ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2010 р. Справа № 9/83.

За позовом відкритого акціонерного товариства Денисівка, м. Чернівці

до 1) Чернівецької міської ради

2) Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради

3) виконавчий комітет Чернівецької міської ради

4) Головне управління Державного казначейства України в Чернівецькій області

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - міське комунальне підприємство Міський центр організації пасажирських перевезень

про компенсацію витрат від пасажирських перевезень за регульованим тарифом у сумі 3683200,00 грн.

Суддя Т.І. Ковальчук

Представники:

Від позивача ОСОБА_1, керівник, ОСОБА_2, дов. від 16.04.2009 р., ОСОБА_3, дов. № 01-324 від 21.04.2010 р.

Від відповідачів 1) ОСОБА_4, дов. від 25.09.2006 р. № 8/18-691

2) ОСОБА_5, дов. № 1 від 11.02.2010 р.

3) ОСОБА_4, дов. від 25.09.2006 р. № 8/18-691

4) не зявився

Від третьої особи ОСОБА_6, керівник

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про компенсацію витрат від пасажирських перевезень за регульованим тарифом і просить стягнути з Чернівецької міської ради кошти в сумі 3683200,00 грн.

Провадження у справі порушено ухвалою від 11.04.2008 р. (суддя Чорногуз М.Г.).

Розпорядженням голови господарського суду Чернівецької області ОСОБА_7 від 06.05.2008 р. справу передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Розпорядженням голови господарського суду Чернівецької області ОСОБА_7 від 01.08.2008 р. справу передано до провадження судді Миронюка С.О.

Розпорядженням голови господарського суду Чернівецької області ОСОБА_7 від 12.01.2010 р. у звязку із закінченням повноважень судді Миронюка С.О. справу передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- на підставі укладених з міською радою договорів на перевезення пасажирів позивач надає транспортні послуги мешканцям та гостям м. Чернівці;

- згідно з чинним законодавством органи місцевого самоврядування та місцевої виконавчої влади наділені правом регулювання тарифів на транспортні послуги з метою сприяння соціальній захищеності населення, разом з тим, виконавцям транспортних послуг в законодавчому порядку гарантується беззбиткова діяльність, яка забезпечується, зокрема, обовязком органів виконавчої влади та місцевого самоврядування компенсувати автомобільному перевізнику втрати внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів та регулювання тарифів, що передбачено ст. 7 Закону України Про автомобільний транспорт;

- основним критерієм для визначення економічно обґрунтованих витрат на формування цін на транспортні послуги є собівартість, до складу якої входять витрати на пальне та заробітну плату, однак, незважаючи на значний ріст цін на пальне та збільшення розміру мінімальної заробітної плати, тарифи на перевезення пасажирів у м. Чернівці з 2005 року не переглядалися, у звязку з цим перевезення пасажирів за діючими тарифами не покриває фактичних витрат на надання послуг, унаслідок чого за період з 01.01.2005 р. по 01.01.2008 р. позивач зазнав прямих збитків в сумі 3683200 грн.;

- позивач з цього приводу звернувся до відповідачів з вимогою компенсувати втрати від надання послуг по перевезенню пасажирів, однак задоволення не отримав.

01.04.2010 р. позивачем подані письмові пояснення, в яких останній вказує, що відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України Про автомобільний транспорт обовязок відшкодування втрат від пасажирських перевезень за регульованим тарифом покладається в тому числі на органи місцевого самоврядування, яким у даному випадку є Чернівецька міська рада, здійснюючи повноваження по регулюванню тарифів, виконавчий комітет діяв від імені органу місцевого самоврядування (ст.ст. 10, 11, 51 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні), з урахуванням положень п. 23 ст. 26, ст.ст. 28, 64, 77 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виконавчі комітети позбавлені фінансової можливості самостійно без відповідного рішення сесії органу місцевого самоврядування, використовувати кошти місцевого бюджету на компенсацію автомобільному перевізнику втрат від регулювання тарифів, у звязку з чим обовязок такої компенсації повністю покладається на орган місцевого самоврядування Чернівецьку міську раду (т.с. 2, а.с. 150-151).

Відповідач-1 Чернівецька міська рада надав відзив, у якому позов не визнав з тих підстав, що перевізники здійснюють підприємницьку діяльність на власний ризик, тарифи на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування підлягають регулюванню органами місцевого самоврядування у разі, якщо ці послуги надаються підприємствами комунальної власності, а приватні перевізники самостійно формують вартість тарифу та узгоджують його згідно чинного законодавства. Тарифи позивача на послуги з перевезення були затверджені з урахуванням пропозицій позивача рішеннями міськвиконкому, які на даний час є чинними.

