ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2010 р. Справа № 10/12.

За позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м. Чернівці

до приватного підприємця ОСОБА_2, м. Чернівці

про стягнення витрат по утриманню майна на суму 22200,00 грн.

Суддя Т.І. Ковальчук

Представники:

Позивачки ОСОБА_3, дов. від 19.05.2009 р., ОСОБА_4, дов. від 19.05.2009 р.

Відповідачка ОСОБА_5

СУТЬ СПОРУ:

Позивачка звернувся з позовом до відповідачки про стягнення 22200 грн. витрат за збереження належного відповідачці майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 09.04.2009 р. в установленому порядку набула права власності на торговельний павільйон на території КП МТК Калинівський ринок, який раніше використовувала відповідачка для здійснення торговельної діяльності, остання протягом певного часу перешкоджала позивачці використовувати даний павільйон, зокрема, не забирала звідти своє майно. З метою використання павільйону, зазначено в позові, позивачка звільнила павільйон від належного відповідачці майна і передала його на відповідальне зберігання іншій особі ОСОБА_6 за відплатним договором, а відповідачку повідомила про необхідність отримання належних їй товарно-матеріальних цінностей. Проте відповідачка від отримання майна ухилилася, позивачка ж несе грошові витрати на зберігання її майна, які просить стягнути з ОСОБА_7 на підставі ст.ст. 1166,1214 ЦК України.

Відповідачка надала відзив, у якому позов не визнала, посилаючись на те, що спірне майно належить їй та її чоловіку ОСОБА_8, вибуло з їх володіння внаслідок протиправних дій позивачки, яка неправомірно утримує майно і не повернула його відповідно до вимог ст. 400 ЦК України та на виконання відповідної заяви, переданої їй нотаріусом, договір зберігання майна укладено без участі відповідачки і всупереч її волі, спір між сторонам не носить господарського характеру, тому справа не підвідомча господарському суду, окрім того, надані позивачкою в підтвердження сплати нею коштів за зберігання майна докази є неналежними, оскільки з їх змісту не вбачається, що вони мають відношення до договору зберігання майна відповідачки.

У судовому засіданні 13.05.2010 р. представники позивачки позов підтримали, пояснили, що між ОСОБА_6 та позивачкою в особі її повіреного ОСОБА_4 укладено лише один договір відповідального зберігання від 18.06.2009 р. стосовно зберігання майна, належного ОСОБА_9, і за цим договором проводилася сплата коштів згідно з представленими у справі квитанціями до прибуткових касових ордерів, дата договору від 18.07.2009 р. у цих квитанціях зазначена помилково замість дати від 18.06.2009 р.

Відповідачка ОСОБА_5 у судовому засіданні 13.04.2010 р. позовні вимоги не визнала, пояснила, що підстав для стягнення з неї плати за зберігання майна немає, оскільки позивачка неправомірно утримує належне їй та її чоловіку і сину майно, ухиляється від його повернення, у звязку з чим відповідачка та її чоловік звернулися до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до МТК Калинівський ринок, ОСОБА_1 та ОСОБА_6В про витребування майна.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Позивачка - приватний підприємець ОСОБА_1 є власником торгівельного павільйону площею 12 кв.м., розташованого на торгівельному місці № 65 В у першому секторі КП МТК Калинівський ринок, що знаходиться по вулиці Калинівський, 13 А в місті Чернівці, на підставі укладеного з ОСОБА_10 контракту купівлі продажу майна ЧРФ № 90409/01 від 09.04.2009 року, зареєстрованого цієї ж дати на товарній біржі Центральна Українська біржа (а.с. 7-8).

До відчуження 09.04.2009 р. зазначеним павільйоном користувалася приватний підприємець ОСОБА_5 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_10, яку (довіреність) остання відкликала згідно з повідомленням від 09.04.2009 р. та просила ОСОБА_11 звільнити павільйон до 30.04.2009 р. (а.с. 10,21).

Згідно з довідкою комунального підприємства міський торговельний комплекс Калинівський ринок від 14.05.2009 р. № 13д угода № 97-вес/1тс від 01.11.2006 р. про надання в користування торгівельного місця № 65-В у торговому секторі № 1, що укладена між МТК Калинівський ринок та ФОП ОСОБА_12 достроково припинена в односторонньому порядку на підставі п. 5.5 у звязку з відчуженням обєкта торгівлі іншому користувачеві з 01 травня 2009 року (а.с. 9, 50). У довідці зазначено, що на підставі контракту купівлі-продажу майна серія ЧРФ № 90409/01 від 09.04.2009 р. право власності на торгівельний павільйон № 65-В у торговому секторі № 1 перейшло від ОСОБА_10 до ОСОБА_1, у звязку з чим на підставі заяви ОСОБА_1 та вищевказаного контракту з нею була укладена нова угода № 118/вес/1тс від 1 травня 2009 року про надання в користування торгівельного місця № 65-В у торговому секторі № 1 (а.с. 51).

