ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.10 Справа № 20/198

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів: Давид Л.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Караван Будівельний Рівне, м.Рівне.

на рішення господарського суду Рівненської області від 02.02.2010 р.

у справі № 20/198

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Асоціація Світлотехніка, м.Київ.

до Товариства з обмеженою відповідальністю Караван Будівельний Рівне, м.Рівне.

про стягнення заборгованості.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2- представник.

від відповідача: не з»явився.

Розяснено права й обовязки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлено.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 02.02.2010 р. у справі №20/198 (суддя Василишин А.Р.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Асоціація Світлотехніка, м.Київ задоволено, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю Караван Будівельний Рівне, м.Рівне 17139,02 грн. заборгованості, відшкодовано судові витрати.

Суд мотивував рішення тим, що відповідач свої зобов»язання по оплаті за отриманий по накладних товар у відповідності до ст.526 ЦК України не виконав, сума боргу становить 17139 грн., яка підлягає примусовому стягненню.

Не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, відповідачем - ТзОВ Караван Будівельний Рівне, м.Рівне оскаржено його в апеляційному порядку.

Вимоги апеляційної скарги скасувати рішення господарського суду і прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити обґрунтовані тим, що товар поставлявся на підставі договору №151/12-2007 РР від 28.12.07р., господарським судом невірно встановлено строк виконання зобов»язань та невірно застосовано ст.692 ЦК України, ст.43 ГПК України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, представник в судовому засіданні доводи заперечив, вказавши, що у первинних документах бухгалерського обліку, що були виставлені на ім»я відповідача не зазначено, що дані поставки відбувались по договору №151/12-2007 РР від 28.12.2007р. , а тому з врахуванням заяви про зміну підстави заявлених вимог, вважає висновки місцевого господарського суду такими, що відповідають обставинам справи, з огляду на те, що строк виконання зобов»язання сторонами не визначено, а тому обов»язок по оплаті у відповідача визначається семиденним строком від дня направлення претензії 12 червня 2009р.

Представник відповідача участі в судовому засіданні не прийняв.

Ухвала суду від 14.04.2010р. про відкладення розгляду справи направлена на адресу відповідача: м.Рівне, пр.Миру,11, що підтверджується реєстром рекомендованої кореспонденції від 16.04.10р. та не повернена органом зв»язку.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив, вказавши на підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Позивачем виконано вимоги ухвали суду від 14.04.2010р.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

В період з 28 грудня 2007 року по 8 липня 2008 року відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 75035 грн. 62 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи накладними та довіреностями (а.с.34-42).

Відповідач частково оплатив заборгованість за отриманий в цей період товар в сумі 45 000 грн.

Крім того, в позовній заяві позивач не заперечує проти зарахування 4 177грн. 15 коп. переплати по договору № 30/07-2008РР від 8 липня 2008 року в рахунок погашення дебіторської заборгованості за позадоговірними поставками товару в період з 28 грудня 2007 року по 8 липня 2008 року.

18 лютого 2009 року відповідач частково повернув позивачу товар на загальну суму 8 779 грн. 42 коп. по накладній № 8059 (а.с. 44-45).

З урахуванням усього вищевикладеного (поставок товарів, зарахування переоплати за договором та часткового повернення отриманого товару) за відповідачем рахується заборгованість в сумі 17 139 грн. 02 коп.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, дослідивши правильність застосування господарським судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного:

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у томі числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

За приписами ст.193 ГК України та ст.526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Крім цього, як вбачається з вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 75035 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних та довіреностей на отримання товару, які містяться в матеріалах справи.

З наявних в матеріалах справи накладних вбачається, що поставка товару здійснювалась на підставі рахунків-фактур.На вимогу ухвали суду від 14.03.2010р., позивач надав оригінали та належним чином завірені копії рахунків-фактур в яких, не міститься посилання на укладений між сторонами договір поставки від 28.12.2007р., а тому враховуючи надану позивачем в ході розгляду справи заяву про зміну підстави позову, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про стягнення заборгованості за отриману по вищевказаних накладних продукцію, виходячи із вимог ст.530 ЦК України щодо обов»язку боржника виконати зобов»язання в семиденний строк з дня пред»явлення - 12.06.2009р. кредитором претензії про сплату залишку заборгованості (а.с.50-51), якого боржник не виконав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції цілком правомірно задоволено позовні вимоги.

Покликання відповідача на зазначення ним підстави платежу в платіжних документах на договір від 28.12.2007р., не звільняють останнього від обов»язку сплати заборгованості за отриману продукцію та дані платежі зараховані позивачем за поставлений товар згідно договору в межах суми, що була сплачена.

За таких обставин судова колегія вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, були враховані всі обставини по справі та застосовані вірно норми як матеріального, так і процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування обґрунтованого та законного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 02.02.2010 р. у справі

№20/198 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Караван Будівельний Рівне, м.Рівне без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку

3.Матеріали справи повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий-суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Мурська Х.В.