Також Відповідач-1 у відзиві зазначає, що позивач здійснює перевезення на підставі договорів на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів, за умовами яких позивач зобовязався здійснювати пасажирські перевезення у відповідності до затверджених розкладів та доведених тарифів, вказане зобовязання визначене також умовами конкурсу по визначенню перевізників пасажирів на міських автобусних маршрутах, відтак, приймаючи участь у конкурсі та уклавши в подальшому відповідні договори, позивач погодився на всі передбачені цими договорами зобовязання.

Не підлягає позов задоволенню й тому, вказує Відповідач-1 у відзиві, що позивач, вимагаючи відшкодування збитків, не обгрунтував, яке саме господарське правопорушення вчинене відповідачами, у видатках міського бюджету відсутня стаття та кошти на компенсацію втрат перевізників по регульованих тарифах і відсутній механізм такого відшкодування приватним перевізникам, сам же позивач не позбавлений права ініціювати питання перерахунку середньої вартості проїзду одного пасажира (т.с.1, а.с. 30-31).

Відповідач-2 департамент житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради надав пояснення та доповнення (т.с. 2, а.с. 41-43,66-70), в яких позов не визнав, посилаючись на те, що:

- тарифи на перевезення затверджені рішеннями виконкому відповідно до нормативних витрат на одиницю транспортної роботи згідно з існуючими Методичними рекомендаціями і позивачем не оскаржені, що свідчить про згоду останнього здійснювати господарську діяльність в порядку, передбаченому цими рішеннями, на момент затвердження рівень тарифів перевищував економічно обґрунтовані витрати на послуги автоперевезень, тому відсутні підстави для відшкодування різниці між затвердженими тарифами і економічно обґрунтованими витратами;

- укладені позивачем договори на перевезення є чинними, перевізник не обмежений у термінах подачі нових розрахунків тарифів у разі росту складових тарифу;

- з наданих позивачем документів неможливо визначити, яка частка перевезень припадає на міські перевезення, оскільки позивач здійснює також приміські, міжміські та міжнародні перевезення, а обрана позивачем методика обчислення збитків виходячи з різниці між середнім тарифом і середніми доходами є неправомірною, оскільки витрати підприємства з боку міської ради не контролювалися, доцільність витрат не підтверджена, частка витрат, що припадає на міські перевезення, не визначалася, застосована для розрахунків рентабельність складає 15% у той час, як згідно з рекомендаціями Міністерства економіки рентабельність на житлово-комунальні послуги не повинна перевищувати 12%.

- окрім того, у поданих розрахунках позивач безпідставно враховує коефіцієнт використання пасажиромісткості та змінності пасажирів, використовує сумнівні дані щодо доходів від перевезень та кількості перевезених пасажирів, попри те, причиною недоотримання ним доходів є те, що позивач не забезпечив регулярність рейсів.

Ухвалою від 16.03.2010 р. до участі у справі відповідачем залучено виконавчий комітет Чернівецької міської ради, третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів залучено міське комунальне підприємство Міський центр організації пасажирських перевезень.

Виконавчий комітет Чернівецької міської ради (Відповідач-3) надав відзив, у якому проти позову заперечує з тих підстав, що перевізники здійснюють підприємницьку діяльність на власний ризик, тарифи на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування підлягають регулюванню органами місцевого самоврядування у разі, якщо вони надаються підприємствами комунальної власності, а приватні перевізники самостійно формують вартість тарифу та узгоджують його згідно чинного законодавства, відтак, твердження позивача про заподіяння йому шкоди відповідачами у вигляді понесених витрат у звязку із значною різницею між собівартістю перевезення та ціною на послуги, що існує на ринку із затвердженим тарифом, є необґрунтованим. У відзиві зазначається, що позивач приймав участь у розробці тарифів на перевезення, рішення про погодження тарифів у судовому порядку не оскаржував, окрім того, підставою для роботи позивача як перевізника на міських маршрутах є відповідні договори про право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів, укладені між ВАТ Денисівка, міськвиконкомом та МПК Міський центр організації перевезень, за умовами п. 2.3.3 яких позивач зобовязався здійснювати пасажирські перевезення у відповідності до затверджених розкладів та доведених тарифів. Указане зобовязання визначено також умовами конкурсу, приймаючи участь у якому позивач дав зрозуміти, що погоджується на всі передбачені договором зобовязання. Відповідач-3 у відзиві також вказує, що відповідно до господарського законодавства кредитор у зобовязанні має право на компенсацію збитків, що понесені у звязку з порушенням його права стороною, яка порушила господарське зобовязання, однак позивач не обгрунтував, яке саме господарське правопорушення було вчинено відповідачами.

