ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

26.02.10 № 09-07/189

Суддя Кутіщева-Арнет Н.С.

розглянувши позовну заяву

За позовом: Субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька область

До відповідача: Якимівського орендного підприємства Виробниче обєднання житлово-комунального господарства та побутового обслуговування, смт. Якимівка, Якимівський район, Запорізька область

про розірвання договору

Встановив: позовна заява підлягає поверненню у звязку з тим, що:

Згідно до ч.1 ст.1 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно до ст.ст. 54, 57 ГПК України, позовна заява повинна містити докази порушення інтересів позивача, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, законодавство, на підставі якого подається позов.

Позивачем не вказано в позові належного нормативного обґрунтування позовних вимог, а саме позивачем не зазначено в обґрунтуванні вимог посилань на норми Господарського кодексу, який передбачає порядок зміни та розірвання господарських договорів.

Згідно з п.4.1 Розяснення Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України №02-5/78 (із змінами та доповненнями), якщо позивачем у заяві не наведено обєктивних і обґрунтованих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не має посилань і на зазначенні обставини що підтверджують порушення інтересів позивача, остання підлягає поверненню заявникові на підставі п. 3 частини першої ст. 63 ГПК України.

До позовної заяви не було додано належних доказів сплати державного мита в встановленому порядку та розмірі.

Платіжне доручення № 27 від 18.02.20010 р. про сплату державного мита, не містить будь-яких відміток банку про перерахування грошових коштів та виконання банком платіжних доручень. У відповідності до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті при виконані платіжного доручення банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача, засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Поскільки суд має сумніви щодо зарахування державного мита до державного бюджету то позивач повинен предявити відповідне підтвердження територіального органу казначейства про зарахування грошових коштів в державний бюджет.

У відповідності до п. 3.3 Роз'яснень президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (з наступними змінами та доповненнями) недодержання вимог статті 57 ГПК України щодо додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки передбачені статтею 63 ГПК України.

Позивачем не представлено суду належних доказів відправки копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві, що вказаний у позовній заяві та що у відповідності до вимог ст. 56 ГПК України є обовязковим.

Належним доказом направлення сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів є розрахунковий документ (оригінал поштової квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення відповідно до пункту 36 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою КМУ від 17.08.2002. № 1155, з зазначенням адреси і найменуванням адресанта та з доданням бланку опису вкладення.

Також, відповідно до Постанови Верховного суду України, згідно зі ст. 32 ГПК України ( 1798-12 ) поштова квитанція є доказом відправлення копії заяви відповідачеві.

Позивач в якості доказу направлення копії заяви відповідачу надав тільки бланк опису.

На сьогоднішній день відсутнє документальне належне сповіщання позивача про направлення відповідачу саме цієї позовної заяви яку він надіслав суду.

Згідно до ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При повторному зверненні позивачу необхідно надати належний доказ вручення відповідачу позовної заяви.

Суд вважає за необхідне розяснити заявнику, що у відповідності до ст. 63 господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з ним у господарський суд у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. п. 3, 4, 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути.

Додаток: позовна заява з додатком на 17 аркушах (у тому числі оригінали квитанцій № 27 та № 28 від 18.02.2010 р.).

Суддя Н.С. Кутіщева