ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

30.06.10 Справа № 22/12

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1,

при секретарі Ковалишин Ю.,

з участю представників:

від скаржника (позивача) не зявився,

відповідача не зявився,

третьої особи - не з»явився,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2, м.Радехів

на рішення господарського суду Львівської області від 20.04.2010 року, суддя Желік М., у справі № 22/12

за позовом: ОСОБА_2, м.Радехів

до відповідача відкритого акціонерного товариства «Радехівський пивзавод», м.Радехів

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Динаміка-Центр», смт.Розділ

про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Львівської області від 20.04.2010 року відмовлено в позові ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Радехівський пивзавод»про визнання недійсним укладеного між відповідачем та третьою особою договору купівлі-продажу основних засобів за №21 від 13.04.2009р.

Рішення суду мотивоване тим, що спірний договір стосується прав та обовязків відповідача ВАТ Радехівський пивзавод, а позивач як акціонер є лише власником акцій, який не наділений субєктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, що було предметом відчуження, що свідчить про відсутність у нього субєктивного права на звернення до господарського суду з відповідною позовною вимогою. Також, позивачем не подано доказів надання йому повноважень представляти інтереси ВАТ Радехівський пивзавод, яке є власником спірного майна.

В апеляційній скарзі скаржник (позивач) просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що в спірному випадку позивач звернувся не за захистом прав та інтересів товариства, а за захистом своїх корпоративних прав, оскільки є власником акцій, які надають йому право на участь в управлінні справами товариства.

Скаржник також покликається на порушення місцевим судом норм процесуального права та не погоджується з висновком місцевого суду щодо непідсудності даного спору господарському суду, оскільки до корпоративних спорів належать спори за позовами акціонерів господарських товариств про визнання недійсними правочинів, укладених товариством, якщо позивач обгрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Скаржник також покликається на встановлений ст.16 ЦК України спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду про визнання угоди недійсною.

В судове засідання представники сторін не з»явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, а тому суд вважає за можливе розгляд справи провести за наявними в справі документами про права і обовязки сторін.

Суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач є акціонером ВАТ Радехівський пивзавод, який володіє 241 простими іменними акціями, що складає 421,75 грн. та підтверджується випискою з реєстру власників іменних цінних паперів про стан особового рахунку № 154 від 02.06.2009 р.

Судом також встановлено, що предметом даного спору є визнання недійсним укладеного між ВАТ Радехівський пивзавод в особі голови правління ОСОБА_3, що діє на підставі статуту, та ТзОВ „Динаміка Центр (покупець) договору купівлі-продажу товарів № 21 від 13.04.2009 р., за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених договором, зобовязався прийняти й оплатити наступний товар: солод пивоварний з кл. 130 тонн; солод пивоварний 2 кл. 40 тонн; ємності алюмінієві (лагерні танки) 17 шт.; бочки нержавіючі (кеги пивні) 200 шт. на загальну суму 139500 грн.

Підставою визнання вказаного договору недійсним позивач зазначає неправомірність дій відповідача по відчуженню власних основних засобів в користь третьої особи, невідповідність їх нормам закону, чим порушено корпоративні права та інтереси позивача внаслідок недотримання товариством норм законодавства та вимог установчих документів.

Відповідно до п.4 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Згідно зі ст.167 ГК України корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст.116 ЦК України та ст.10 Закону України „Про господарські товариства учасники господарського товариства мають право в порядку, встановленому установчим документом та законом, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом; розпоряджатися належними їм акціями; захищати свої права в порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з п.4.2 Статуту акціонери товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства у порядку, визначеному установчими документами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); одержувати інформацію про діяльність товариства; розпоряджатися належними їм акціями; захищати свої права в порядку, визначеному чинним законодавством; а також інші права, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст.12 Закону України „Про господарські товариства акціонерне товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Норми ст.25 Закону України „Про власність встановлюють, що обєктом права власності акціонерного товариства є майно, придбане за рахунок продажу акцій, одержане в результаті його господарської діяльності, а також інше майно, набуте на підставах, не заборонених законом. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 1 ГПК підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Виходячи з цього, господарським судам у вирішенні спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід з'ясовувати чи були порушені корпоративні права позивача внаслідок недотримання товариством норм законодавства або вимог установчих документів.

Законодавством не передбачено право акціонера звертатись до суду за захистом прав акціонерного товариства, крім випадків, коли він уповноважений на це відповідним акціонерним товариством, або якщо таке право надається йому статутом акціонерного товариства.

У Рішенні Конституційного Суду України N 18-рп/2004 від 1 грудня 2004 року у справі N 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

Таким чином, у вирішенні спорів за позовом акціонера про захист прав акціонерного товариства, в тому числі про визнання недійсними угод, укладених товариством, слід виходити з того чи уповноважений акціонер на представництво інтересів акціонерного товариства. Відсутність таких повноважень є підставою для відмови у задоволенні позову.

З наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Радехівський пивзавод»про визнання недійсним укладеного між відповідачем та третьою особою договору купівлі-продажу основних засобів за №21 від 13.04.2009р., оскільки спірний договір стосується прав та обовязків відповідача ВАТ Радехівський пивзавод, а позивач як акціонер є лише власником акцій, який не наділений субєктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, що було предметом відчуження, що свідчить про відсутність у нього субєктивного права на звернення до господарського суду з відповідною позовною вимогою.

Покликання скаржника на порушення судом норм процесуального права в частині висновку про непідсудність даної справи господарському суду апеляційним судом до уваги не приймається, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення такого висновку не вбачається. Місцевим судом зазначено, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки свої корпоративні права позивач вправі захищати у встановленому діючим законодавством порядку. Ст.16 ЦК України визначає перелік способів захисту порушеного права шляхом звернення з вимогою про визнання угоди недійсною, проте, обрання позивачем саме такого способу захисту своїх інтересів в спірному випадку є неправильним.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення господарського суду Львівської області від 20.04.2010 року в справі за номером 22/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: С.М.Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

ОСОБА_1