759-786 ЦК) та ГК України (ст.ст.283-292 ГК).

Так, відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Істотні умови договору оренди державного або комунального майна встановлені ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також ч.1 ст.284 ГК України.

Таким чином, цивільним законодавством передбачені дві умови, за дотримання яких договір є укладеним: досягнення згоди з усіх істотних умов договору та досягнення згоди в належній формі.

Як передбачено п.10.8 Договору оренди, він складається в 2-х примірниках, кожен із яких має однакову юридичну силу, по одному для Орендодавця та Орендаря.

До матеріалів справи залучені обидва примірники (оригінали) Договору оренди.

Так, примірник Договору оренди, який знаходиться у позивача, підписаний в. о. начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» ОСОБА_5, але не засвідчений печаткою підприємства (т.2 а.с.73-76).

Примірник Договору оренди, який знаходився у відповідача, не підписаний і не засвідчений печаткою відповідача.

Акт приймання-передачі майна, складання якого передбачено ч.1 ст.795 ЦК України та п.2.1. Договору оренди, підписаний тільки керівником позивача, підпису та печатки орендодавця (відповідача) не містить (т.2, а.с.77).

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо того, що виконуючий обовязки начальника відповідача ОСОБА_5 мав необхідний для укладання правочинів обсяг цивільної дієздатності, що підтверджується наказом Міністерства транспорту та звязку України № 683 від 08.08.2007 р. про призначення виконуючим обовязки начальника ДП «48 Завод залізничної техніки»ОСОБА_5

Ні в судовому засіданні місцевого господарського суду, ні в судовому засіданні в апеляційному господарському суді представник відповідача не змогла пояснити чому один примірник договору не містить печатки підприємства, а другий примірник взагалі не підписаний, а також чому не підписаний та не засвідчений печаткою підприємства акт приймання-передачі приміщення.

З урахуванням того, що передача майна повинна в силу вимог як закону, так і договору оформлюватися відповідним актом, з фактом укладення якого повязане набуття прав орендаря; обовязок скласти акт приймання-передачі, який би засвідчував факт передачі майна від орендодавця до орендаря, відповідно до п.2.5. Договору оренди, покладено саме на відповідача, судова колегія приходить до висновку, що підпису і печатки одного орендаря на акті приймання-передачі недостатньо для підтвердження факту передачі майна від орендодавця до орендаря. Відповідно, судова колегія вважає, що господарський суд Харківської області дійшов невірного висновку щодо того, що нежитлове приміщення компресорної, інвентарний № 246/22 (літ.2Ч-1), загальною площею 128,5 кв. м., що розташоване за адресою 61051, м. Харків, вул. Заводу «Комсомолець», 36, фактично передано позивачу.

Оцінюючи в сукупності викладене вище, враховуючи як неналежне оформлення Договору оренди, так і непередання обєкту оренди, хоча для договорів даного виду необхідність передання обєкту оренди становить його першооснову, судова колегія приходить до висновку, що Договір оренди не є укладеним в розумінні норм ст.181 ГК України, ст.ст.638, 640 ЦК України.

Так, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Зокрема, не укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення потрібна його передача тощо).

Встановивши ці обставини, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання його недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Таким чином, судова колегія вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсним Договору оренди не можуть бути задоволені, оскільки вказаний договір не є укладеним.

Не мають правового значення посилання позивача на порушення порядку укладення Договору оренди в частині відсутності у відповідача укладати договори оренди державного майна.

Відповідно не можуть бути задоволені і вимоги про стягнення 1 500,00 грн., оскільки така вимога є наслідком недійсності правочину.

Крім того, місцевий господарський суд правильно зазначив, що позивач, звертаючись до суду із позовною вимогою про стягнення з відповідача 1 500,00 грн. збитків, не довів, внаслідок якої протиправної поведінки відповідача ним були понесені ці збитки.

Відтак, і в цій частині в задоволенні позову має бути відмовлено.

Що стосується договору про відшкодування витрат балансоутримувача (відповідача по справі) на утримання орендного нерухомого майна, надання комунальних та інших послуг орендарю, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2007 р. між державним підприємством «48 завод залізничної техніки»в особі в. о. начальника ОСОБА_5 (орендодавець) та Харківським обласним благодійним фондом соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт»в особі президента фонду ОСОБА_4 (орендар) був укладений договір № 3/29-ДП про відшкодування витрат балансоутримувача (відповідача по справі) на утримання орендного нерухомого майна, надання комунальних та інших послуг орендарю (далі Договір про відшкодування витрат), як супутній договір до договору оренди нерухомого майна № 3/28-ДП від 17.12.2007р. (т.1 а.с.10-11)

Відповідно до умов згаданого договору, відповідач взяв на себе зобовязання забезпечувати виконання всього комплексу робіт, повязаних з обслуговуванням комунальних мереж, необхідних для здійснення господарської діяльності орендаря (позивача по справі) та надавати позивачеві комунальні послуги за діючими розцінками і тарифами. А позивач зобовязався кожен місяць відшкодовувати відповідачеві вартість наданих ним послуг (сплату податку за земельну ділянку - відповідно займаної площі; охорону автомобілів на території підприємства - пропорційно часу стоянки та кількості автомобілів; водопостачання - пропорційно кількості користувачів; водовідведення - пропорційно кількості користувачів та площі оренди; пропускний режим, обхід та огляд території - відповідно займаної площі; електрична енергія - по лічильнику; витрати на передачу електричної енергії - відповідно калькуляції).