Третя особа МКП Міський центр організації пасажирських перевезень надав пояснення, в яких зазначив, що при підписанні договорів на перевезення з боку керівництва позивача питання щодо відшкодування втрат від перевезень пасажирів за регульованим тарифом не порушувалося, протоколу розбіжностей з цього приводу не було, договір про компенсацію втрат від пасажирських перевезень за регульованим тарифом, який є підставою для відшкодування втрат, з підприємством ВАТ Денисівка не укладався, процедура перегляду тарифів передбачає подання перевізниками розрахунків, на підставі яких виводиться середня вартість проїзду одного пасажира, після чого єдиний тариф затверджується міськвиконкомом для комунальних підприємств та погоджується для доведення перевізникам інших форм власності, причому ініціаторами проведення перерахунку тарифів є автоперевізники, періодичності перегляду тарифів немає.

Ухвалою від 01.04.2010 р. за ініціативою суду до участі у справі відповідачем залучено Головне управління Державного казначейства України в Чернівецькій області (Відповідач-4).

Відзиву на позов Відповідач-4 не надав.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, пояснили, що на момент затвердження тарифи на перевезення на 2005 рік відповідали рівню, зокрема, мінімальної заробітної плати та цінам на пальне, однак уже з перших місяців 2005 року у звязку із стрімким зростанням цін на пальне та підвищенням мінімальної заробітної плати перевезення за затвердженими міськвиконкомом тарифами стали збитковими, позивач неодноразово звертався до відповідачів з питанням щодо компенсації втрат від перевезень за регульованим тарифом, як це передбачено укладеними ним договорами на перевезення, а також про підвищення тарифів, однак безрезультатно.

Представники відповідачів і третьої особи в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на викладене у відзивах і письмових поясненнях, також зазначили, що значною мірою збитки позивача виникли у звязку з відсутністю субвенцій з Державного бюджету, призначених для компенсації втрат від перевезення пільгових категорій пасажирів.

Представник Відповідача-4 у судове засідання 10.06.2010 р. не зявився, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки всіх викликаних до суду осіб належним чином повідомлено про місце, дату і час судового засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

Позивач відкрите акціонерне товариство Денисівка здійснює підприємницьку діяльність, одним з головних видів якої є регулярні перевезення автомобільним транспортом (а.с. 5).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2004 р. № 1095/23 Про організацію пасажирських перевезень на автобусних маршрутах в м. Чернівцях та визнання раніше прийнятого рішення таким, що втратило чинність визначено замовником транспортних послуг з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в м. Чернівцях виконавчий комітет Чернівецької міської ради.

Пунктом 2 цього рішення департаменту житлово-комунального господарства міської ради доручено виконання таких функцій:

- організовувати роботу по вдосконаленню маршрутної сітки міських автобусних маршрутів, загального користування;

- визначати мережу автобусних, тролейбусних та таксомоторних зупинок;

- вносити пропозиції щодо повного та якісного надання послуг пасажирам.

Відповідно до п. 3 зазначеного рішення МКП Міський центр організації пасажирських перевезень залучено до виконання таких функцій:

- організацію заходів по проведенню конкурсів щодо визначення перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування;

- визначення відповідності транспортних засобів учасників конкурсу умовам перевезень;

- підготовку та забезпечення підписання договорів з перевізниками;

- ведення обліку перевізників та звітності виконаної ними роботи в процесі здійснення пасажирських перевезень;

- здійснення контролю за виконанням умов договорів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування;

- організацію необхідного інформаційного забезпечення в транспортних засобах та зупинках.

Цим же рішенням затверджено Порядок організації та проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах та склад конкурсного комітету по визначенню перевізників пасажирів на міських маршрутах загального користування у м. Чернівці, визнано таким, що втратило чинність з 31.12.2004 р. рішення виконкому міської ради від 07.07.2003 р.№ 518/14 Про організацію пасажирських перевезень на автобусних маршрутах в м. Чернівцях та відміну раніше прийнятих рішень (т.с.2, а.с. 191-194).