Таким чином, з 01.05.2009 року позивачка прийняла в платне користування торгівельне місце № 65-В на території ринку Калинівський по вул. Калинівський, 13 А, торговий сектор №1, для здійснення продажу промислових товарів з власного торгівельного павільйону площею 12, 00 кв.м.

Актом комісії від 01.05.2009 року, за участю представників Міського торговельного комплексу Калинівський ринок попереджено підприємця ОСОБА_11 про те, що з 01.05.2009 р. новим власником торговельного павільйону № 65-В у торговому секторі № 1 є ОСОБА_1, у звязку з чим ОСОБА_11В зобовязано звільнити торговий павільйон від товару та свого особистого майна і передати його новому власнику ОСОБА_1 для проведення ремонту та організації подальшої торговельної діяльності. Текст такого попередження зачитано відповідачці у присутності свідків (а.с. 36).

Проте, відповідачка не звільнила павільйон від свого майна, перешкоджала позивачці реалізовувати своє право власності на цей павільйон, чинила перешкоди у здійснені торгівельної діяльності позивачкою з торговельного місця № 65-В на території МТК Калинівський ринок.

Дані обставини встановлені рішенням господарського суду Чернівецької області від 30.06.2009 року у справі № 5/108 та ухвалою про виправлення описки від 06.11.2009 року, які набрали законної сили, а тому є преюдиційними відповідно до вимог ст. 35 Господарського процесуального кодексу України і не потребують доказування в даній справі (а.с. 47-49).

18.06.2009 р. комісією МТК Калинівський ринок у складі працівників ринку ОСОБА_13, ОСОБА_14А та ОСОБА_15 у присутності свідків проведено розпечатування торгівельного павільйону № 65-В у торгівельному секторі № 1 ринку, про що складено відповідний акт, виявлено, що в приміщенні магазину (павільйону) знаходилося майно невідомих осіб, та проведено опис цього майна, що зафіксовано актом № 1 від 18.06.2009 р. (а.с. 37,38, 106-107).

Цього ж дня виявлене у павільйоні № 65-В майно було передано представником позивачки ОСОБА_4 приватному підприємцю ОСОБА_6 на відповідальне зберігання та укладено договір № 1 від 18.06.2009 р. про відповідальне зберігання, згідно якого ОСОБА_6 (Зберігач) прийняла від ОСОБА_1 (Поклажодавець) матеріальні цінності згідно акту прийому-передачі на умовах оплати винагороди в сумі 100 грн. у день (а.с. 28-31).

19.06.2009 р. представник позивачки ОСОБА_4 надіслав відповідачці повідомлення, що вірогідно належне їй майно, яке знаходилося у торгівельному павільйоні № 65-В, передано на відповідальне зберігання і відповідачка запрошується для його впізнання і отримання на 23.06.2009 р. на території МТК Калинівський ринок біля адміністративного будинку ринку. У цьому ж повідомленні ОСОБА_11 попереджено, що у випадку неявки з 24.06.2009 р. плату за зберігання майна буде покладено на неї згідно з договором відповідального зберігання з розрахунку 100 грн. на день (а.с. 44). Зазначене повідомлення відповідачка отримала 19.06.2009 р. (а.с. 43).

Як убачається з акту від 23.06.2009 р., складеного комісією в складі працівника ринку ОСОБА_13, зберігача майна ОСОБА_6, представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 за участю свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17, ОСОБА_5 для отримання майна не зявилася, не направила свого представника, хоча була проінформована по час і місце видачі майна (а.с. 32).

24.06.2009 р. відповідачці на її юридичну адресу було надіслано повідомлення, що по факту її неявки було складено відповідний акт, повідомлено телефони, за якими вона може звертатися з питань одержання майна, та зазначено, що з 24.06.2009 р. на неї покладається плата за зберігання майна (а.с. 41,42).

З доданих до позовної заяви копій квитанцій до прибуткових касових ордерів № 1 від 01.07.2009 р., № 2 від 01.08.2009 р., № 3 від 01.09.2009 р., № 4 від 01.10.2009 р., № 5 від 11.10.2009 р., № 6 від 01.11.2009 р., № 7 від 01.12.2009 р., № 8 від 02.01.2010 р., № 9 від 25.01.2010 р. видно, що позивачка сплатила приватному підприємцю ОСОБА_6 22200 грн. за відповідальне зберігання майна за період з червня 2009 року по січень 2010 року включно (а.с. 22-24).

