ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.06.10 № 17/254/07-АП

суддя Корсун В.Л.

10 год. 59 хв.

за позовною заявою: Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 147

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова компанія, 72319, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Кірова, 175

про стягнення 20 302,96 грн. адміністративно-господарських санкцій та пені

суддя Корсун В.Л.

секретар судових засідань ОСОБА_1

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 11.05.2010 № 1

СУТЬ СПОРУ:

27.06.07 до господарського суду Запорізької області в порядку, передбаченому КАС України, звернулось Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів м. Запоріжжя (надалі ЗОВ ФСЗІ) з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислова компанія (далі ТОВ Агропромислова компанія) про стягнення з відповідача 19 873,72 грн. адміністративно-господарських санкцій та 429,12 грн. пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 р.

Ухвалою від 27.06.07 судом відкрито провадження в адміністративній справі № 17/257/07-АП, судове засідання призначено на 2407.07. У сторін витребувані документи та докази, необхідні для розгляду справи.

У звязку з неявкою в судове засідання 24.07.07 представника відповідача розгляд справи відкладався до 03.08.07.

Через необхідність надання додаткових доказів у справі ухвалою від 03.08.07 судом задоволено клопотання представника відповідача та на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України провадження у справі зупинено до 01.10.07.

Ухвалою суду від 03.08.07 провадження у справі поновлено з 01.10.07, судове засідання призначено на 01.10.07.

Ухвалою суду від 01.10.07 провадження у справі зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.156 КАС України до 15.10.07.

Ухвалою суду від 03.10.07 провадження у справі поновлено з 15.10.07, судове засідання призначено на 15.10.07.

У звязку з неявкою в судове засідання 15.10.07 представників сторін розгляд справи відкладено до 01.11.07.

Ухвалою 01.11.07 провадження у справі № 17/254/07-АП судом зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України за обґрунтованим клопотанням відповідача до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 2-5422-07, яка перебуває у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за позовами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ТОВ «Агропромислова компанія»про визнання укладеними безстроково трудових договорів від 01.08.06 та поновлення на роботі. Суд зобовязав сторони повідомити його (суд) про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі.

У звязку із усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі ухвалою від 22.02.10 провадження у справі поновлено з 18.03.10, судове засідання призначено на 18.03.10.

Ухвалою 18.03.10 провадження у справі судом зупинено на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України за обґрунтованим клопотанням представників сторін до 12.05.10.

Ухвалою від 19.03.10 провадження у справі поновлено з 12.05.10, судове засідання призначено на 12.05.10.

Представники сторін у судове засідання 12.05.10 не зявились. На адресу суду від позивача та відповідача надійшло письмове клопотання, яким вони просять суд на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України зупинити провадження у справі для надання додаткових доказів та розглянути вказане клопотання за відсутності представників сторін.

Ухвалою від 12.05.10 провадження у справі зупинено на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України за обґрунтованим клопотанням представників сторін до 17.06.10.

Ухвалою від 13.05.10 судом поновлено провадження у справі, судове засідання призначено до розгляду на 17.06.10.

В судовому засіданні 17.06.10 судом, через необґрунтованість, відмовлено у задоволенні письмового клопотання позивача про відкладення розгляду справи (у звязку із зайнятістю представників Фонду у судових засіданнях Запорізького окружного адміністративного суду) з підстав визначених ч. 1 ст. 122 КАС України.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів фіксації судового процесу.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні 17.06.10 судом проголошено вступну і резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Позовні вимоги ЗОВ ФСЗІ ґрунтуються на положеннях Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та полягають у наступному: цим Законом визначено, що для підприємств, установ і організацій (незалежно від форм власності і господарювання) встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості 1 робочого місця. Згідно із звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою 10-ПІ, наданого відповідачем, середньооблікова кількість штатних працівників відповідача у 2006 р. склала 708 осіб. Таким чином, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати у відповідача відповідно до вимог ст. 19 Закону становить 28 осіб, а як свідчить звіт фактично середньооблікова кількість інвалідів за вказаний період склала 26 осіб. Отже, на думку позивача, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, сума адміністративно-господарських санкцій на даному підприємстві визначається у розмірі середньої річної заробітної плати за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. У звязку з тим, що відповідач у 2006 р. не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, просить суд стягнути з відповідача 19 873,72 грн. (19 873,72 грн. = (28-26) х 9936,86 грн. адміністративно-господарських санкцій. Окрім того, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нараховану на повну суму недоїмки за весь її строк. Таким чином, на думку позивача, розмір пені складає 429,12 грн. за 72 дні, тобто за період з 17.04.07 по 27.06.07. Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях на позов у справі № 17/254/07-АП. Вважає вимоги позивача безпідставними посилаючись на те, що 26.12.07 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області прийняті 7 рішень якими задоволено у повному обсязі позови 7 інвалідів, а саме: ОСОБА_3 (інв. 2 гр.), ОСОБА_10 (інв. 3 гр.), ОСОБА_5 (інв. 3 гр.), ОСОБА_6 (інв. 3 гр.), ОСОБА_7 (інв. 3 гр.), ОСОБА_8 (інв. 3 гр.), ОСОБА_9 (інв. 2 гр.) до ТОВ Агропромислова компанія про визнання укладеними безстрокових трудових договорів від 01.08.06 та про поновлення на роботі. Згідно з цими рішеннями суду, які набрали законної сили, та Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма 10-ПІ), середньооблікова кількість інвалідів працюючих на підприємстві відповідача у 2006 році склала 33 особи (33 = 26 + 7). У звязку з чим, на думку відповідача, кількість працюючих інвалідів в ТОВ Агропромислова компанія у 2006 р. відповідає нормативу встановленому ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». У звязку з чим, керуючись ст. ст. 49, 72 КАС України, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Агропромислова компанія () є юридичною особою та відноситься до підприємств, яким, відповідно до ст. 19 Закону Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.91 № 875 (надалі Закон № 875-ХІІ), встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 р. (форма № 10-ПІ) заповненого, підписаного і поданого посадовими особами відповідача до ЗОВ ФСЗІ 10.03.07, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства відповідача у 2006 р. складала 708 осіб. При цьому, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати в ТОВ Агропромислова компанія у 2006 році на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 28 осіб. Середньорічна заробітна плата штатного працівника в 2006 р. склала 9 936,86 грн., а не 9936 грн., як із врахуванням заокруглень зазначено відповідачем (фонд оплати праці штатних працівників 7035,3 тис. грн.: 708 (середньо облікову кількість штатних працівників облікового складу) = 9 936,86 грн.).