Конкурсним комітетом проведено низку конкурсів по визначенню перевізників пасажирів на міських маршрутах загального користування у м. Чернівці, зокрема:

01.07.2003 р., оформленого протоколом № 10 (т.с. 2, а.с. 189-190),

26.01.2005 р., оформленого протоколом № 2 (т.с. 1, а.с. 52),

23.02.2005 р., оформленого протоколом № 5 (т.с. 2, а.с. 187) та

10.03.2005 р., оформленого протоколом № 6 (т.с. 1, а.с. 54).

На підставі зазначених протоколів засідань конкурсної комісії за результатами визначення переможців з-поміж претендентів на перевезення пасажирів на міських маршрутах загального користування у м. Чернівці між виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (Замовник), міським комунальним підприємством Міський центр організації пасажирських перевезень (Виконавець) та відкритим акціонерним товариством Денисівка (Перевізник) у 2005 році було укладено низку договорів щодо організації і виконання пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування, а саме:

1) договір № 17 від 26.01.2005 р. на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг Перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів на маршрутах згідно з додатком до договору № 1 терміном дії з 26.01.2005 р. по 26.12.2007 р. (маршрути № 1 Садгора - завод Кварц, № 3 вул. Садова вул. Вижницька, № 4 вул. Садова Цецино, № 6 вул. Садова вул. Заставнянська, № 19 вул. Садова вул. Литовська, № 23 Садгора вул. Південно-Кільцева, № 28 Садгора Чорнівський млин) (т.с.1, а.с. 64-67);

2) договір № 69 від 15.03.2005 р. на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг Перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів на маршрутах згідно з додатком до договору № 1 терміном дії з 15.03.2005 р. по 28.07.2006 р. (маршрути № 27 вул. Садова-вул. Степового та № 21 р. Прут-Стара Жучка) (т.с.1, а.с. 68-70);

3) договір № 65 від 11.03.2005 р. на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг Перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів на маршрутах згідно з додатком до договору № 1 терміном дії з 11.03.2005 р. по 31.12.2007 р. (маршрути № 15 вул. Дунайська (Дунайська,95)-вул. Садова (Садова,3) № 18 вул. Дунайська (Дунайська,95)-вул. Садова (вул. Садова,3), № 36 Чорнівський млин (вул. Стефаника,89)-вул. Садова, 3 і № 37 Чорнівський млин (вул. Стефаника,89)-вул. Садова (вул. Садова,3) (т.с.1, а.с. 71-74);

4) договір № 61 від 24.02.2005 р. на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг Перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів на маршрутах згідно з додатком до договору № 1 терміном дії з 24.02.2005 р. по 31.12.2007 р. (маршрут № 13 Геріатричний пансіонат (вул. І.Підкови,14) вул. Садова (вул. Садова,3) (т.с.1, а.с. 75-77).

За умовами зазначених договорів (п. 2.3.3) позивач (Перевізник) зобовязався, зокрема, здійснювати пасажирські перевезення на маршрутах у відповідності до затверджених розкладів та доведених тарифів з використанням книг обліку розрахункових операцій та дорожньої документації встановленого зразка (подорожній лист форми 1-АП).

Вказаними договорами також передбачено, що Перевізнику виплачується компенсація витрат за проїзд пільгових категорій громадян згідно з окремою угодою між Перевізником та Замовником у відповідності до виконаної роботи (пункт 1.4 згаданих вище договорів), обовязок своєчасного надання Замовнику розрахунків по відшкодуванню Перевізнику втрат від перевезення пільгових категорій пасажирів та регулювання тарифів покладено на Перевізника (позивача) (пункт 2.3.1 договорів). Також на Перевізника покладено обовязок на вимогу Замовника подавати необхідні дані для розрахунку тарифу на проїзд (пункт 2.3.5), забезпечувати безкоштовний проїзд пільгових категорій громадян згідно чинного законодавства (пункт 2.3.11).

Відповідно до п. 2.5.2 договорів Перевізник має право зокрема, розробляти тарифи на перевезення та подавати на погодження Виконавцю та затвердження Замовнику.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 1096/23 від 14.12.2004 р. Про внесення змін в рішення виконкому міської ради від 27.04.2004 р. № 351/8 Про тарифи на перевезення пасажирів у міському пасажирському автомобільному транспорті та визнання такими, що втратили чинність, рішення виконкому міської ради від 18.06.2002 р. № 138/4, від 23.02.2004 р. № 167/4, від 23.03.2004 р. № 257/6 на підставі поданих перевізниками міста Чернівці, в тому числі позивачем, розрахунків затверджено тарифи на перевезення пасажирів у міському пасажирському транспорті, а саме:

- в автобусах середнього (базовою довжиною від 8,5 до 9,5 метрів) та великого класів 0,60 грн. за одну поїздку;

- в автобусах особливо малого, малого та середнього (базовою довжиною до 8,5 метрів) 1,00 грн. за одну поїздку (т.с. 1, а.с. 78, 79-86).