Господарським судом Чернівецької області у справі № 5/108 за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватний підприємець ОСОБА_10 та КП МТК Калинівський ринок про звільнення приміщення та у справі № 12/171 за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення 20849,00 грн. установлено, що відповідачка ОСОБА_5 протиправно перешкоджала ОСОБА_1 реалізовувати право власності останньої на торговий павільйон № 65-В на території ринку Калинівський та чинила перешкоди у здійсненні торгівельної діяльності позивачкою із зазначеного торговельного місця.

Указані перешкоди проявилися, зокрема, й у тому, що позивачка не могла використовувати павільйон у звязку з тим, що відповідачка не забрала звідти належне їй майно, хоча була повідомлена про необхідність забрати це майно і мала для цього достатньо часу (а.с. 10,36).

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом права власності власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.ст. 317, 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України передбачено, що основу правового режиму майна субєктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права право господарського відання, право оперативного управління.

У справі встановлено, що й позивачка й відповідачка є субєктами підприємницької діяльності і спір між ними стосується права власності на майно, яке використовується в підприємницькій діяльності, тому спір між цими особами є господарським і підвідомчий господарському суду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідачка, не звільняючи протягом тривалого часу павільйон, що належить позивачці, позбавляла останню можливості здійснювати підприємницьку діяльність з використанням зазначеного павільйону, чим порушувала її право на підприємницьку діяльність, закріплене ст. 44 Конституції України, та перешкоджала позивачці в повному обсязі реалізовувати право власності на торгівельний павільйон № 65-В.

За таких обставин суд не вбачає порушення чинного законодавства в діях позивачки, які виразилися у її зверненні до адміністрації ринку за розпечатуванням належного їй павільйону № 65-В і звільнення його від речей відповідачки.

Наявними у справі доказами також підтверджується відсутність у діях посадових осіб КП МТП Калинівський ринок щодо розпечатування павільйону та звільнення його від майна ОСОБА_2 ознак дій, караних у кримінальному порядку (а.с. 12-16,17-19,62-67,68).

Як установлено у справі, позивачкою наступного дня після розпечатування павільйону та проведення опису наявного в ньому майна було повідомлено відповідачку про необхідність отримати належне їй майно у визначеному місці та в установлений час (а.с. 43,44), однак відповідачка для одержання майна не зявилася, будь-яких заслуговуючих на увагу доводів, які перешкоджали їй отримати майно 23.06.2009 р., у судовому засіданні не навела.

За таких обставин твердження відповідачки, що позивачка ОСОБА_1 незаконно заволоділа майном, яке знаходилося в торгівельному павільйоні № 65-В, і всупереч вимогам ст. 400 ЦК України не повернула негайно це майно особі, яка має на нього право власності (відповідачці), є безпідставним.

У справі слід зазначити, що, звільнивши належний їй павільйон від майна ОСОБА_2 та повідомивши останню про необхідність його отримання, позивачка вжила обачних заходів для збереження цього майна, передавши його на відповідальне зберігання приватному підприємцю ОСОБА_18 по договору № 1 від 18.06.2009 р.

Чинне законодавство не встановлює критеріїв дій, які повинна вчинити особа для збереження чужого майна, відтак, суд виходить з того, що зазначені дії позивачки були необхідними і достатніми для збереження майна підприємця ОСОБА_2

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Бездіяльність відповідачки, яка виразилася у не звільненні павільйона № 65-В від свого майна після того, як позивачка набула права власності на цей павільйон, і не отримання цього майна після відповідного повідомлення, є неправомірною, оскільки перешкоджала позивачці використовувати належний їй павільйон, що суперечить ст. 13 Конституції України, ст. 319 ЦК України, згідно з якими власність зобовязує і не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству, і що призвело до заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка виразилася у понесенні витрат на збереження майна, належного ОСОБА_9

У відповідності до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вище зазначалося, що будь-яких обґрунтованих причин неотримання майна після повідомлення 19.06.2009 р. відповідачка не надала, відтак, не довела відсутність своєї вини у заподіянні матеріальної шкоди позивачці.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави, а також має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобовязана повернути доходи.

У вирішенні питання про розмір витрат позивачки на зберігання, які підлягають відшкодуванню відповідачкою, суд виходить з того, що відповідачка 30 липня 2009 року звернулася до позивачки з заявою про передачу їй 05.08.2009 р. майна, яке знаходилося в торгівельному павільйоні № 65-В у секторі № 1 МТК Калинівський ринок.

Зазначена заява була передана позивачці приватним нотаріусом ОСОБА_19 у порядку ст. 84 Закону України Про нотаріат, про що видано відповідне нотаріальне свідоцтво від 10.08.2009 р., однак підприємець ОСОБА_1 на передачу майна не зявилася (а.с. 74-76).

Представники позивачки в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 проживає за іншої адресою, ніж та, що вказана в заяві ОСОБА_2 від 30.07.2009 р., у звязку з чим зазначену заяву не отримала, тому не могла прибути на передачу майна 05.08.2010 р.

Однак, згідно з Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 її місце проживання вказано за адресою с. Волока Глибоцького району Чернівецької області, тобто позивачка офіційно проживає саме за тією адресою, за якою їй було передано заяву ОСОБА_2 від 30.07.2009 р., що засвідчено відповідним нотаріальним Свідоцтвом і не спростовано належними і допустимими доказами (а.с. 25).

Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат на зберігання підлягають задоволенню за період з 24.06.2009 р. по 05.08.2009 р. (дату передачі майна згідно з заявою ОСОБА_2В.) у сумі 4300 грн. з розрахунку 100 грн. х 43 дн.

Оскільки позивачка не зявилася на передачу майна 05.08.2009 р., суд вважає, що подальший тягар утримання майна відповідачки покладається на позивачку.

Доводи відповідачки, що позивачка створювала їй перешкоди в отриманні майна, вимагаючи представлення правовстановлюючих документів на майно, суд визнає безпідставними, оскільки при поверненні майна слід дійсно переконатися, що воно належить певній особі, яка претендує на його отримання.

Не спростовують позовних вимог також доводи ОСОБА_2, що вона не є стороною договору відповідального зберігання від 18.06.2009 р. і що цей договір укладено всупереч її волі, оскільки підставою для позову приватним підприємцем ОСОБА_1 зазначено позадоговірні обставини, передбачені ст.ст. 1166, 1214 ЦК України.

Оцінюючи заперечення відповідачки щодо належності доказів, які підтверджують понесення позивачкою витрат на зберігання майна, суд відмічає, що дійсно, у квитанціях до прибуткових касових ордерів №№ 1, 2, 3, 4 у графі підстава не зроблено посилань на договір зберігання № 1 від 18.06.2009 р., а в квитанціях до прибуткових касових ордерів №№ 5, 6, 7 у цій же графі зроблено посилання на договір № 1 від 18.07.2009 р.

Однак, як пояснили представники позивачки, між останньою і приватним підприємцем ОСОБА_18 укладено лише один договір про відповідальне зберігання - № 1 від 18.06.2009 р., згідно якого здійснюється зберігання майна, вилученого з павільйона № 65-В у торговому секторі № 1на території КП МТК Калинівський ринок, і що дата договору 18.07.2009 р. вказана у квитанціях до прибуткових касових ордерів помилково замість правильної дати 18.06.2009 р.

Дані пояснення приймаються судом, оскільки вони не суперечать встановленим обставинам справи і підтверджуються наявними у справі доказами та не спростовані відповідачкою.

У звязку з посиланнями відповідачки, що серед вилучених з павільйона № 65-В речей є майно її чоловіка і сина, то це не спростовує її обовязку відшкодувати позивачці витрати на утримання майна, оскільки таке відшкодування встановлене у твердій сумі за кожний день зберігання незалежно від виду, кількості майна чи його приналежності.

Відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито позивачка як інвалід другої групи (а.с.105) звільнена від сплати державного мита, відтак, державне мито пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягненню з відповідачки в доход Державного бюджету України, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу належить стягнути з відповідачки на користь позивачки пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 49, 82, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові частково відмовити.

2. Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 (м. Чернівці, вул. Б.Г.Сталінграду, б. 6, кв. 15, ідентифікаційний номер НОМЕР_1):

- на користь приватного підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса с. Волока Глибоцького району Чернівецької області, фактична адреса м. Чернівці, вул. Поповича,9/1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 4300 грн. відшкодування витрат по зберіганню майна та 25,69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

- 43 грн. державного мита в доход Державного бюджету України (стягувач Державна податкова інспекція у м. Чернівці, м. Чернівці, вул. Червоноармійська, 200-А).

3. У решті позову відмовити.

4. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

За згодою учасників судового процесу в судовому засіданні 13.05.2010 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Оформлене у відповідності до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України рішення підписане 14 травня 2010 року.

Суддя Т.І.Ковальчук