ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

26.03.10 № 09-07/325

Суддя Носівець В.В.розглянувши матеріали

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Оліс-Плюс (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 115)

до відповідача ОСОБА_1 спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат № 2 для дітей із вадами розумового розвитку (69071, м. Запоріжжя, вул. Куйбишева, буд. 267)

про визнання права ТОВ Оліс-Плюс на продовження договору оренди від 01.10.2006 р. та про зобовязання відповідача продовжити термін дії договору оренди від 01.10.2006 р. на строк 2 роки (по 31.12.2011 р.) шляхом укладення додаткової угоди

встановив, що позовна заява підлягає поверненню у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо:

- у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставин, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми;

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У статті 15 ЦК України також вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного правау разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зокрема, статтею 16 ЦК України (яка в свою чергу кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України) закріплений перелік способів такого захисту цивільних прав та інтересів.

Суд зазначає, що визнання права є засобом усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для його реалізації і запобігання дій з боку третіх осіб, що перешкоджають його нормальному здійсненню. Суд повинен офіційно підтвердити наявність чи відсутність у позивача оспорюваного права. Необхідність у даному способі захисту виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного орендного права, субєктивне право оспорюється, заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу це введення в дію системи правових та організаційно-технічних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації цих прав та недопущення їх порушень, що, в свою чергу, відбувається, зокрема, шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобовязання утриматись від їх вчинення.

Заявлена позивачем вимога, про визнання права на продовження договору оренди від 01.10.2006 р., є встановленням факту, який не призводить до поновлення порушеного права позивача. Діюче законодавство України не передбачає можливості розгляду в господарському суді справ про встановлення фактів.

Крім того, позивач просить суд зобовязати ОСОБА_1 спеціальну загальноосвітню школу-інтернат № 2 для дітей із вадами розумового розвитку, продовжити термін дії договору оренди нерухомого майна від 01.10.2006 р. на строк 2 роки (по 31.12.2011 р.) шляхом укладення додаткової угоди.

Згідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ Про оренду державного та комунального майна (зі змінами від 19.02.2009 р.) після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Статті 181, 188 Господарського кодексу України передбачають загальний порядок укладення господарських договорів та порядок зміни і розірвання господарських договорів, відповідно.

Суд зазначає, що позивачем не надано ні примірку додаткової угоди до договору, яку відмовився підписувати відповідач, ні проекту договору оренди нерухомого майна на новий термін, запропонований для підписання відповідачу, а тим самим, не додержано вимог Господарського процесуального кодексу України щодо надання доказів, що підтверджують викладені в позовній заяві обставини.

Отже, позивачем порушено вимоги ст. 54 ГПК України.

Відповідно до п. 3.3 Розяснень президії Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України від 18.09.1997 р. № 02-5/289 (з наступними змінами та доповненнями) недодержання вимог статей 54, 57 ГПК України щодо форми, змісту та додатків до позовної заяви, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

З огляду на викладене, позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню судом без розгляду для визначення із способом захисту своїх прав, їх коректного (у правовому сенсі) викладення та належного нормативного і документального обґрунтування.

Також суд вважає за необхідне розяснити заявнику, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. 54, п. 3 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути товариству з обмеженою відповідальністю Оліс-Плюс.

Додаток: позовні матеріали на 51-му аркушу, у тому числі оригінали: позовної заяви б/н від 22.03.2010 р., квитанцій №№ 109, 110 від 22.03.2010 р., фіскального чеку від 22.03.210 р. № 7221 та опис вкладення у цінний лист від 22.03.2010 р.

Суддя В.В. Носівець