Згідно з листом Мелітопольського міського центру зайнятості від 20.07.07 № 1683/09, ОВ Агропромислова компанія () інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів за формою № 3-ПН (період з грудня 2005 р. по грудень 2006 р.) до вказаного центру зайнятості не надавали.

Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону № 875-ХІІ в редакції, чинній на час спірних правовідносин, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів (...) їм забезпечується право працювати на підприємствах (об'єднаннях), в установах і організаціях із звичайними умовами праці, в цехах і на дільницях де застосовується праця інвалідів, а також займатись індивідуальною та ін. трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Відмова в укладенні трудового договору з мотивів інвалідності не допускається за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров'я інвалідів.

Статтею 18 цього Закону визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у т.ч. спеціальні робочі місця створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати ін. соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, звітувати Фонду соціального захисту інвалідів (ФСЗІ) про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За нормами ч. ч. 1, 2, 3, 5, 10, 11 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, для підприємств, установ і організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості 1 робочого місця. Підприємства, установи, організації (...) самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у т.ч. підприємства, організації громадських організацій інвалідів (...) самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону. Виконання нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у т.ч. підприємством, установою, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю інвалідів, для яких це місто є основним. Керівники підприємств, установ, організацій (...), у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання ФСЗІ звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому Законом порядку. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Частиною 8 ст. 69 Господарського кодексу України (ГК України) передбачено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Статтею 238 ГК України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 зазначеного Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у т.ч. підприємства, установи, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у т.ч. підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у т.ч. громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у т.ч. підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у т.ч. підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 цього Закону. При цьому, до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки визначені ст. 250 Господарського кодексу України (ГК України).

Механізм реалізації норм ст. ст. 19, 20 Закону № 875-ХІІ визначається постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.07 № 70 Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

Зазначеною постановою затверджено у т.ч. Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (надалі Порядок...).

Відповідно до п. 2 цього Порядку (...), звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

У відповідності до вимог ст. ст. 19, 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та п. 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.07 № 70), Міністерством праці та соціальної політики України видано наказ від 15.05.07 № 223 Про затвердження Порядку нарахування пені та її сплати, який 30.05.07 за № 552/13819 зареєстровано в Міністерстві юстиції України.

Згідно з п. п. 2.3 п. 2 цього наказу, адміністративно-господарська санкція - це грошове зобовязання, альтернативне зобовязанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону, сплачується в порядку і розмірах передбачених Законом № 875-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.07 № 70.

Аналіз вимог Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні та ін. нормативно-правових актів зазначених вище, а також надані сторонами докази в їх сукупності надають суду підстави для висновку про те, що відповідачем виконано вимоги вказаних вище норм законодавства щодо встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зокрема, відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 р. (форма №10-ПІ), наданого відповідачем до ЗОВ ФСЗІ, копія якого долучена до матеріалів справи, чисельність інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях, створених відповідно до 4-% нормативу у 2006 р. складала 28 осіб.

А згідно із кількістю працюючих інвалідів-штатних працівників, які були зайняті на підприємстві відповідача, у 2006 р. в ТОВ Агропромислова компанія працювали 26 інвалідів.