Зазначені тарифи набули чинності з 01.01.2005 р. та діяли до 01.02.2008 р., а саме до зміни рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 22.01.2008 р. № 35/2 Про внесення змін в рішення виконкому міської ради від 14.12.2004 року № 1096/23 Про внесення змін в рішення виконкому міської ради від 24.04.2004 р. № 351/88 Про тарифи на перевезення пасажирів у міському пасажирському автомобільному транспорті та визнання такими, що втратили чинність, рішення виконкому міської ради від 18.06.2002 р. № 138/4, від 23.02.2004 р. № 167/4 від 23.03.2004 р. № 257/6 (т.с. 1, а.с. 7).

18.01.2008 р. позивач звернувся до Чернівецької міської ради з претензією, в якій з посиланням на ст. 7 Закону України Про автомобільний транспорт, ст. 9 Закону України Про ціни і ціноутворення просив компенсувати йому втрати від надання послуг за регульованим тарифом за період з 01 січня 2005 року по 01 грудня 2007 р. у сумі 3884800 грн. (т.с. 1, а.с. 12-14).

Листом департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 28.01.2008 р. № 24-205 позивачеві в задоволенні претензії відмовлено з тих підстав, що відповідно до п.п. 2.3.3 п. 2.3 договору ВАТ Денисівка, укладеного з замовником, автоперевізник зобовязується здійснювати пасажирські перевезення у відповідності до затверджених розкладів та доведених тарифів, а договору на відшкодування ВАТ Денисівка втрат при виконанні автопасажирських перевезень на міських маршрутах загального користування за регульованим тарифом немає (т.с. 1, а.с. 15).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 р. (далі Закон № 2344-ІІІ).

Законом України Про внесення змін до Закону України Про автомобільний транспорт від 23 лютого 2006 року N 3492-IV Закон України Про автомобільний транспорт викладено в новій редакції, яка набрала чинності 07.04.2006 р.

Згадані вище договори на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг Перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів на маршрутах укладалися сторонами і спірні відносини між останніми, засновані на цих договорах, виникли у 2005 році, тобто до набрання чинності новою редакцією Закону № 2344-ІІІ, і продовжували існувати впродовж 2006 та 2007 років.

Статтею 11 Закону № 2344-ІІІ у редакції 2001 року встановлювалося, що організація перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування здійснюється в межах повноважень урядовим органом державного управління на автомобільному транспорті, місцевими державними адміністраціями та, в межах делегованих цим Законом повноважень, органами місцевого самоврядування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах своїх повноважень організовують відповідно до законодавства перевезення пасажирів автомобільним транспортом на території відповідного населеного пункту

Статтею 44 Закону № 2344-ІІІ у редакції 2001 року також було передбачено, що визначення пасажирського перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на замовників перевезень автобусними маршрутами загального користування зокрема, на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Вимоги і порядок проведення конкурсу на визначення пасажирського перевізника на час проведення відповідних конкурсів відповідачами визначалися статтями 45-47 Закону № 2344-ІІІ у редакції 2001 р. Частиною 5 ст. 47 Закону № 2344-ІІІ передбачалося укладення переможцем конкурсу із замовником договору на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, в якому визначаються права, обовязки та відповідальність сторін.

Слід зазначити, що в ст. 6 Закону № 2344-ІІІ у редакції 2001 р. серед функцій державного регулювання діяльності автомобільного транспорту передбачено тарифну політику, а статтею 7 цього Закону визначалася система органів державного регулювання діяльності автомобільного транспорту, серед яких органи місцевого самоврядування відсутні.

Відповідно до статті 40 Закону № 2344-ІІІ у редакції 2001 р. пасажирським перевізником є субєкт підприємницької діяльності, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу за договором перевезення пасажира автомобільним транспортним засобом загального користування, що використовується ним на законних підставах.

Частиною 2 цієї статті передбачалося, що збитки пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Абз. 9 ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 29 Закону № 2344-ІІІ у редакції Закону від 23 лютого 2006 року N 3492-IV встановлено, що органи виконавчої влади та місцевого самоврядування зобовязані забезпечувати компенсацію втрат автомобільному перевізнику внаслідок регулювання тарифів відповідно до закону.

