ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

23.03.10 № 09-07/307

Суддя Носівець В.В.Бердянської міської ради (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, пл. 1 Бердянської ради, 2)

до приватного підприємця ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1)

про зобовязання укласти додаткову угоду

встановив, що позовна заява підлягає поверненню у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо:

- у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставин, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми;

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У статті 15 ЦК України також вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зокрема, статтею 16 ЦК України (яка в свою чергу кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України) закріплений перелік способів такого захисту цивільних прав та інтересів. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки.

Стаття 152 Земельного кодексу України визначає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю; власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Жодного посилання на ст. 152 Земельного кодексу України у позові заявником не зроблено.

Бердянська міська рада просить суд зобовязати ПП ОСОБА_1 укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 10.10.2006 р., зареєстрованого у Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України від 16.01.2007 р.

Суд зазначає, статтею 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. За змістом статті 654 Цивільного кодексу України зміна умов договору вчиняється в такій самій формі, що й договір. Оскільки, відповідно до статті 20 Закону "Про оренду землі", укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, то зміни, які вносяться шляхом укладання додаткової угоди до договору оренди землі, набувають чинності після їх державної реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 173 Господарського кодексу України сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання. Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Сторона, яка вважає за необхідне змінити договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором, а при не досягненні згоди між сторонами щодо змін договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Аналогічне положення містить стаття 30 Закону України "Про оренду землі", згідно з якою зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін; у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

У вирішенні спору про внесення змін до договору зацікавлена сторона повинна ставити перед судом питання про внесення змін у договір, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору. Оскільки, відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договір є домовленістю двох або більше сторін, зобов'язання в судовому порядку другу сторону за договором внести до нього зміни позбавлено правового смислу та не буде сприяти реальному захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року було внесено зміни до частини 4 статті 21 Закону України "Про оренду землі", які набули чинності з 01.01.2008 року, а саме зазначено, що річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю"; для інших категорій земель трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю". 22.05.2008 року рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 визнані неконституційними положення Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", тому зміни до частини 4 статті 21 Закону України "Про оренду землі" в тій же редакції повторно були внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 03.06.2008 року, які набули чинності 04.06.2008 року.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про плату за землю" грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 01 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно приписів статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, а тому у разі прийняття відповідним органом рішення про внесення змін щодо ставок орендної плати за земельні ділянки та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть бути не взяті судом до уваги лише у разі скасування такого рішення органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Якщо законодавчо змінено розмір орендної плати за землю, про що орендар був повідомлений, але ухилявся від вчинення дій, направлених на внесення відповідних змін до договору оренди землі, то в судовому порядку розглядаються спори про внесення змін до договорів в частині зміни орендних ставок.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу це введення в дію системи правових та організаційно-технічних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації цих прав та недопущення їх порушень, що, в свою чергу, відбувається, зокрема, шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобовязання утриматись від їх вчинення тощо.

Відповідно до п. 3.3 Розяснень президії Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (з наступними змінами та доповненнями) недодержання вимог статей 54, 57 ГПК України щодо форми, змісту та додатків до позовної заяви, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

З огляду на викладене, позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню судом без розгляду для належного обґрунтування заявлених позовних вимог та коректного (в правовому сенсі) їх викладення, які будуть направлені на реальний захист інтересів позивача і відповідатимуть встановленим способам захисту порушених (оспорюваних) прав Бердянської міської ради.

Також суд вважає за необхідне розяснити заявнику, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. 54, п. 3 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути Бердянській міській раді.

Додаток: позовні матеріали на 23-ти аркушах, у тому числі оригінали: позовної заяви № 032 від 05.05.2010 р., платіжних доручень №№ 163, 1216 від 15.02.2010 р. та від 22.09.2009 р відповідно, фіскального чеку від 16.03.210 р. № 6527 та опис вкладення у цінний лист від 16.03.2010 р.

Суддя В.В. Носівець