Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2010 р. Справа № 27/08-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1074Х/3-7) та апеляційну скаргу позивача (вх. № 1208Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 15.03.10 р. по справі № 27/08-10

за позовом ТОВ "Тридента Агро", м. Київ

до СТОВ "Агросвіт", с. Шестакове

про стягнення 561910,59 грн.

встановила:

У січні 2010 р. позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, з урахуваннями уточнення, про стягнення з відповідача пені в розмірі 21564,61 грн., 30% річних в розмірі 28836,83 грн., індекс інфляції в сумі 11282,83 грн., штраф в розмірі 83577,27 грн. та 18000,00 грн. адвокатських витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.03.2010 р. по справі № 27/08-10 (суддя Мамалуй О.О.) позовні вимоги задовольнити частково, стягнуто з відповідача пеню в розмірі 21564,61 грн., 30% річних в розмірі 28836,83 грн., індекс інфляції в сумі 11282,83 грн., державне мито в розмірі 616,84 грн. та 25,90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення штрафу в розмірі 83577,27 грн. та 18000,00 грн. адвокатських витрат в позові відмовлено, в інший частині провадження у справі припинено.

Відповідач з рішенням господарського суду частково не погоджується, вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з'ясуванні та встановлені обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що привело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення, надав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення пені в розмірі 21564,61 грн., 30% річних в розмірі 28836,83 грн., індексу інфляції в сумі 11282,83 грн.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що товар по трьох видаткових накладних на суму 286372,8 грн. не входив до узгодженого договором асортименту та умови його продажу не встановлені договором, поставка цих товарів була позадоговірною. Відповідач вважає, що видаткові накладні не можуть посвідчувати внесення змін до договору, оскільки вони є лише первинним бухгалтерським документом, який містить відомості про господарську операцію та посвідчує її здійснення, довіреність представнику, що підписує накладну, видається на отримання товару, а не на підписання правочину.

Відповідач зазначає, що вимога про сплату зазначеного товару не предявлялася і строк виконання грошового зобовязання не настав. Відповідач вважає, що судом невірно встановлений розмір зобов'язання, що виникло у відповідача на дату виконання визначену умовами спірного договору, в зв'язку з чим суми нарахованих пені, суми 30% річних та інфляційних втрат безпідставно завищені.

Відповідач вважає, що вимога позивача про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення є неправомірною, так як позивач не довів факт знецінювання долара США, тобто валюти, у еквіваленті якої виражені грошові зобов'язання і по курсу якої відповідно до п. 5.2 договору коригується сума платежу (боргу) за договором.

Відповідач зазначає, що у даному випадку суд мав право зменшити розмір санкцій відповідно ч. З ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України за таких обставин, що мають істотне значення, оскільки розмір штрафних санкцій, які пред'являються відповідачу, значно перевищує суму вірогідних збитків позивача.

Позивач, з обставинами викладеними у апеляційній скарзі, не погоджується, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що відповідно п. 2.2. даного договору, всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії даного договору є його невід'ємною частиною, договором встановлений строк виконання грошового зобов'язання - кінцевий термін оплати до 20 листопада 2009 року.

Позивач заперечує проти зменшення санкцій, та як відповідачу згідно із умовами договору надавалася відстрочка щодо оплати вартості товару, але відповідач на власний розсуд та ризик до настання вказаної дати, оплати товару в повному обсязі не здійснив.

Позивач вважає, що курсова різниця та інфляційні нарахування є зовсім різними за своєю природою та методикою обчислення поняття, вимоги про стягнення курсової різниці не заявлено.

Позивач з рішенням господарського суду частково не погоджується, вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні штрафу та адвокатських послуг.

У апеляційній скарзі позивач зазначив, що твердження суду при надані належної правової оцінці 30%-річних, що передбачені пунктом 8.6. договору, та штрафу у розмірі 20%, що передбачений пунктом 8.4. договору, зазначивши про те, що обидва положення містяться та розглядаються саме як штрафна санкція необґрунтовано, так як відсотки за користування чужими коштами є платою саме за користування чужими коштами, а не санкцією за невиконання зобов'язання. Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Позивач вважає, що до задоволення підлягають вимоги про стягнення штрафу, нарахованого на підставі п. 8.4. договору, в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару за порушення умов оплати вартості товару, розмір яких становить 83577,27 грн., як такі, що відповідають вимогам ст.ст. 230-232 ГК України та умовам укладеного договору.

