ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відкладення розгляду справи

02.03.10 Справа № 6/52д/10

Суддя Місюра Л.С.

За позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 м.Пологи Запорізької області

До Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 ОСОБА_3 м.Київ в особі Запорізької обласної дирекції „ОСОБА_2 ОСОБА_3 м.Запоріжжя

Про визнання недійсним кредитного договору

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_3, дов. б/н від 01.02.2010 р.

Від відповідача: ОСОБА_4, дов. № 806 від 15.07.2009 р.

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 м. Пологи Запорізької області до Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 ОСОБА_3 м.Київ в особі Запорізької обласної дирекції „ОСОБА_2 ОСОБА_3 м. Запоріжжя про визнання недійсним кредитного договору, суддя

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати недійсним, укладений між позивачем та відповідачем, кредитний договір № 010/17-08/95 від 23.04.2008 р.

До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак представник позивача у судове засідання зявився.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, де вказав наступне: відносно відповідності спірного правочину вимогам валютного законодавства, то згідно положень ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом. Здійснення валютних операцій дозволяється у разі дотримання встановлених законодавством вимог і обмежень. З питання відсутності індивідуальних ліценцій на здійснення валютних операцій, то обіг іноземної валюти на території України здійснюється в спеціальному правовому режимі, встановленому законодавством України, зокрема, Декретом КМУ „Про систему валютного регулювання та валютного контролю від 19.02.1993 р. Згідно ст. 5 Декрету, на здійснення валютних операцій НБУ видає індивідуальні та генеральні ліценції. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання ( ч. 2 ст. 5 Декрету). Індивідуальних ліцензій потребують валютні операції, вичерпний перелік яких наведений в ч. 4 ст. 5 Декрету, в тому числі, і валютні операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п. „в ч. 4 ст. 5 Декрету). Разом із тим, даний пункт має виключний характер, встановлює певні обмеження в регулюванні валютних операцій, що перевищують визначені законодавством межі термінів і сум таких кредитів. Надання кредитів, які не перевищують встановлених законом меж, регулюється за загальними правилами, тобто, за умови отримання генеральної ліцензії. Згідно банківської ліцензії № 9, виданої 11.10.2006 р., дозволу № 10-4, виданого Національним Банком України Відкритому Акціонерному Товариству „ОСОБА_2 ОСОБА_3 та додатку до дозволу, банк має право здійснювати операції з залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Дозволом № 154 від 13.11.2006 р., Запорізькій обласній дирекції ВАТ „ОСОБА_2 ОСОБА_3 надано право здійснювати операції з залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (крім операцій на міжбанківському валютному ринку України), від імені та на умовах, встановлених банком. Зважаючи на положення ч. 2 ст. 5 Декрету, де зазначено, що генеральна ліцензія видається на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, зазначення Національним Банком України, що є головним органом валютного контролю згідно ст. 13 Декрету, даної операції в переліку, що здійснюються на підставі генеральної ліцензії, ще раз підтверджує відсутність необхідності індивідуального ліцензування такої операції. Такий висновок зайвий раз підтверджується листом НБУ № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р. „Про правомірність укладання кредитних договорів в іноземній валюті, згідно якого, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відносно питання відсутності індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій в позичальника: то Постановою Правління НБУ № 483 від 14.10.2004 р. затверджене Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Відповідно до пункту 1.4 Положення, використання іноземної валюти як засобу платежу (валютна операція) використання іноземної валюти на території України для виконання будь-яких зобовязань або оплати товарів що придбаваються. Пунктом 1.5 Положення визначено, що використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями). Окрім того, визначення обовязку позичальника по оплаті наданого кредиту в іноземній валюті не може бути підставою для визнання недійсним правочину в цілому. Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Стосовно посилань позивача на положення ст. 18 закону України „Про захист прав споживачів то, відповідно до положень ст. 1 закону України „Про захист прав споживачів, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. У відповідності до п. 1.2 кредитного договору, кредит призначений для поповнення оборотних коштів. Отже, відносини між банком та позичальником повязані із підприємницькою діяльністю останнього та не входять до сфери регулювання закону України „Про захист прав споживачів. Стосовно порушень вимог ст. 3 ЦК України, зокрема, загальних засад цивільного законодавства - добросовісності, розумності, справедливості, то відповідно до статті 6 ГК України господарська діяльність в Україні ґрунтується на принципах свободи її здійснення та рівного захисту всіх субєктів господарювання. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто укладення будь-якого договору відбувається в інтересах всіх його учасників, на умовах, що забезпечують оптимальний баланс їх інтересів. Будь-яка особа здійснює оцінку свого інтересу від укладення договору з врахуванням сукупності існуючих зовнішніх обставин. Оцінюючи можливість тих чи інших змін вказаних обставин у майбутньому, сторони прагнуть забезпечити свої інтересі на випадок таких змін. Вираження кредитних зобовязань в іноземній валюті дає можливість сторонам правочину уникнути впливу інфляційних процесів на суму їх грошових зобовязань. Маючи деякі переваги, в тому числі, меншу ніж у кредитних договорах, укладених у гривневій валюті, процентну ставку, позичальник, в свою чергу, покладає на себе повязані із даною угодою валютні ризики. В анкеті-заяві на отримання кредиту позивач власноруч зазначив валютою кредиту долар США, чим підтвердив свої наміри укладати договір саме на таких умовах. Вважає, що саме вимоги позивача про визнання договору недійсним виключно на підставі коливання курсу іноземних валют не відповідають принципам добросовісності, розумності та справедливості. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У звязку з витребуванням додаткових документів, розгляд справи слід відкласти.

Керуючись ст. ст. 77, 86 ГПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Розгляд справи відкласти до 30.03.2010 р. о 11 год. 00 хв.

Зобовязати позивача виконати дії та надати документи, вказані в ухвалі суду від 11.02.2010 року; надати лист НБУ № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р.; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів та документів, доданих до позову - надати до матеріалів справи, оригінали надати в судове засідання для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Зобовязати відповідача виконати дії та надати документи, вказані в ухвалі суду від 11.02.2010 року; надати лист НБУ № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р.; належним чином засвідчені читаємі копії витребуваних документів надати суду до матеріалів справи, оригінали надати в судове засідання для огляду. Забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника.

Витребувані судом документи надати до 23.03.2010 р.

Суд вважає за необхідне попередити сторін, що за невиконання вимог суду, у тому числі у випадку неявки представника, у відповідності з ст. 83 ГПК України, суд має право стягнути в доход Державного бюджету України із сторони, яка ухиляється від вчинення дій, покладених судом штраф у розмірі до 1 700 грн.

Суддя Л.С. Місюра