Проти вказаної обставини в ході розгляду цієї справи представники жодної із сторін не заперечували.

Розглядаючи зазначену справу по суті спору судом прийнято до уваги наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній, або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішеннями Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.07 у справах № 2-5425-07, № 2-5422-07, № 2-5427-07, № 2-5425-07, № 2-5423-07, № 2-5426-07, № 2-5428-07, які набрали законної сили 09.01.08, вказаний суд розглянувши наведені вище 7 справ за позовами ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ТОВ Агропромислова компанія про визнання укладеним безстрокового трудового договору від 01.08.06 та поновлення на роботі вказаних осіб, вирішив:

- позови ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання укладеними безстроково трудового договору від 01.08.06 та поновлення на роботі вказаних осіб задовольнити у повному обсязі.

- Безстроковий трудовий договір між ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ Агропромислова компанія визнати укладеним з 01.08.06.

- Поновити ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на роботі в ТОВ Агропромислова компанія (м. Мелітополь вул. Кірова, 175) в якості підсобного робітника. Згідно із ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі вказаних осіб.

Як свідчить копії довідки: врачебно-трудової експертної комісії (ВТЕК) від 25.10.95 № 057604 виданої ОСОБА_9, серії Д-70 № 312775 від 14.01.81 виданої ОСОБА_8, серії ВТЄ -26 № 048034 від 14.01.81 виданої ОСОБА_7, серії МСЕ № 099849 від 25.01.95 виданої ОСОБА_3, серії МСЕ № 114040 від 17.05.95 виданої ОСОБА_10, серії МСЕ № 005001 від 10.05.99 виданої ОСОБА_5, а також довідка серії ВТЕ -25 № 070953 від 25.04.88 видана ОСОБА_6, вказаним особам встановлено інвалідність безстроково (без чергового переогляду).

На виконання рішень Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.07 наказом за підписом директора ТОВ Агропромислова компанія від 10.06.08 № 6 поновлено на роботі в ТОВ Агропромислова компанія в якості підсобних працівників шляхом прийняття на роботу з 01.08.06 громадян ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Як свідчать надані суду в якості доказу копії трудових книжок ОСОБА_11 та ОСОБА_10, наказом № 6 від 10.01.08 вказані громадяни прийняті на роботу в ТОВ Агропромислова компанія підсобними працівниками з 01.08.06.

Як засвідчив у судовому засіданні 17.06.10 уповноважений представник відповідача, надати трудові книжки громадян ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідач позбавлений можливості у звязку з тим, що вказані особи станом на червень 2010 року на підприємстві відповідача вже не працюють.

Як зазначалось вище, (звіт відповідача за 2006 р. за формою № 10-ПІ), кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати в ТОВ Агропромислова компанія на робочих місцях створених відповідно до вимог ст. 19 Закону № 875 - 28 осіб.

На підприємстві відповідача у 2006 році, з урахуванням рішень Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.07 та наказу по ТОВ Агропромислова компанія від 10.06.08 № 6 про поновлення на роботі в Агропромислова компанія в якості підсобних працівників шляхом прийняття на роботу з 01.08.06 семи громадян (а саме ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9П.) працювало більше 28 осіб - інвалідів, що відповідає встановленому нормативу.

Отже, факт працевлаштування відповідачем інвалідів у 2006 році відповідно до встановленого нормативу, доведений матеріалами справи.

Таким чином, суд виходить з того, що у справі достатньо доказів, якими відповідач довів вжиття усіх залежних від нього заходів для недопущення порушень зобовязань, покладених на нього Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, а тому, в силу ч. 2 ст. 218 ГК України, він не повинен відповідати за порушення такого зобовязання.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що:

- відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості,

- відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,

- що згідно із змістом ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням (…) у цивільній справі (у даному випадку рішення у справах Мелітопольського міськрайонного суду від 26.12.07 № 2-5425-07, № 2-5422-07, № 2-5427-07, № 2-5425-07, № 2-5423-07, № 2-5426-07, № 2-5428-07), що набрали законної сили, не доводяться при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо яких встановлені ці обставини, - суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця у 2006 р. та, як наслідок, стягнення пені - відсутні. У звязку з чим у задоволенні позову відмовляється повністю.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що сума адміністративно-господарських санкцій (19 873,72 грн.) та пені (429,12 грн.) за позовом у цій справі складає не 20 302,96 грн., як вказував позивач, а 20 302,84 грн.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 11, ст. ст. 49, 51, ч. 1 ст. 71, ст. ст. 72, 94, 158, 160-163, 167, а також ч. 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження ,встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя В.Л. Корсун

Постанову у повному обсязі у відповідності до вимог ст. 160 КАС

України оформлено і підписано 02.07.2010

Згідно з оригіналом:

спеціаліст ОСОБА_1