ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.05.10 Справа № 24/121

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Краєвської М.В.

суддів: Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянувши 2 апеляційні скарги: 1) ТзОВ Львівзахідтрансбуд від 08.12.2009 р. № 08/12 і

2) ТзОВ Ельпласт-Львів без дати та без номера

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2009 р.

у справі № 24/121

за позовом ТзОВ Ельпласт-Львів, м.Городок Львівської обл.

до ТзОВ Львівзахідтрансбуд, м.Львів

про стягнення 249 127 грн., в т.ч. 124 563, 5 грн. основного боргу за поставлений товар і 124 563, 5 грн. штрафу (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, а.с.35)

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_2 (начальник юридичного відділу, довіреність від 05.11.2009 р. без номера в матеріалах справи)

Представнику відповідача розяснено його права й обовязки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки відповідач не заявляв клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2010 р., 02.03.2010 р., 13.04.2010 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.11.2009 р. у справі № 24/121 (суддя Хабіб М.І.) позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 104 563, 5 грн. основного боргу, в частині стягнення 20 000 грн. основного боргу провадження у справі припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав неповного зясування обставин справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що господарський суд неправильно визначив позовні вимоги, оскільки позивач вимагав сплати штрафних санкцій у розмірі 249 127 грн., а не сплати основного боргу; в матеріалах справи не містяться докази досудового врегулювання спору; відсутній обгрунтований на окремому аркуші розрахунок стягуваної суми конкретно по кожній партії товару; застосування штрафу в розмірі 20 % є неспіврозмірним, порушує принцип справедливості, пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, та вимога про стягнення штрафу є незаконною; суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимоги про стягнення збитків і штрафу не заявлялися.

Позивач також з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу й уточнення до неї, де просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 249 127 грн. основного боргу.

Основний мотив апеляційної скарги ТзОВ Ельпласт-Львів помилкове трактування Господарським судом Львівської області прохання щодо стягнення штрафних санкцій, про що не йдеться у позовній заяві.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.08.2008 р. між ТзОВ Ельпласт-Львів (продавець за договором, позивач у справі) і ТзОВ Львівзахідтрансбуд (покупець за договором, відповідач у справі) був укладений договір купівлі продажу № 182-08 (далі - договір) (а.с.17-18), за яким позивач зобовязується виготовити та передати відповідачеві у власність товар, а останній - його прийняти й оплатити.

На виконання умов договору за період з 21.08.2008 р. по 16.09.2008 р. позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 350 413, 5 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с.6-14).

Товар отримав представник відповідача ОСОБА_3 за довіреностями, виданими відповідачем (а.с.18-19).

Термін оплати товару встановлено сторонами в п.4.1 договору, а саме: упродовж 60 календарних днів з моменту передачі товару.

За період з 28.08.2008 р. по 09.09.2008 р. відповідач оплатив товар у сумі 103 000 грн., що підтверджується виписками банку з рахунка клієнта (а.с.21-22), платіжними дорученнями (а.с.39-45).

Крім того, по видатковій накладній № ЕЛ 0000175 від 31.10.2008 р. відповідач повернув повністю товар на суму 122 850 грн., який був поставлений по накладній № ЕЛ-04230 від 16.09.2008 р.

Отже, на момент подання 06.08.2009 р. позову заборгованість відповідача перед позивачем становила 124 563, 5 грн.

Після порушення провадження у справі 19.11.2009 р. відповідач сплатив позивачеві 20 000 грн. боргу, що підтверджується платіжним дорученням № 68 від 19.11.2009 р. (а.с.46).

Розглянувши 2 апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши в попередніх судових засіданнях пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2009 р. у справі № 24/121 слід залишити без змін, а 2 апеляційні скарги: ТзОВ Львівзахідтрансбуд і ТзОВ Ельпласт-Львів - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Згідно з ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає товар у власність другої сторони (покупця), а покупець зобовязується прийняти й оплатити товар.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Проте в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем заборгованості в повному обсязі в обумовлені договором строки.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 104 563, 5 грн. основного боргу є обгрунтованою, а тому підставно задоволена судом першої інстанції.

Оскільки під час розгляду справи було сплачено 20 000 грн, то суд господарський суд з дотриманням норм процесуального права законно припинив провадження у справі щодо стягнення цієї суми основного боргу на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 26.11.2009 р. позивач подав заяву про уточнення вимог, згідно з якою просив стягнути 124 563, 5 грн. основного боргу за поставлений товар і 124 563, 5 грн. штрафу на підставі п.11.3 договору (а.с.35).

Пунктом 2 статті 83 ГПК України господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог.

Господарський суд може реалізувати таке право за наявності одночасно таких умов:

- це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору;

- про це є клопотання заінтересованої сторони.

Проте суд не вправі змінювати предмет позову, розглядати позовні вимоги, які не були заявлені позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної (в тому числі судової) влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає зміну підстави або предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог виключно як право позивача.

Таким чином, доводи ТзОВ Ельпласт-Львів щодо помилкового трактування Господарським судом Львівської області прохання щодо стягнення штрафних санкцій не відповідають дійсності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Враховуючи вищенаведені положення закону, умова щодо застосування штрафу повинна бути обовязково закріплена в договорі.

Як вбачається з п.11.3 договору, на підставі якого позивач просить стягнути штраф, у ньому не передбачено застосування штрафу.

Договір не визнавався недійсним ні повністю, ні частково у встановленому законом порядку.

Враховуючи норми процесуального права та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті дотримався диспозитивності заявлених позивачем вимог, а тому підставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення 124 563, 5 грн. штрафу.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржників документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2009 р. у справі № 24/121 залишити без змін, а 2 апеляційні скарги: ТзОВ Львівзахідтрансбуд і ТзОВ Ельпласт-Львів - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

ОСОБА_4Краєвська

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин