ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

оскарження дій органів Державної виконавчої служби

14.09.10 Справа № 10/8/09

Суддя Алейникова Т.Г.

Розглядається скарга ФОП ОСОБА_1 на дії Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Запорізькій області у справі № 10/8/09:

за позовом: СФГ Марія, м. Запоріжжя

до відповідача: ПП ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про розірвання Договору оренди та звільнення приміщення

Суддя Алейникова Т.Г.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 07.06.2010 р.;

Від відповідача (заявника): ОСОБА_3 довіреність № 2235 від 09.09.2010 р.;

Від ВДВС: ОСОБА_4 довіреність № 11 від 30.04.2010 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ :

19.08.2010 р. до господарського суду Запорізької області звернулася ФОП ОСОБА_1 зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби, у якій зазначено: господарським судом Запорізької області винесено рішення у справі № 10/8/09 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення. Рішенням задоволено позовні вимоги позивача та розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 01.06.2008 р. та зобов'язано виселити відповідача з приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б. Господарським судом Запорізької області видано відповідний наказ № 10/8/09 від 09.02.2009р. 13.082010 р. відповідачем отримано вимогу державного виконавця Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ ОСОБА_4 № 11-2/785; відповідно до зазначеної вимоги, відповідача повідомлено, що на виконанні у Ленінському ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться наказ № 10/8/09 від 09.02.2009 р. про виселення ПП ОСОБА_1 з приміщення, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б. Виселення відбудеться 18.08.2010 р. об 11.00 год. При отриманні вказаної вимоги відповідач повідомив державного виконавця Остапенка О.В., що 03.02.2009 р. між нею та СФГ «Марія»укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б. Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б. Строк оренди становить до 03.02.2012 р. Отже, на думку відповідача (заявника), дії Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ щодо виселення ФОП ОСОБА_1 з займаного приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б, є неправомірними. Заявник просив суд задовольнити скаргу та визнати неправомірними дії Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ щодо виселення ФОП ОСОБА_1 з приміщення за адресою: м.Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б; зобов'язати Ленінський ВДВС закінчити виконавче провадження № 19493079 щодо примусового виконання наказу № 10/8/09 від 09.02.2009 р. на підставі пункту 4 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду 20.08.2010 р. скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 14.09.2010 р.

У судовому засіданні 14.09.2010 р. представник позивача заперечив проти задоволення скарги, надав заперечення, які прийняті судом до уваги. Представник заявника (відповідача) просив суд задовольнити скаргу.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу. Державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в ст. 3 цього Закону (п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно із ст. 3 ЗУ Про виконавче провадження примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно з п. 3 ст. 181 виконавчим документом є накази господарських судів.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Так, у запереченнях на скаргу зазначено: 23.01.2009 р. господарським судом Запорізької області було винесено рішення, яким було виселено ОСОБА_1 з приміщення, що розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б; на виконання рішення суду у справі № 10/8/09, 09.02.2010 р. було видано наказ; 28.05.2009 р. наказ було пред'явлено до Ленінського ВДВС для примусового виконання, 28.05.2010 р. державним виконавцем Остапенко О.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 19493079, щодо примусового виконання наказу. 13.08.2010 р. відповідачу було вручено вимогу про виселення з приміщення. Однак, ця вимога залишилася без відповіді та без відповідного вчинення певних дій. Тому 18.08.2010 р. державним виконавцем були проведені дії щодо примусового виселення відповідача. З доводами скарги позивач не згодний виходячи з наступного: 06.04.2010 р. постановою господарського суду Запорізької області № 16/21/10 С(Ф)Г «Марія»було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_5 У відповідності до ст. 23 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», господарська діяльність С(Ф)Г «Марія»було припинена. Строк виконання всіх зобов'язань настав. В тому разі припинилася дія всіх господарських договорів (у тому разі договорів оренди). З моменту мого призначення на посаду ліквідатора С(Ф)Г«Марія»всі повноваження по керівництву банкрута перейшли до ліквідатора. Після проведення інвентаризації майна боржника було встановлено, що С(Ф)Г «Марія»володіє комплексом нерухомого майна, який розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-б. Також було встановлено, що нерухомим майном користуються особи, які не сплачують орендної плати. Договори оренди приміщення були підписані з боку С(Ф)Г «Марія», особою, яка назвала себе керуючою. На керівну посаду гр. ОСОБА_6 ніхто не призначав. Запис до ЄДР про керівника господарства було внесено незаконно. На підписання договорів оренди в неї не було законних повноважень, з огляду на те, що 25.03.2009 р. Запорізьким окружним адміністративним судом було визнано протиправними дії реєстратора Запорізької районної державної адміністрації ОСОБА_7 щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру стосовно керівника селянського (фермерського) господарства «Марія»; зобов'язано Державного реєстратора скасувати запис щодо керівника С(Ф)Г «Марія»від 03.02.2009 р. Вищезазначена постанова була виконана, про що свідчить відповідна довідка із Регіонального управління статистики від 02.03.2010 р. За договором оренди нежитлового приміщення від 03.02.2009 р., на який посилається відповідач, самим відповідачем ніколи не сплачувалася орендна плата. Згідно наказу, який на цей момент діє, стягувачем є С(Ф)Г «Марія», інтереси якого на цей час представляє ліквідатор, призначений господарським судом. Тому ліквідатор ОСОБА_5 наполягає на його подальшому виконанні та звільнення приміщення.

Порядок виконання рішень щодо виселення передбачений ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження»та п. 8.4. Інструкції «Про проведення виконавчих дій». Згідно цих норм законодавства виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні даній особі користуватися цим приміщенням. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, не є перешкодою для виконання рішення. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржникові. При виконані наказу державним виконавцем Остапенко О.В. було дотримано всіх вимог вище перелічених норм законодавства. Відповідач письмово та завчасно був повідомлений про своє виселення із приміщення. Доводи скарги не вказують на фактичне порушення з боку державного виконавця жодної з цих норм. Тому фактично дії державного виконавця з приводу примусового виселення ПП ОСОБА_1 відповідають чинному законодавству та є законними. Обґрунтування скарги стосується розгляду справи по суті та про наявність права користування нежитловим приміщенням, що не може бути предметом розгляду за ст. 121-2 ГПК України. Всі ті обставини, на які посилається відповідач стосуються позовного провадження та спору про певні права та обов'язки сторін, які розглядаються за правилами позовного провадження. Наявність укладеного договору оренди нежитлового приміщення від 03.02.2009 р. від імені С(Ф)Г «Марія»неуповноваженою на те особою, не є підставою у не вчиненні виконавчих дії, або підставою у їх відкладені, а також не є підставою для подальшого користування приміщенням. Розгляд питання про певні права осіб не входить до компетенції державного виконавця тому це питання не може бути розглянуто ним у процесі виконання рішення суду та вчинення виконавчих дій. Всі доводи які викладені у скарзі, не стосуються дій державного виконавця, а те що просить відповідач зробити суд не відповідає вимогам вищезгаданих роз'яснень. Скаржник не зазначає, які саме наслідки виконавчих дій він просить визнати недійсними. Тому скаргу неможливо назвати обґрунтованою. Відповідач просить суд зобов'язати державного виконавця закінчити виконавче провадження на підставі п. 4 ст. 37 Закону. Цей пункт Закону має наступний зміст: виконавче провадження підлягає закінченню у випадках скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, однак заявник у своїй скарзі не зазначає, яке саме рішення господарського суду було скасовано, або який наказ визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, як вбачається з обставин та матеріалів справи, рішення суду від 23.01.2009 р. у справі № 10/8/09 не скасовано, наказ не визнаний таким, що не підлягає виконанню, і відповідно до ст.ст. 4-5, 115 ГПК України є обов'язковим для виконання на всієї території України. Тому на даний момент, на переконання ліквідатора СФГ Марія у відповідача немає підстав щоб вимагати від державного виконавця закінчити виконавче провадження. Тому всі дії державного виконавця щодо примусового виконання вказаного рішення є правомірними та відповідають чинному законодавству. Таким чином, ліквідатор СФГ Марія просив суд відхилити скаргу ФОП ОСОБА_1

Рішення суду у справі № 10/8/09, у строк, встановлений державним виконавцем, для його виконання, ФОП ОСОБА_1, не виконала.

Частина 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження, зокрема, зобовязує державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень, повно вчиняти виконавчі дії. Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження). Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ Про виконавче провадження, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 ЗУ Про виконавче провадження).

Відповідно до ч. 7 п. 8 розяснень Президії Вищого господарського суду України № 04-5/365 від 28.03.2002 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (з наступними змінами та доповненнями) за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 на дії Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Запорізькій області у справі № 10/8/09, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 1212 господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ФОП ОСОБА_1 на дії Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Запорізькій області у справі № 10/8/09відхилити.

Суддя Т.Г.Алейникова