Позивач зазначає, що законодавством визначено, що для захисту своїх прав, суб'єкти господарювання можуть використовувати одночасно два та більше способів захисту, що передбачено ч. З ст. 193, ч. 1 ст. 224, ч. 7 ст. 226, ч. 2 ст. 232, ст. 234 ГК України.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України позивач просить задовольнити вимоги про оплату послуг адвоката.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду встановила, що між сторонами укладений договір № СЖ-09/21-5 від 20.03.2009 р. купівлі-продажу на умовах відстрочення платежу, відповідно до якого, ним визначалися умови купівлі-продажу засобів захисту рослин.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що асортимент товару, його кількість, термін оплати та поставки, місце передачі товару, ціна визначаються у додатках до даного договору, які є невідємною частиною договору. У п. 2.2 договору всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії даного договору є його невідємною частиною.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках, що є невідємною частиною даного договору. Пункт 5.3. договору передбачає, що оплата товару проводиться наступним чином: 30% від вартості товару покупець попередньо оплачує в строк до трьох робочих днів з моменту поставки товару; 20% від вартості товару оплачується покупцем в строк до 15.09.2009 р.; 50% від вартості товару оплачується покупцем в строк до 20.11.2009 р.

Відповідно до ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору позивачем переданий товар на суму 848074,38 грн., що підтверджується видатковими накладними, відповідач товар отримав, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача у графі отримав, претензій щодо якості чи кількості поставленого товару від відповідача на адресу позивача не було, але свої зобовязання щодо повної та своєчасної оплати виконав частково, станом на 18.01.2010 р. заборгованість становила 417886,38 грн., яка в період з 28.01.2010 р. по 22.02.2010 р. погашена. В звязку з чим, суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження в цієї частині.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідач свої грошові зобовязання за договором виконав в повному обсязі лише 22.02.2010 р., а не до 20.11.2009 р., як передбачено п. 5.3. договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно зі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 8.6. договору сторони, згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця, сплачує на користь останнього 30% річних.

Посилання відповідача на те, що поставка частини товарів була позадоговірною та не встановлений термін виконання зобовязання є безпідставним та спростовується матеріалами справи, зокрема умовами договору передбачено, що всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії даного договору є його невідємною частиною, у видаткових накладних на суму 286372,8 грн. та платіжних дорученнях про оплату зазначено: договір № СЖ-09/21-5 від 20.03.2009 р., відповідач не надав інших договорів.

Отже, передання товарів на суму 286372,8 грн. здійснювалось на підставі договору, яким встановлений строк оплати.

Посилання відповідача на те, що стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення є неправомірним, так як позивач не довів факт знецінювання долара США, безпідставне, так як курсова різниця та інфляційні нарахування є різними за своєю природою та методикою обчислення поняття, вимога про стягнення курсової різниці позивачем не заявлялася.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 21564,61 грн., 30% річних в розмірі - 28836,83 грн., індексу інфляції в сумі 11282,83 грн. та правомірно задовольнив позов в цієї частині.

Пунктом 8.4. договору передбачено, що за несплату або несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення - 20% штрафу в сумі 83577,27 грн. посилаючись на те, що п. 8.6. договору передбачено, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього штраф - 30% річних, який підлягає стягненню в сумі 28836,83 грн., тобто штраф сплачується двічі.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно з умовами договору передбачені у п. 8.6. договору річні, стягуються згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та не є штрафом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Передбачений п. 8.4. договору штраф не суперечить нормам законодавства, оскільки їх зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу, виходячи з факту прострочення виконання зобов'язань, і є відмінним від щоденного нарахування пені за весь період неналежного виконання грошового зобов'язання. Діючим законодавством передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися декільками видами забезпечення виконання зобовязань.

Отже, рішення суду в частині відмови у стягненні штрафу в сумі 83577,27 грн. підлягає скасуванню та позов в цієї частині підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на можливість зменшення штрафних санкцій безпідставне, так як зменшення штрафу можливо при наявності відповідних умов та є правом суду.

Судова колегія вважає, що з урахуванням обставин справи , а саме умов договору, за якими відповідачу надавалася відстрочка щодо оплати вартості товару, порушення умов договору відповідачем та значної суми заборгованості відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення вартості послуг адвоката, так як позивачем не доведено, що ним понесені витрати на оплату послуг адвоката, оскільки витрати, понесені у звязку з наданням правової допомоги однією юридичною особою іншій юридичній особі не є судовими витратами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, рішення господарського суду частково не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи, а доводи позивача можуть бути підставою для його зміни, керуючись ст.ст. 526, 611, 625, 655 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України, ст.ст. 101-106 ГПК України

постановила:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.03.2010 р. по справі № 27/08-10 змінити .

Рішення в частині відмови у стягненні штрафу в сумі 83577,27 грн. скасувати та позов в цієї частині задовольнити.

Стягнути з СТОВ «Агросвіт»(62562, Харківська область, Вовчанський район, с. Шестаково, вул. Шкирівка, 244-Г, код 31707522) на користь ТОВ «Тридента Агро»(03680, м. Київ, вул. Ак. Глушкова, 1, пав. № 60, код 25591321) 83577,27 грн. штрафу, 835,77 грн. держмита, 425 грн. держмита по скарзі.

В іншій частині залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Наказ доручити видати господарському суду Харківської області.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

ОСОБА_3

Повний текст постанови підписаний 19.05.2010 р.