Спору щодо компенсації втрат внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів між сторонами немає, спір виник щодо компенсації втрат автоперевізнику внаслідок регулювання тарифів.

Відповідно до пп. 2 п. а) ст. 28 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо місцевої міліції № 1577-IV від 04.03.2004 р. (чинній як на день прийняття Відповідачем-3 рішення № 1096/23 від 14.12.2004 р., так і на день вирішення спору судом) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належать повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Підпунктом 12 пункту а) ст. 30 цього ж Закону до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і звязку віднесено залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і звязку.

Оскільки згідно з довідкою ЄДРПОУ позивач за організаційно-правовою формою є господарським товариством приватної форми власності, його відносини з органами місцевого самоврядування будуються на договірних засадах та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом (ст. 18 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 23 Господарського кодексу України, ст. 40-48 Закону № 2344-ІІІ у редакції 2001 р., ст. 29-31 Закону № 2344-ІІІ у редакції Закону від 23 лютого 2006 року N 3492-IV).

Основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організацію контролю за їх дотриманням на території України визначає Закон України Про ціни і ціноутворення, який поширюється на всі підприємства й організації незалежно від форм власності, підпорядкованості і методів організації праці та виробництва.

Відповідно до ст. 6 цього Закону в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Статтею 8 Закону України Про ціни і ціноутворення передбачено, що державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення державних фіксованих цін (тарифів) та граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів.

Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України (ст. 9 Закону України Про ціни і ціноутворення в редакції, чинній на день прийняття Відповідачем-3 рішення № 1096/23 від 14.12.2004 р.).

На думку позивача, регулюванням тарифів на перевезення є затвердження Відповідачем-3 тарифів на перевезення пасажирів у міському пасажирському транспорті згідно з рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 1096/23 від 14.12.2004 р.

Однак, до 01.01.2007 р. Законом України Про ціни і ціноутворення органам місцевого самоврядування не надавалося право здійснювати державне регулювання цін і тарифів.

Законом України Про внесення зміни до статті 9 Закону України Про ціни і ціноутворення від 22.09.2006 р. № 189-V, який набрав законної сили 01.01.2007 р., статтю 9 Закону України Про ціни і ціноутворення доповнено частиною 5, відповідно до якої органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які своїм рішенням установлюють ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі, нижчому від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання), зобовязані відшкодовувати субєкту господарювання різницю між затвердженим розміром ціни (тарифу) та розміром економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) зазначених послуг за рахунок коштів відповідних бюджетів. Відшкодування різниці між затвердженим розміром ціни (тарифу) та розміром економічно обґрунтованих витрат на перевезення пасажирів зазначеним Законом не передбачено.

На момент прийняття Відповідачем-3 рішення № 1096/23 від 14.12.2004 р. про встановлення і погодження тарифів на перевезення пасажирів у міському пасажирському автомобільному транспорті повноваження органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання тарифів визначалися постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548 Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів) у редакції постанови КМУ від 15 жовтня 2004 р. № 1359 Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548.

Цим нормативно-правовим актом виконавчим органів міських рад (окрім виконавчих органів Львівської і Криворізької міських рад) не надавалися повноваження здійснювати регулювання цін (тарифів) на перевезення, що виконуються перевізниками інших форм власності, аніж комунальної. На даний час в зазначеній частині постанова КМУ від 25 грудня 1996 р. № 1548 діє в попередній редакції.

Таким чином, слід зазначити, що чинними як на час прийняття Відповідачем-3 рішення № 1096/23 від 14.12.2004 р., так і на день вирішення справи судом законодавчими і нормативно-правовими актами виконавчим органам місцевого самоврядування (за деякими винятками, що не стосуються даної справи) не надавалися повноваження здійснювати державне регулювання цін і тарифів на товари (роботи, послуги), окрім як для підприємств комунальної форми власності.

Наказом Міністерства транспорту України від 25 червня 2003 року N 461 затверджено Методичні рекомендації визначення рівня тарифів на послуги пасажирського автотранспорту загального користування (далі Рекомендації), дія яких поширюється на всі субєкти господарювання, які здійснюють перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування.

