Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2010 р. Справа № 63/38-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 972Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 15.03.10 р. по справі № 63/38-10

за позовом Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 м. Харків

до Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 м. Харків

стягнення 44881,60 грн.

встановила:

У лютому 2010р. позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 44881,60 грн. в якості компенсації вартості безпідставно набутого майна, посилаючись на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.03.2010 р. по справі № 63/38-10 ( суддя Погорєлова О.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача 44881,60 грн. вартості безпідставно набутого майна, 445,00 грн. державного мита та 236,00 грн. судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що позивач одержав від кредитора товарно-матеріальні цінності на суму 110561,37 грн. та частково оплатив кредиторові придбаний товар на суму 44881,60 грн., на момент укладання договору про заміну боржника борг позивача перед кредитором становив 59262,47 грн., тобто позивач повинен був передати відповідачеві не весь отриманий від кредитора товар, а лише неоплачений - на суму 59262,47 грн., та як оплачений товар на суму 44881,60 грн. є власністю позивача і не підлягав передачі. В звязку з чим вимога про стягнення вартості безпідставно отриманого майна підлягає задоволенню.

Відповідач з рішенням господарського суду Харківської області не погоджується, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального права, надав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позов залишити без задоволення.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив, що п. 2.2.2. по договору про заміну боржника у договору купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 року, передбачено, що позивач зобов'язаний передати відповідачу по акту приймання-передачі товар, отриманий по договору купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 року. Але у договорі сторони не визначили: асортимент, кількість, вартість товару, це товар оплачений позивачем, чи ні, чи вартість майна повинно співпадати з сумою боргів, але суд першої інстанції чомусь вважає, що боргові зобов'язання на суму 59262,47 грн. повинні співпадати з вартістю майна, доказів тому позивачем надано не було.

Пунктом 2.2.1. договору передбачено, що на протязі 3-х днів з моменту підписання цього договору позивач зобов'язаний передати відповідачу оригінал договору купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 року, видаткові накладні, згідно Переліку № 1. Перелік № 1 сторонами не складався, він не існує. Позивач до цього часу не виконав цієї мови договору, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б факт надання мені позивачем документів, але суд першої інстанції помилково вважав цей факт доведеним.

У апеляційній скарзі відповідач стверджує, що він не міг перевірити, чи отримав він від ФОП ОСОБА_4 усе майно, його вартість, кількість, асортимент, що було придбане ним по договору купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 року, та посилається на те, що ніякої помилки з боку позивача не було, він передав майно, яке отримано ним від ТОВ «Бушмен Інтер», а його вартість була визначена у акті приймання-передачі від 01.19.2008 р.

Позивач з обставинами викладеними у апеляційній скарзі не погоджується, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що надані письмові докази повністю підтверджують факт помилкового передання ФОП ОСОБА_3 отриманих від ТОВ «Буд мент Інтер»та оплачених позивачем товарів на суму 44881,60 грн.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що між позивачем та відповідачем укладений договір від 01.10. 2008 р. про заміну боржника в договорі купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 р.

У п. 1.1 договору про заміну боржника зазначено, що кредитор дає згоду на те, що боржник (позивач) передає свої боргові грошові зобов'язання в сумі 59262,47 грн., а також усі права й обов'язки, передбачені в договорі купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 р. правонаступникові (відповідачу), а правонаступник (відповідач) приймає на умовах даного договору, усі права та обов'язки та стає боржником за договором купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 р. На момент підписання договору про заміну боржника боржник (позивач) має заборгованість перед кредитором у розмірі 59262,47 грн.

Пунктами 2.2, 2.2.1, 2.2.2 договору про заміну боржника передбачено, що боржник (позивач) зобов'язаний протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору передати відповідачу оригінал договору купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 р., видаткові накладні, згідно з додатком № 1 та передати відповідачу за актом приймання-передачі товар, отриманий за договором купівлі - продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 р.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Згідно зі ч. 7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу. Частиною 1 статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відбулося універсальне правонаступництво в зобов'язанні за договором купівлі-продажу шляхом заміни боржника (переведення боргу) у зобов'язанні.

