ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"19" листопада 2010 р. Справа № 60/305-10

Суддя господарського суду Чистякова І.О. розглянувши матеріали по позовній заяві (вх.№ 10088/1-60 від 17.11.10) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Северодонецьк

до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", м. Харків

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про:

- визнання недійсним договору кредиту №0 від 01.02.2007р., який було укладено між позивачем та відповідачем із застосуванням ст. 216 Цивільного кодексу України,

- визнання недійсним договору іпотеки від 01.02.2007р., реєстр №476, який було укладено між позивачем та відповідачем,

- зняття заборони на відчуження і виведення з реєстру обтяжень нерухомого майна, об`єкт нерухомості (трьохкімнатна квартира), що розташований за адресою: АДРЕСА_1,

- визнання недійсним договору поруки №95121 від 01.02.2007р., який було укладено між відповідачем та ОСОБА_2 Дмитрієвною.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що їх подано з порушенням п.3 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не подано доказів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Згідно з частиною першою статті 46 ГПК України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України, зокрема, Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" зі змінами і доповненнями та Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 р. № 15.

Відповідно до п. 37 вищенаведеної Інструкції до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, що не підлягають вартісній оцінці.

В даному випадку вимоги позивача про визнання недійсним договору кредиту №0 від 01.02.2007р., який було укладено між позивачем та відповідачем із застосуванням ст. 216 Цивільного кодексу України, визнання недійсним договору іпотеки від 01.02.2007р., реєстр №476, який було укладено між позивачем та відповідачем, зняття заборони на відчуження і виведення з реєстру обтяжень нерухомого майна, об`єкт нерухомості (трьохкімнатна квартира), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнання недійсним договору поруки №95121 від 01.02.2007р., який було укладено між відповідачем та ОСОБА_2 Дмитрієвною є вимогами немайнового характеру.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається, зокрема, у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою усіх вимог.

Згідно наданої квитанції №111/124 від 10 листопада 2010 року позивачем було сплачено державне мито у розмірі 85,00 грн., однак державне мито повинно бути сплачено за кожну самостійну немайнову вимогу у розмірі, визначеному п."б" розд.2 ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", що становить загальну суму 255,00 грн.

Натомість позивачем не надано доказів сплати державного мита в установленому розмірі, що є підставою для повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду згідно п.4 ч.1 ст.63 ГПК України.

Також, суд звертає увагу на те, що позивач просить суд визнати недійсним договор поруки №95121 від 01.02.2007р., який було укладено між відповідачем та фізичною особою ОСОБА_2 Дмитрієвною. Отже, громадянка ОСОБА_2 Дмитрієвна повинна за цим позовом солідарно відповідати з відповідачем, тобто бути співвідповідачем.

При цьому, відповідно до статті 21 Господарського процесуального кодексу України відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що сторонами у справі можуть бути лише підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), а у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Разом з тим, позивачем не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. При зверненні з позовною заявою до суду позивачем порушено вимоги п. 3.1 ч.1 ст. 57 ГПК України, відповідно до яких до позовної заяви додаються докази сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Додана позивачем до позовної заяви квитанція № 112/126 від 10 листопада 2010 року містить не вірні реквізити одержувача. Відповідно до листа Управління Державного казначейства у м. Харкові № 26/2088 від 11.06.2010 року, з 21.06.2010 року рахунком отримувача коштів є: 0002. Також, змінено реквізити коду бюджетної класифікації - 22050003; та призначення платежу - 264 оплата за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу згідно ст. 44 ГПК України за позовом до (назва організації відповідача). На підставі вищевикладеного, позовна заява підлягає поверненню позивачеві без розгляду відповідно п. 10 ч.1 ст. 63 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що позовна заява містить недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви на підставі п.6. ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

До таких висновків суд прийшов, виходячи з наступного.

Статтею 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

До позовної заяви (скарги) позивачем (скаржником) на підтвердження факту відправлення сторонам копій позовної заяви (скарги) додаються касові чеки обєкту поштового звязку. При цьому, в касовому чеку зазначається адресат поштового відправлення.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, юридична адреса відповідача така: 61050, м. Харків, пр. Московський, 60.

Проте, з доданої до позовної заяви копії поштового чеку вбачається, що позивачем надіслані відповідачу матеріали з зазначенням поштового індексу 61005.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що позовна заява та додані до неї документи були надіслані Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк", що є підставою для повернення позовної заяви на підставі п.6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 37 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України за №15 від 22.04.1993р., ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", ст. ст. 36, 46, 57, п.4, п. 6, п. 10, ч.1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 та додані до неї документи на 43 аркушах, в тому числі квитанції №112/126 від 10.11.2010р., №111/124 від 10.11.2010р. та конверт без розгляду.

Суддя Чистякова І.О.

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ст.63 ГПК України).