Ці Рекомендації визначають:

- порядок формування тарифів на автобусні перевезення маршрутами загального користування в міському, приміському і міжміському сполученнях з урахуванням конкретних умов експлуатації;

- порядок розрахунків собівартості перевезень на основі економічно обгрунтованих величин витрат;

- порядок розрахунку тарифів на автобусні перевезення в міському і приміському сполученнях з урахуванням обсягів перевезень пільгових категорій пасажирів та фінансових можливостей відповідних бюджетів щодо відшкодування втрат доходів перевізників.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, встановлення для підприємств комунальної власності та погодження для підприємств іншої форми власності тарифів на пасажирські перевезення на 2005 рік здійснювалося Відповідачем-3 відповідно до Рекомендацій та з урахуванням розрахунків економічно-обгрунтованих витрат перевізників, у тому числі ВАТ Денисівка (т.с. 1, а.с. 78-86, т.с. 2, 147-149, 195-207).

Переконливих доказів, що погоджені рішенням Відповідача-3 тарифи на пасажирські перевезення на 2005 рік є нижчими від економічно-обгрунтованих витрат позивача згідно з поданими ним у 2004 році розрахунками, останній не надав, у судовому засіданні представники позивача пояснили, що на початок 2005 року доведені тарифи відповідали рівню собівартості перевезень, однак у перші ж місяці 2005 року витрати на перевезення значно підвищилися і доведені тарифи стали збитковими.

У 2005-2007 роках позивач звертався до Відповідача-2 з листами щодо підвищення тарифів на перевезення пасажирів у звязку з систематичним зростанням цін на паливно-мастильні матеріали, підвищенням рівня мінімальної заробітної плати та іншими негативними економічними чинниками, однак зміни в укладені у 2005 році договори не вносилися, підвищення тарифів відбулося лише в 2008 році згідно з рішенням міськвиконкому № 35/2 від 22.01.2008 р. (т.с. 1, а.с. 7, т.с. 2, а.с. 221-227).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України одним із загальних принципів господарювання в Україні також визначено свободу підприємницької діяльності.

Згідно ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобовязань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За змістом ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Приймаючи участь у конкурсі на здійснення перевезень на запропонованих Відповідачем-2, Відповідачем-3 та третьою особою умовах, зокрема, щодо розміру тарифів на перевезення згідно з рішенням міськвиконкому № 1096/23 від 14.12.2004 р., та укладаючи з цими особами договори на право перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах та надання послуг Перевізнику з питань організації виконання перевезення пасажирів на маршрутах, позивач (як Перевізник) прийняв запропоновані йому умови договору, в тому числі й щодо зобовязання здійснювати перевезення за доведеними тарифами.

Згідно з п. 5.2 Порядку проведення організації та проведення конкурсу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах, затвердженого рішенням Чернівецького міськвиконкому № 1095/23 від 14.12.2004 р., ознайомлення претендента на перевезення пасажирів до початку конкурсу з тарифами за надання послуг перевізниками різних форм власності є обовязковим (т.с. 2, а.с. 192-194).

Таким чином, приймаючи участь у конкурсі та укладаючи договори на право перевезення, позивач погодився із запропонованими йому (доведеними) тарифами, які були розроблені в тому числі й з урахуванням його розрахунків.

Отже, судом встановлено, що відповідно до чинного законодавства, яке діяло на період проведення конкурсів та укладення договорів на право перевезення між учасниками спору, органи місцевого самоврядування не були наділені повноваженнями здійснювати державне регулювання цін стосовно товарів (робіт, послуг), які надають субєкти господарювання не комунальної форми власності, а тарифи, за якими позивач здійснював перевезення пасажирів відповідно до укладених з відповідачами і третьою особою у 2005 році договорів, не є регульованими у розумінні ст. 9 Закону України Про ціни і ціноутворення.

Під час укладення договорів на право перевезення позивач добровільно погодився на перевезення пасажирів за доведеними тарифами, причому договорами передбачено право перевізника (позивача) надавати замовнику (виконавчий комітет Чернівецької міської ради) необхідні дані для розрахунку тарифу на проїзд, розробляти тарифи на перевезення та подавати їх на погодження виконавцю (МКП Міський центр організації пасажирських перевезень) і замовнику, а також за своєю ініціативою розірвати договір.

Разом з тим, суд погоджується, що в процедурі погодження тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах є елементи цінового регулювання, втрати від якого могли би бути компенсовані перевізнику, але за наявності окремого укладеного між сторонами договору стосовно такого відшкодування.

Умовами ж договорів, укладених між позивачем, Відповідачем-2, Відповідачем-3 та третьою особою не встановлено обовязку замовника компенсувати перевізнику втрати від регулювання тарифів та не визначено порядку такої компенсації.

