ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"20" квітня 2010 р.Справа № 9/6-412
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л.

Розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Насіння" вул. Клінічна, 25, м.Київ 141, 03141

до Дочірнього підприємства "Лановецьке" вул. Привокзальна, 61, м.Ланівці, Лановецького району, Тернопільської області, 47400

про cтягнення заборгованості в сумі 850 298 грн. 43 коп., з яких: 714 491 грн. 91 коп. основний борг; 75 482 грн. 17 коп. пеня; 49 379 грн. 99 коп. інфляційні втрати; 10 944 грн. 36 коп. 3% річних.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 довіреність №5871 від 03.11.2006р.

відповідача: ОСОБА_2 довіреність від 31.03.2010р.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Насіння", вул. Клінічна, 25, м.Київ звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до Дочірнього підприємства "Лановецьке" вул. Привокзальна, 61, м.Ланівці, Лановецького району, Тернопільської області про cтягнення заборгованості в сумі 850 298 грн. 43 коп.

Ухвалою господарського суду від 17.03.2010 р. порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 01.04.2010 р. Судове засідання відкладалося в порядку ст. 77 ГПК України на 20.04.2010р.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та в порядку ч.4 ст. 22 ГПК України надав заяву від 15.04.2010р. № 1-5/104 про збільшення розміру позовних вимог на 166 793 грн. 78 коп. Зазначає, що з огляду непогашення заборгованості відповідачем, керуючись ст. 22 ГПК України щодо права позивача збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат, 3% річних, нарахувавши їх додатково за період з 10.03.2010р. по 15.04.2010р. Крім того враховуючи, позицію відповідача, позивач вважає за потрібне скористатися своїм правом та відповідно до п. 12.5 договору нарахувати штраф в розмірі 20% від вартості неоплачуваного товару.

Відтак, відповідно до додатку №1 до договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р. сума пені за період з 10.03.2010р. по 15.04.2010р. становить - 8 241 грн. 48 коп., інфляційних втрат за березень місяць 2010р. 3 838 грн. 75 коп., 3% річних за період з 10.03.2010р. по 15.04.2010р. 1 206 грн. 07 коп.

Відповідно до додатку №2 до договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р. сума пені за період з 10.03.2010р. по 15.04.2010р. становить - 6 606 грн. 24 коп., інфляційних втрат за березень 2010р. 3 036 грн. 09 коп., 3% річних за період з 10.03.2010р. по 15.04.2010р. 966 грн. 77 коп.

Відповідно до п. 12.5 договору сума штрафу становить - 142 898 грн. 38 коп.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем разом за додатком №1 до договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р. та додатком №2 до договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р. становить 166 793 грн. 78 коп., з яких: 14 847 грн. 72 коп. пеня, 6 874 грн. 84 коп. інфляційні втрати, 2 172 грн. 84 коп. 3% річних та 142 898 грн. 38 коп. штрафу.

Враховуючи вищезазначене позивач просить позовні вимоги задовольнити з урахуванням їх збільшення.

Таким чином, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог заявлено до стягнення з відповідача 1 017 092 грн. 21 коп. (714 491 грн. 91 коп. основний борг, 90 329 грн. 89 коп. пеня, 142 898 грн. 38 коп. штраф, 56 254 грн. 83 коп. інфляційні втрати, 13 117 грн. 20 коп. 3% річних).

Згідно пояснення №1-5/109 від 16.04.2010р. позивач ознайомившись із змістом відзиву на позовну заяву, серед іншого, зазначає наступне.

Зокрема, що у відповідності до чинного законодавства та умов договору позивачем були застосовані правові наслідки у вигляді господарських санкцій, а саме заявлено до відшкодування інфляційні збитки, 3% річних, сплата неустойки та штрафу. Вбачає, що позовні вимоги, які заявлені до відшкодування в частині відшкодування інфляційних збитків та трьох процентів річних є правомірними.

Що стосується посилань відповідача на погодження розрахунків за товар продукцією, позивач стверджує, що згідно п. 6.2 договору сторони визначили, що оплата здійснюється в гривнях у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця (позивача), а також передбачили можливість за згодою сторін здійснити розрахунки шляхом видачі продавцеві (позивачу) векселя на всю суму загальної вартості товару, а також за згодою сторін в рахунок оплати вартості товару покупець (відповідач) може поставити продавцю (позивачу) цукор або іншу продукцію. Позивач не заперечує факту передачі відповідачем 09.12.2009р. сої на суму 393 400,00 грн., але даний товар був переданий на умовах передплати, про що зазначено в накладній, а не в розрахунок за поставлений товар згідно до договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р. Отже, позивач стверджує, що відповідач помилково прийшов до висновку що це було погодження оплати вартості шляхом передачі позивачу товару згоду на такий розрахунок позивач не надав.

Стосовно проведеного позивачем зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з заявою № 1-5/473 від 04.03.2010р., то таке зарахування було проведено у відповідності до статті 601 Цивільного кодексу України, згідно з якою зарахування зустрічних однорідних вимог можливе за заявою однієї з сторін. А як видно з тексту заяви позивач зарахував частину вартості переданої сої в погашення іншого зобовязання відповідача, а залишок суми в розмірі 71 615,20 грн. в погашення заборгованості вже по Договору № 10-0604/ПР1хвід 06.04.2009р. Оскільки, відповідач визнав суму основного боргу, то зарахування було проведено у чіткій відповідності до первинних бухгалтерських документів, які фіксували здійснення господарських операцій.

