ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" травня 2010 р. Справа № 5/54-12
за позовом приватного підприємства «Ірта»

до відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк в особі Луцької філії ВАТ ВТБ Банк

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус ОСОБА_1

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягаює виконанню

Суддя Слупко В.Л.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2, довір. від 01.04.09р.

від відповідача: ОСОБА_3, довір. від 14.12.09р.,

ОСОБА_4, довір. від 19.01.10р.

від третьої особи: ОСОБА_5, довір. від 17.09.09р.

Суть спору: ПП «Ірта» просить визнати виконавчий напис нотаріуса №1510 від 25.09.09р. таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що приватний нотаріус ОСОБА_1 вчинила оспорюваний напис про звернення стягнення на заставлене по договору застави від 23.04.08р. майно позивача на суму 261698грн.04коп. з наступними порушеннями:

- заборгованість позивача на суму 261698грн.04коп. не є безспірною;

- виконавчий напис вчинявся на всю суму наданого кредиту, а не на суму боргу, яка існувала на момент вчинення нотаріального напису;

- строк виконання кредитного зобовязання по кредитному договору на момент вчинення напису не закінчився, а тому у відповідача та нотаріуса не було правових підстав вчиняти виконавчий напис;

- виконавчий напис не містить усіх істотних умов, а саме, в порушення ст. 89 Закону України «Про нотаріат» не вказано строк, за який проводиться стягнення;

- напис вчинено не на оригіналі документу, що встановлює заборгованість, а на іншому бланку;

- нотаріус в порушення ч. 4 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.04р. не надіслав боржнику письмову вимогу про усунення порушень.

ВАТ ВТБ Банк та приватний нотаріус ОСОБА_1 проти позову заперечують, посилаючись на необґрунтованість підстав його заявлення, так як наведені позивачем підстави спростовуються укладеними договорами між Банком та ПП «Ірта», а також законодавством, яке регулює нотаріальну діяльність та забезпечувальні зобовязання.

Крім того, приватний нотаріус ОСОБА_1 у відзиві на позов зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки нотаріальні дії та нотаріальний акт згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» оскаржуються до суду, а тому банк не може бути відповідачем за позовом, по якому оскаржуються нотаріальні дії чи нотаріальний акт.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які брали участь в судових засіданнях по даній справі, суд встановив наступне:

На виконання умов кредитного договору від 23.04.08р. №09.70-08СК ВАТ ВТБ Банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 250000 грн. зі сплатою 17,5 відсотків за користування коштами.

Отримані кошти позивач зобовязався повернути Банку згідно узгодженого графіка в строк до 21.04.2011р. (пункти 1.1, 3.1, 5.1 договору).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторонами 23.04.08р. було укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортних засобів, згідно якого позивач передав Банку в заставу два транспортних засоби, які зазначені в п. 3 договору застави.

В звязку з невиконанням позивачем умов кредитного договору Банк 25.09.09р. звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_1 за вчиненням виконавчого напису на предмети застави, який був вчинений 25.09.09р. за реєстраційним номером 1510 та згідно якого запропоновано звернути стягнення на предмети застави для погашення заборгованості в сумі 261698грн.04коп. за кредитним договором 23.04.08р. №09.70-08СК.

Пунктами 9.2, 9.3 договору застави сторони погодили, що у випадку невиконання заставодавцем умов кредитного договору заставодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, відсотки за користування кредитом, пеню та інші штрафні санкції, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги.

Згідно пункту 5.6 кредитного договору від 23.04.08р. №09.70-08СК сторони погодили, що позичальник зобовязаний повністю повернути кредит та сплатити нараховану плату за користування кредитом, незалежно від настання строку виконання зобовязання у випадках невиконання позичальником зобовязань за цим кредитним договором та несплати процентів за користування кредитом та кредиту згідно графіку, якщо прострочення виконання цих зобовязань склало більше трьох банківських днів.

Крім того, відповідно до п. 7.1 вказаного договору у разі настання строку виконання будь-якого зобовязання позичальника за кредитним договором та/або у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобовязань за кредитним договором Банк має право звернути стягнення на предмет застави, що забезпечує виконання зобовязань позичальника.

В звязку з порушенням позивачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення сум кредиту та відсотків Банк 19.01.09р. направив ПП «Ірта» вимогу за №124/1900-08.2 про сплату простроченої заборгованості в сумі 12473грн.06коп. протягом 30 днів, та попередив, що в разі несплати 31-й день є вимогою про повернення всієї суми кредиту та відсотків. У зазначеній вимозі наведено розрахунок заборгованості станом на 19.01.09р. Вимога банку отримана позивачем 21.01.09р., що останнім не заперечується.

Посилання позивача на те, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням ч. 4 пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не заслуговує на увагу суду, оскільки по-перше, вказаним пунктом регламентовано вчинення виконавчого напису на договорах іпотеки, а не застави, а, по-друге, зазначений пункт Інструкції не покладає обовязку на нотаріуса надсилати боржникам вимоги про усунення порушень за договорами, у яких нотаріус не є стороною.

Відповідно до ст.19 Закону України Про заставу за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною 1 ст.20 Закону передбачено заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави, якщо предметом є рухоме майно, регулюється ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Частиною 1 ст. 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно з ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором. Пунктом 10 договору застави від 23.04.08р. сторони погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється в т.ч. на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст.87 Закону України Про нотаріат для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлений Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 даного Закону передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Згідно п. 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Пунктом 286 Інструкції встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року.

Отже, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, коли подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені зазначеним Переліком.

Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріальної угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Як встановлено судом Банк надав приватному нотаріусу ОСОБА_1 наступні документи: заяву, оригінал договору застави, копію кредитного договору, лист про дострокове повернення кредиту та попередження про звернення стягнення на предмет застави, повідомлення про вручення даної вимоги, розрахунок заборгованості по кредиту, процентах та пені, в яких зазначені періоди, суми і дати нарахувань та сплати.

ПП «Ірта» не оспорило достовірність зазначеної Банком у вимозі суми. Крім того, згідно наданого позивачем на вимогу суду розрахунку заборгованості станом на 01.09.09р. та згідно розрахунку Банку на момент вчинення виконавчого напису (25.09.09р.) відсутні розбіжності щодо суми заборгованості позивача по кредитному договору, а тому суд приходить до висновку, що заявлена Банком сума для вчинення виконавчого напису є безспірною відповідно до пунктів 282, 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Інші аргументи позивача не являються правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки по своїй суті є оскарженням нотаріальних дій, які не підлягають розгляду господарськими судами.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням приватного нотаріуса ОСОБА_1, що позивачем по даному позову невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі спори, що виникають при виконанні господарських договорів. Згідно матеріалів судової справи оспорюваний позивачем виконавчий напис вчинено нотаріусом саме із-за неналежного виконання позивачем умов кредитного договору. Згідно ч. 3 ст. 15 ГПК України справи у спорах за участю боржника і стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача або за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса за вибором позивача. Із аналізу зазначених норм вбачається, що заявлений ПП «Ірта» предмет позову відповідає встановленому законодавством способу захисту порушеного права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 18, 590, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12,15,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ухвалив:

В позові відмовити.

Суддя В.Л.Слупко

Дата виготовлення повного

тексту рішення 25.05.10р.

Суддя Слупко В. Л.