Згідно п.5.1. Договору про відшкодування витрат, він укладений строком на 11 місяців, що діє з моменту підписання цього Договору по 30 листопада 2008 р. включно. Умовами вказаного Договору не передбачено подовження строку його дії.

Наявні в матеріалах справи примірники вказаного Договору оформлені відповідно до вимог ст.181 ГК України, містять всі необхідні реквізити.

Таким чином, судова колегія встановила, що Договір про відшкодування витрат діяв з 17.12.2007 р. по 30.11.2008 р. і на момент звернення позивача з позовом про визнання вказаного договору недійсним на підставі ст.230 ЦК України, вказаний договір вже не діяв.

Оцінюючи доводи позивача про недійсність Договору про відшкодування витрат з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України є двостороннім правочином.

Діючим ЦК України встановлено вимоги чинності правочину, а саме він повинен задовольняти ряд умов, до яких належать умови: а) про форму, б) про сторони, в) про зміст правочину, г) волевиявлення учасника правочину; д) спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та інше. Ці умови знайшли відображення у ст. 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Таким чином, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в обману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Можливість визнання судом недійсним правочину, вчиненого під впливом обману повязана з тим, що воля особи формувалася під впливом невірного сприйняття обставин, що мають істотне значення, викликаного умисними діями/бездіяльністю іншої сторони правочину.

Оцінюючи обставини справи в їх сукупності і, зокрема, обставини укладання та виконання Договору на відшкодування витрат, фактичні дії сторін після укладання вказаного Договору, судова колегія приходить до висновку, про те, що позивач не довів, що укладаючи Договір на відшкодування витрат, він діяв під впливом невірного сприйняття обставин, що мають істотне значення, що могло б бути викликане іншою стороною правочину, тобто що мав місце обман з боку відповідача.

Разом з тим, як встановлено місцевим господарським судом, Договір на відшкодування витрат виконувався сторонами наступним чином.

Відповідач надав позивачу акти надання послуг (т.1 а.с.30-38). Вказані акти позивачем не підписані, однак позивач здійснював оплату цих послуг, що підтверджується платіжним дорученням № 55 від 06.10.2008 р. (т.1 а.с.92) відповідно до якого позивач сплатив за електроенергію відповідачеві 100,00 грн. (на підставі договору № 3/29-ДП від 17.12.2007 р.); квитанцією № 9 від 06.10.2008 р. (т.1 а.с.94), відповідно до якої позивач сплатив за електроенергію відповідачеві 800,00 грн. (на підставі договору № 3/29-ДП від 17.12.2007 р.); платіжним дорученням № 49 від 11.08.2008 р. (т.1 а.с.93) відповідно до якого позивачі сплатив за комунальні та інші послуги згідно договору № 3/29-ДП від 17.12. 2007 р. 203,83 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 87 від 03.03.2008 р. згідно якої позивач сплатив відповідачеві за комунальні послуги 2000,00 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 233 від 02.06.2008 р. згідно якої позивач сплатив відповідачеві за комунальні послуги 2500,00 грн., а всього позивач сплатив відповідачеві 5 103,83 грн.

У даному випадку не настають наслідки визнання правочину недійсним, а саме повернення кожною стороною отриманого за таким правочином, отже з підстав, наведених позивачем як обґрунтування позовних вимог про стягнення 5 103,83 грн., в задоволенні цих вимог повинно бути відмовлено.

Разом з тим, судова колегія вважає, що відшкодування витрат та послуг наданих Балансоутримувачем за Договором на відшкодування витрат можливе тільки в разі фактичного використання орендарем орендованого за Договором оренди приміщення, а як встановлено вище, Договір оренди є неукладеним і передача майна не відбулася.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не позбавлений права в установленому процесуальним законом порядку звернутися до господарського суду за захистом свого порушеного права та вимагати повернення 5 103,83 грн. з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України.

Згідно зі ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що хоча господарським судом Харківської області дана невірна оцінка обставинам укладання Договору оренди, проте це не вплинуло на правильність прийнятого по суті рішення про відмову в задоволенні позову. Позивач же в обґрунтування своїх вимог посилався не обставини, які не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, у звязку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.3, 202, 203, 204, 215, 230, 638, 640, 759-786, 1212 ЦК України, ст.ст.180, 181, 283-292 ГК України, ст.ст., 5, 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Харківського обласного благодійного фонду соціальної допомоги інвалідам війни та потерпілим від аварії на Чорнобильській АЕС «Всесвіт», м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.04.2010 р. у справі № 62/11-10 - залишити без змін.

Головуючий суддя В.Я.Погребняк

суддя Ю.В.Такмаков

суддя О.В.Шевель