Щодо допущення позивачем порушень виконання зобовязань, зазначає, що згідно п. 7.1 договору поставка здійснювалася на умовах визначених у додатку №1 до договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р. препарати поставлялися в термін до 15.05.2009р., а згідно з видатковою накладною №БХ-0605-11 від 06.05.2009р. та довіреністю №476662 від 06.05.2009р. ці препарати були поставлені ще 06.05.2009р. Що стосується препарату "Антал", то він повинен був бути поставлений до 14.04.2009р., але, у звязку з простроченням оплати відповідачем 8% вартості товару в строк до 10.04.2009р. позивач скористався своїм правом на притримання товару, вважає, що прострочення не було.

Також, представник позивача заперечив проти клопотання відповідача про розстрочку сплати боргу рівними частками на пять місяців з моменту набранням рішенням законної сили в справі, аргументуючи свою відмову посиланням на статті 42,44 ГК України відповідно до яких підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, і основою підприємництва, зокрема, є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Відповідач в судове засідання прибув, проти заявлених вимог позивача заперечив зазначаючи що згідно частини 4 статті 4 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення збільшити розмір позовних вимог тільки за умови дотримання ним встановленого порядку досудового врегулювання спору. Крім того, вказує, що позивач здійснив збільшення позовних вимог шляхом предявлення нових вимог, а саме штрафних санкцій, що на думку відповідача не припустимо. Також, відповідач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання йому додаткового часу для ознайомлення зі змістом заяви про збільшення розміру позовних вимог та поясненням позивача і підготовки відповідних заперечень. Одночасно, згідно клопотання від 20.04.2010р. просить суд, кореспонденцію, що адресується відповідачу дочірньому підприємству "Лановецьке" направляти за адресою: вул. Шевченка, 67, смт. Теофіполь, Хмельницька область.

Розглянувши заяву позивача та заслухавши заперечення відповідача суд приймає заяву позивача з огляду на наступне.

За змістом ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу. Частиною першою ст. 5 ГПК України передбачено, що сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 19-08/7 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), встановлено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, суд зазначає, що із змісту зазначених положень обрання певного засобу правового захисту, зокрема досудового врегулювання спору, є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи із власних інтересів, його використовує.

Щодо збільшення позивачем позовних вимог додатково на суму штрафу передбаченого умовами договору, то суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із змісту позовної заяви від 09.03.2010р. № 1-5/53, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на невиконання з боку відповідача взятих на себе зобовязань згідно умов договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р., укладеного між сторонами. Та зазначає, що п. 12.2 та 12.5 укладеного договору встановлено, за прострочку оплати товару передбачена відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України нарахованої на суму заборгованості за період прострочки, а в разі ухилення від оплати вартості понад два місяці покупець, крім пені, сплачує продавцеві штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Проте, поряд з тим, що на підставі пункту 12.2 договору позивач просив стягнути з відповідача обраховану ним суму пені він одночасно у позовній заяві від 09.03.2010р. № 1-5/53 не заявляв до стягнення з відповідача суми штрафу передбаченого п 12.5 договору.

В свою чергу, у заяві про збільшення позовних вимог від 15.04.2010р. № 1-5/104, позивач просить стягнути штрафні санкцій з відповідача також на підставі п. 12.5 договору №10-0604/ПР1х від 06.04.2009р.

Під збільшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 N 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України"). Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Поряд з цим, якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (наприклад, коли позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу), то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 58 ГПК України (п. 3 інформаційного листа ВГСУ від 02.06.2006р. № 01-8/1228 в редакції листа ВГСУ від 08.04.2008р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вимоги позивача звязані між собою однією підставою виникнення, суд вважає, обґрунтованою заяву позивача про збільшення позовних вимог та приймає її до розгляду.

Таким чином, розглянувши матеріали справи, заслухавши обґрунтування представників сторін, приймаючи до уваги клопотання відповідача, необхідність витребування доказів, суд вважає за необхідне з метою правильного і обєктивного розгляду справи та надання сторонам, передбаченого ст. ст. 4-2,4-3,22 ГПК України, рівного права на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів, відкласти розгляд справи згідно ст. 77 ГПК України в межах строків передбачених ст. 69 ГПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 69, 77, 86 ГПК України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Розгляд справи відкласти на 30 квітня 2010 р. на 15 год. 00 хв., який відбудеться в приміщенні господарського суду Тернопільської обл. за адресою: м. Тернопіль, вул. Кн. Острозького, 14а (зал судових засідань № 4,5 поверх).

2. Зобовязати подати в засідання:

Позивача : - акт звірки розрахунків підписаний представниками сторін.

Відповідача : - докази звернення з пропозицією погасити суму заборгованості с/г продукцією;

- акт звірки розрахунків підписаний представниками сторін.

3. Ухвалу відповідачеві направити на адресу: вул. Шевченка, 67, смт. Теофіполь, Хмельницька область.

У разі незабезпечення сторонами в засіданні без поважних причин участі повноважних представників та неподання витребуваних матеріалів, справа буде розглядатися за правилами ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами.

Суддя В.Л. Гевко