ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

03.12.10 №

Суддя Соловйов В.М.

розглянувши матеріали

за позовом: Приватного підприємця ОСОБА_1, Запорізька область, м. Мелітополь

до відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя

про стягнення заборгованості в сумі 21 607,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до ПП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 21 607,24 грн.

02.12.2010р. зазначена позовна заява передана судді Соловйову В.М.

Позовна заява підлягає поверненню в звязку з наступним.

Згідно із п. 3-1 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують:

...3-1) сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо:

...10) не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до листа Головного управління Державного казначейства України Оплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ у судах з 21.06.2010р. проводиться по наступним реквізитам:

- отримувач: Державний бюджет Орджонікідзевського району;

- банк отримувач: Головне управління Державного казначейства у Запорізькій області;

- МФО 813015;

- ;

- Рахунок № 0007;

- Код бюджетної класифікації 22050003, символ звітності банку - 264.

Надане позивачем платіжне доручення № 221 від 29.10.2010р. про сплату 236, 00 грн. судом не може бути прийняте до уваги в якості доказу сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, оскільки в ньому невірно зазначений рахунок - замість належного № 0007 зазначено № 0007.

Отже, позивачем не надані належні докази сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до п. 2.32 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України 21.01.2004р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. за № 377/8976, якщо немає змоги встановити належного отримувача, або не надійшли уточнені дані від банку платника, то банк не пізніше четвертого робочого дня зобовязаний повернути кошти банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини повернення.

Належними доказами в даному випадку будуть вважатися або нові платіжні документи з належними реквізитами, або довідка органу державного казначейства про зарахування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу згідно платіжного доручення № 221 від 29.10.2010р. про сплату 236, 00 грн. на рахунок № 0007 , а не на рахунок № 0007.

Крім того, згідно наданим матеріалам, жодний документ, доданий до позовної заяви, позивачем не завірений.

Як вбачається зі змісту розділу V Докази ГПК України, належними та допустимими доказами, про які йдеться у ГПК України, є саме належним чином завірені письмові докази, а не їх фотокопії, які взагалі ніким не завірені (не містять підпису позивача).

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, позивачем не виконано вимог ст. 36 ГПК України.

В п. 3.3 Розяснень Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997р. № 02-5/289 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України значиться, що недодержання вимог статей 54 і 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

На підставі викладеного позовна заява підлягає поверненню без розгляду.

Приймаючи судове рішення, господарський суд також враховує наступне.

За змістом Розділів VIII, IX ГПК України всі без виключення вказані в них вимоги до позовної заяви та відомості є обовязковими для зазначення позивачем у позовній заяві, їх обовязковість встановлена законодавцем і не може залежати від бажання особи, що звертається до суду, можливості подальшого зясування цих відомостей судом після відкриття провадження у справі та під час підготовки справи до розгляду тощо.

Вказані норми носять імперативний характер і не підлягають ігноруванню стороною чи судом з посиланням на будь-які субєктивні висновки та обставини.

На підтвердження цього висновку свідчить і ст. 4-1 ГПК України, згідно якої господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 61 ГПК України, питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. 50-51, п. 3-1 ч. 1 ст. 57, п. 10 ч. 1 ст. 63, ст. 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї матеріали на 90 аркушах без розгляду (в тому числі оригінал платіжного доручення № 220 від 29.10.2010р. суму 216,07 грн. про сплату державного мита та оригінал платіжного доручення № 221 від 29.10.2010р. на суму 236, 00 грн. про сплату витрат на інформаційно-технічного забезпечення судового процесу).

Суддя В.М. Соловйов