ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

29.01.2010№ 05-6- 13 / 21

Суддя Курдельчук І.Д., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіларм-Груп ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будальянс"

про спонукання до виконання умов мирової угоди від 17.09.09 і стягнення 209'898,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіларм-Груп ЛТД" подало до Господарського суду міста Києва позов про спонукання товариства з обмеженою відповідальністю "Будальянс" до виконання умов мирової угоди від 17.09.09 затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва №13/153 від 17.09.09 у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіларм-Груп ЛТД" до товариства з обмеженою відповідальністю "Будальянс" про стягнення 309550,23 грн.

Позов мотивований невиконанням умов мирової угоди добровільно та неможливістю проведення примусового виконання через відсутність заходів примусового характеру у резолютивній частині ухвали суду, про що зазначено у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, та з інших підстав.

З наведених правових норм вбачається, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Мирова угода за своєю правовою суттю -є договором, який укладено сторонам з метою припинення спору на умовах, визначених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнувши згоди між собою, припиняють спір. Мирова угода базується на взаємоприйнятних для обох сторін умовах, і виконується, як правило, добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання.

Ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди є судовим актом, для якого встановлений особливий порядок його виконання.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви мирова угода, затверджена ухвалою господарського суду не є господарським договором, а отже і така заява не підлягає вирішенню в господарських судах відповідно до п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими для виконання на всій території України та виконуються в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначене кореспондується з п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого підлягають виконанню Державною виконавчою службою рішення, ухвали, постанови судів у господарських справах.

Відповідно до п.1ч.1ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Тобто Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які згідно Закону підлягають примусовому виконанню у випадку їх не виконання у добровільному порядку.

Враховуючи, що мирова угода, затверджена судом, допускає добровільне її виконання, а вказаний Закон скерований на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), то у разі невиконання стороною умов такої угоди в добровільному порядку заінтересована сторона має звернутись до суду, який виніс ухвалу про затвердження мирової угоди із заявою про зміну порядку її виконання з добровільного на примусовий, що стане підставою для вчинення Державною виконавчою службою дій, направлених на її примусове виконання.

Керуючись п.1 ч.1 ст.62, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Тіларм-Груп ЛТД" у прийнятті до розгляду позовної заяви про спонукання товариства з обмеженою відповідальністю "Будальянс" до виконання умов мирової угоди від 17.09.09 затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва №13/153 від 17.09.09 у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Тіларм-Груп ЛТД" до товариства з обмеженою відповідальністю "Будальянс" про стягнення 309550,23 грн.

Суддя І.Д. Курдельчук