ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"30" січня 2010 р.7/01-12/16-10

Суддя Крамар С.І., розглянувши матеріали за заявою боржника ОСОБА_1 комбінату комунальних підприємств, смт. Вовковинці Деражнянського району Хмельницької області

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Заява про порушення справи про банкрутство подана з посиланням на ст. 51 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі - Закон).

Вимоги до заяви про порушення справи про банкрутство передбачені статтею 7 Закону.

Зокрема, ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що заява боржника повинна містити такі відомості: суму вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у розмірі, який не оспорюється боржником; розмір заборгованості із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, по податках і зборах (обов'язкових платежах); розмір заборгованості по відшкодуванню шкоди, заподіяної життю та здоров'ю, виплаті заробітної плати та вихідної допомоги працівникам боржника, виплаті авторської винагороди; відомості про наявність у боржника майна, у тому числі грошових сум і дебіторської заборгованості; найменування банків, що здійснюють розрахунково-касове і кредитне обслуговування боржника.

Однак, в заяві не зазначено розміру заборгованості по відшкодуванню шкоди, заподіяної життю та здоров'ю, виплаті заробітної плати та вихідної допомоги працівникам боржника, виплаті авторської винагороди; найменування банків, що здійснюють розрахунково-касове і кредитне обслуговування боржника.

Окрім того, обов'язки особи, що прийняла рішення про припинення юридичної особи, встановлені у статті 105 Цивільного кодексу України, серед яких зазначено: негайне письмове повідомлення учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, органу, що здійснює державну реєстрацію, який вносить до Єдиного державного реєстру відомості про те, що юридична особа перебуває у процесі припинення; призначення комісії з припинення юридичної особи (ліквідаційна комісія, ліквідатор тощо), яка поміщає в друкованих засобах масової інформації, в яких публікуються відомості про державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про припинення юридичної особи та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до неї.

Цей строк не може становити менше двох місяців з дня публікації повідомлення про припинення юридичної особи. Комісія вживає усіх можливих заходів щодо виявлення кредиторів, а також письмово повідомляє їх про припинення юридичної особи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується: за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами; за рішенням суду про визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи.

В силу частини 3 цієї статті, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа ліквідується в порядку, встановленому законом про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

В свою чергу, до заяви не додано належних доказів вжиття боржником усіх можливих заходів щодо виявлення кредиторів, зокрема, не надано доказів поміщення в друкованих засобах масової інформації, в яких публікуються відомості про державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про припинення юридичної особи - ОСОБА_1 комбінату комунальних підприємств та про порядок і строк заявлення кредиторами вимог до даного підприємства.

Крім загальних правил щодо порядку припинення юридичних осіб, передбачених статтею 105 Цивільного кодексу України, цей Кодекс встановлює і спеціальні правила порядку ліквідації юридичної особи, які спрямовані на забезпечення прав та інтересів кредиторів. Комісія з припинення юридичної особи (ліквідаційна комісія), яка створюється і діє на попередніх етапах відповідно до статей 105, 110 Цивільного кодексу України, обов'язково складає після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 111 Цивільного кодексу України проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

На етапі затвердження проміжного ліквідаційного балансу з'ясовуються питання про достатність чи недостатність в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів, у разі недостатності яких ліквідаційною комісією здійснюється продаж майна юридичної особи.

За недостатньої вартості майна ліквідаційна комісія має діяти відповідно до правил статті 110 Цивільного кодексу України, яка приписує в цьому випадку здійснювати ліквідацію в порядку, передбаченому Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Зазначені норми цивільного законодавства кореспондуються і з приписами статті 60 Господарського кодексу України, яка регулює загальний порядок ліквідації суб'єкта господарювання.

Зі змісту частини 5 цієї статті вбачається, що ліквідаційна комісія оцінює наявне майно суб'єкта господарювання, який ліквідується, і розраховується з кредиторами, складає ліквідаційний баланс та подає його власнику або органу, який призначив ліквідаційну комісію. Достовірність та повнота ліквідаційного балансу повинні бути перевірені у встановленому законодавством порядку.

Доданий до заяви баланс, складений станом на 01.12.2009р., не затверджений органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи та не містить відомостей про перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з'ясування питань про недостатність вартості майна боржника для задоволення вимог кредиторів, звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника в порядку статті 51 Закону можливе лише після виконання у сукупності вищенаведених приписів законодавства.

Дослідження вищезазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення справи, її обставин, які входять до предмету доказування у даній справі.

Окрім того, боржником не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України 22.04.1993р. за № 15, при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту „Зараховано в дохід бюджету ____ грн. (дата). Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

В доданому до заяви платіжному дорученні № 123 від 14.01.2010р. про сплату державного мита відсутній напис, скріплений першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення, про зарахування державного мита в дохід бюджету.

Тому платіжне доручення № 123 від 14.01.2010р. про сплату боржником державного мита не приймається судом як доказ сплати державного мита.

Відповідно до ст. 9 Закону суддя не пізніше п'яти днів з дня надходження повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї документи без розгляду, про що виносить ухвалу, якщо: заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; у заяві не вказано повне найменування сторін, їх поштову адресу та інші відомості, перелічені в статті 7 цього Закону; не подано доказів щодо сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі; заявник не дотримав строку, зазначеного у абзаці третьому статті 1 цього Закону; з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне керуючись абзацами 4, 6 ч. 1 ст. 9 Закону та п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернути заяву боржнику без розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону повернення заяви про порушення справи про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення з дотриманням вимог ст.7 Закону.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 51 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та п. 3 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, СУД

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 комбінату комунальних підприємств, смт. Вовковинці Деражнянського району Хмельницької області про порушення справи про банкрутство повернути без розгляду.

Відповідно до п. 13 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1258 від 21.12.05р. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн., перераховані згідно платіжного доручення №122 від 14.01.2010р., підлягають поверненню, про що слід видати довідку.

Додаток: заява та додані до неї документи на 30 аркушах.

Суддя С.І. Крамар