ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" листопада 2010 р. Справа № 14/61

Суддя Марач В.В. розглянувши скаргу ОСОБА_1 відділення фонду державного майна України в Рівненській області на дії Підрозділу примусового виконання рішень Відділу ДВС Рівненського обласного управління юстиції у справі

за позовом підприємця ОСОБА_2

до відповідача ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України в Рівненській області

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство транспорту та зв'язку України, Рівненська дирекція Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" та Головне управління державного казначейства України в Рівненській області

про визнання недійсним договору, стягнення збитків в сумі 115 903 грн. 20 коп. та моральної шкоди 30 000 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : представник по довіреності ОСОБА_3

Від відповідача : не з'явився

Від органу ДВС : представник по довіреності ОСОБА_4

Від третіх осіб:

Міністерство транспорту та зв'язку України: представник по довіреності ОСОБА_5

Рівненська дирекція Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта": представник по довіреності ОСОБА_5

Головне управління державного казначейства України в Рівненській області: представник по довіреності ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України в Рівненській області звернулося до господарського суду зі скаргою на дії органів Державної виконавчої служби, в якій просить визнати неправомірними дії Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області, викладені у постанові від 29.09.2010 року ВП № 21635831 та визнати недійсною постанову про відкриття виконавчого провадження Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області від 29.09.2010 року ВП № 21635831, яка прийнята з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому скаржник посилається на таке.

Статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 412, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області є державним органом, який створюється Фондом державного майна і йому підпорядковується.

Частиною п'ятою статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Кошторисом регіонального відділення не передбачено видатки па виплату збитків ОСОБА_2

Зі статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року вбачається, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, і рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. передбачених цим Законом. Виконавчий документ, виданий на підставі рішення, яким надана відстрочка виконання, приймається державним виконавцем до виконання після закінчення терміну відстрочки в межах строку, встановленого для пред'явлення нього виконавчого документа. У разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог строк для добровільного виконання не встановлюється.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк.

Боржником постанова про відкриття виконавчого провадження та вимога державного виконавця від 29.09.2010 року була отримана 30.09.2010 року, про що свідчить відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції боржника.

Стаття 7 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, повинні бути роз'яснені державним виконавцем їх права відповідно до вимог цього Закону. Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

Згідно пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", суди повинні мати па увазі, що при виконанні рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець згідно зі статтею 50 Закону у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках і вкладах в установах банків та інших кредитних організаціях, а також на рахунки в цінних паперах у депозитаріях останніх, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 23.12.2008 року згідно пункту 8 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом. У статті 19 даного Закону зазначені вимоги до виконавчого документа, зокрема:

- у виконавчому документі повинно бути зазначено найменування (для юридичних осіб) стягувана і боржника. (Відповідно до статті 90 ЦК України, юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму, найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до с єдиного державного реєстру);

- їх місцезнаходження, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності, а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, (стаття 93 ЦК України визначає місцезнаходження юридичної особи тобто місце її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом) тощо.

Виходячи із зазначеного, можна зробити висновок, що постанова від 29.09.2010 року не відповідає вимогам статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, відповідно до статті 9 Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Скаржник вважає, що державним виконавцем не враховано вимоги даної норми при прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 11-1 цього Закону, сторони зобов'язані письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до п. 8 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 року № 04-5/365 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Представник скаржника у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 155, наявне у матеріалах справи.

Представники позивача та органу ДВС проти скарги заперечили. Зазначили, що вважають дану скаргу необґрунтованою, а постанову про відкриття виконавчого провадження прийнятою в межах чинного законодавства України. Просять відмовити у задоволенні скарги.

Розглянувши скаргу ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України в Рівненській області на дії Підрозділу примусового виконання рішень Відділу ДВС Рівненського обласного управління юстиції суд прийшов до висновку, що дана скарга не підлягає до задоволення з огляду не таке.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18 серпня 2009 року у справі № 14/61 частково задоволено позов підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України в Рівненській області та визнано недійсним Договір оренди державного майна № 668-2008 від 28.08.2008 року, укладений між ОСОБА_1 відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, і Додаткову угоду від 29.08.2008 року до Договору оренди державного майна № 668-2008 від 28.08.2008 року і стягнено з ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України по Рівненській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 збитки в сумі 115 903, 20 грн., 1 159, 88 грн. витрат по держмиту та 93, 74 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вищевказане рішення залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 29 липня 2010 року.

На виконання даного рішення 27 вересня 2010 року господарським судом Рівненської області було видано наказ, який позивачем пред'явлено до виконання.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Також статтею 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Статтею 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Жодних застережень щодо правовідносин, на які розповсюджуються вищевказані норми чинним законодавством України не передбачено, відтак не може бути прийняте судом твердження відповідача про те, що кошторисом регіонального відділення не передбачені видатки на виплату збитків підприємцю ОСОБА_2

Крім того, статтею 1 Бюджетного кодексу України встановлено, що Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів. Відтак посилання скаржника на норми Бюджетного кодексу України не може братися судом до уваги.

Таким чином суд прийшов до висновку, що доводи скаржника неправомірні, а відтак скарга ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України в Рівненській області на дії Підрозділу примусового виконання рішень Відділу ДВС Рівненського обласного управління юстиції слід відхилити не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 відділення Фонду державного майна України в Рівненській області на дії Підрозділу примусового виконання рішень Відділу ДВС Рівненського обласного управління юстиції.

Суддя Марач В.В.