На виконання пунктів 2.2., 2.2.1, 2.2.2 договору про заміну боржника й підтвердження факту переведення боргу позивач передав відповідачу за актом приймання-передачі від 01 жовтня 2008р. товарно-матеріальні цінності на загальну суму 104144,088 грн., технічну документацію (технічні паспорти, сертифікати відповідності, сертифікати якості), 01 жовтня 2008 р., передав відповідачу також оригінал договору купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 р. (на 2 аркушах), додаткову угоду № 1 від 01 жовтня 2007 р. (на 1 аркуші), видаткові та накладні повернення в кількості 37 штук, а саме: видаткові накладні № РН-1923244 від 13 08.07 р.; № РН-1944278 від 18,08.07 р.; № РН-1950393 від 20.08.07 р.; № РН-1969619 від 25.08.07 р.; № РН-1974930 від 27.08.07 р.; № РН-1976624 від 27.08.07 р.; № РН-1995952 від 01.09.07 р.; № РН-2004118 від 03.09.07 р.; № РН- 2008133 від 04.09.07 р.; № РН-2017580 від 06.09.07 р.; № РН-2020935 від 07.09.07 р.; № РН-2038388 від 11.09.07 р.; № РН-2054600 від 15.09.07 р.; № РН-2064820 від 17.09.07 р.; № РН-2121888 від 01.10 07 р.; № РН-2176735 від 14.10.07 р.; № РН-2196350 від 18.10.07 р.;№ РН-2220265 від 24.10.07 р.; № РН-2225992 від 25.10.07 р.; № РН-2243056 від 29.10.07 р.; № РН-2249179 від 31.10.07 р.; № РН-2258408 від 02.11.07 р.; № РН-2288722 від 10.11.07 р.; № РН-2318746 від 17.11.07 р.; № РН-2332349 від 2111.07 р.; № РН-2362480 від 28.11.07 р.; № РН-2368287 від 30.11.07 р.; № РН-2478293 від 28.12.07 р.; № РН-2525652 від 14.01.08 р.; № РН-2625840 від 13.02.08 р.; № РН-2632816 від 15.02.08 р.; № РН-2763495 від 24.03.08 р.; № РН-2804737 від 03.04.08 р.; № РН-3023572 від 26.05.08 р.; № РН-3262598 від 17.07.08 р.; накладна повернення № ВН-14417 від 27 08.07 р.; накладна повернення № ВН-0014796 від 17.09.07 р.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що позивач одержав від кредитора товарно-матеріальні цінності на суму 110561,37 грн. та частково оплатив кредиторові придбаний товар на суму 44881,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками від 19.03.08 р., 20.06.08 р., 03.09.08 р., 10.10.08 р. Як свідчать матеріали справи на момент укладання договору про заміну боржника борг позивача перед кредитором становив 59262,47 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач повинен був передати відповідачеві не весь отриманий від кредитора товар, а лише неоплачений - на суму 59262,47 грн., але актом приймання-передачі товару від 01 жовтня 2008р. позивач помилково передав відповідачу товар на суму 104144,088 грн., замість товару на суму 59262,47 грн. Оплачений товар на суму 44881,60 грн. є власністю позивача і не підлягав передачі.

Як свідчать матеріали справи, 25.01.2010 р. позивач направив відповідачу заяву - вимогу про повернення безпідставно придбаного майна на суму 44881,60 грн., яка залишена без відповіді та задоволення

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, основною умовою для застосування зазначеної статті повинна бути відсутність правових підстав для набуття майна.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідач не надав доказів правомірності отримання майна на суму 44881,6 грн., та правомірно задовольнив позов щодо стягнення вартості безпідставно отриманого майна.

Посилання відповідача на порушення позивачем п.2.2.1.договору не підтверджується матеріалами справи, товар одержаний без зауважень, що підтверджується актом приймання передачі від 1.10.2008р.

Твердження відповідача про невизначеність у договорі суми боргу та товару безпідставне та спростується матеріалами справи, зокрема договором про заміну боржника у договору купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 р., в якому зазначено про наявність боргу в сумі 59262,47 грн., тобто договір купівлі-продажу № 01-08/96 від 01.08.2007 року в частині боргу у сумі 44881,6 грн. припинився виконанням.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішення господарського суду відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 509, 520, 521, 513, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 15.03.2010 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Повний текст постанови підписаний 06.05.2010 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

ОСОБА_5