Наявний у договорах пункт 2.3.1, в якому передбачено обовязок перевізника своєчасно надавати замовнику розрахунки по відшкодуванню перевізнику втрат від перевезення пільгових категорій пасажирів і регулювання тарифів, не спростовує висновку суду про відсутність обовязку у інших сторін договору компенсувати позивачу втрати від регулювання тарифів, оскільки такий обовязок договорами не передбачено.

В контексті викладеного слід звернути увагу, що пунктом 1.4 укладених позивачем з Відповідачем-2, Відповідачем-3 і третьою особою договорів, зокрема, передбачено, що компенсація перевізнику втрат за проїзд пільгових категорій громадян визначається окремою угодою між перевізником і замовником у відповідності до виконаної роботи. Аналогічно й відшкодування втрат від регулювання тарифів повинно визначатися окремою угодою, укладеною між сторонами.

Відсутні також правові підстави для стягнення такої компенсації з Чернівецької міської ради (Відповідач-1), оскільки, як зазначалося вище, органами місцевого самоврядування не здійснюється державне регулювання цін і тарифів щодо послуг субєктів господарювання не комунальної форми власності, а договору про таке відшкодування між учасниками спору не укладено.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету від 04.03.2002 р. № 256 (зі змінами і доповненнями) компенсаційні виплати з місцевих бюджетів за пільговий проїзд окремих категорій громадян фінансуються за рахунок субвенцій з державного бюджету, суми яких перераховуються Державним казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобовязань відповідних бюджетів.

Відшкодування втрат від регульованих тарифів за рахунок субвенцій з Державного бюджету не передбачено, таке відшкодування відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України Про ціни і ціноутворення, ст. 7 Закону України Про автомобільний транспорт здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Згідно ст. 63 Бюджетного кодексу України місцевий бюджет містить в собі надходження і витрати на виконання повноважень органів влади Автономної Республіки ОСОБА_3, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати складають єдиний баланс відповідного бюджету.

Видатки місцевих бюджетів включають бюджетні призначення, встановлені рішенням про місцевий бюджет, на конкретні цілі, що повязані з реалізацією програм, перелік яких визначено статтями 88 - 91 цього Кодексу (ст. 70 БК України). Серед зазначених у цих статтях видатки на компенсацію витрат від регулювання тарифів на пасажирські перевезення відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 БК України виконання місцевих бюджетів здійснюється за процедурою, визначеною ст. 51 цього Кодексу.

За змістом вказаної статті стадіями виконання місцевого бюджету за видатками є, зокрема, встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на основі затвердженого бюджетного розпису, затвердження кошторисів розпорядниками бюджетних коштів та взяття бюджетних зобовязань.

Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо здійснення видатків і визначає їх обсяг.

Згідно ч.ч. 5 і 6 ст. 51 ст. БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, а будь-які зобовязання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобовязаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобовязань не можуть здійснюватися.

Відповідач-1 у відзиві на позов стверджував, що у видатках міського бюджету відсутня стаття та кошти щодо компенсації втрат перевізників за роботу по регульованих тарифах і відсутній механізм такого відшкодування приватним перевізникам, а позивач не спростував зазначеного доводу жодними доказами.

Разом з тим, враховуючи наведені вище норми Бюджетного кодексу України, орган місцевого самоврядування не може використовувати видатки з місцевого бюджету за іншими, окрім визначених кошторисом, призначеннями.

Таким чином, на думку суду, відшкодування перевізникам не комунальної форми власності втрат від перевезення за збитковими тарифами можливе у разі укладення відповідного договору про таке відшкодування (компенсацію) між перевізником і органом місцевого самоврядування з визначенням у такому договорі розмірів та порядку відшкодування і подальшого включення в установленому Бюджетним кодексом порядку до бюджетного розпису видатків з місцевого бюджету на вказані цілі.

Однак у даній справі договір про відшкодування втрат від перевезення за регульованим тарифом між позивачем і органом місцевого самоврядування не укладався.

Враховуючи встановлені у справі обставини, суд не знайшов правових підстав, які б надавали право позивачеві вимагати від Відповідачів компенсації втрат від регулювання тарифів.

У звязку з цим відсутня потреба в доказуванні розміру компенсації, щодо якої заявлено позовні вимоги.

Відтак, за результатами розгляду справи в судовому засіданні суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити, судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити.

За згодою представників осіб, які беруть участь у справі, в судовому засіданні 10.06.2010 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Оформлене у відповідності до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України рішення підписане 14 червня 2010 року.

Суддя Т.І.Ковальчук