ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2010 р. Справа № 60/236-10

вх. № 7721/1-60

Суддя господарського суду Чистякова І.О.

при секретарі судового засідання Холодна Д.С.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 25.08.2010р., голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2

відповідача - не з`явився

розглянувши справу за позовом Науково - виробничого приватного підприємства "Галич", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" в особі Харківської обласної філії Комунального відділення, м. Харків

про визнання договору розірваним та рахунок закритим

ВСТАНОВИВ:

Науково - виробниче приватне підприємство "Галич" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" в особі Харківської обласної філії Комунального відділення про визнання договору на розрахункове касове обслуговування (в національній валюті) від 03.05.2001р. №672, укладеного між позивачем та відповідачем розірваним, а рахунок №9880 закритим. Крім того, позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача та стягнути на користь позивача готівкою з операційної каси Комунального відділення Харківської обласної філії Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" 85,00 грн. державного мита, 236,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, 3000,00 грн. витрат на послуги адвоката та 10,00 грн. на оплату послуг банку з перерахуванню держмита і інформаційно - технічного забезпечення судового процесу.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами було укладено договір на розрахункове - касове обслуговування від 03.05.2001р. №672 та відкрито рахунок №9880. В подальшому листом №12.1.2-11/67-3896 від 30.06.2009р. відповідач повідомив позивача про закриття даного рахунку. Після початку ліквідаційної процедури позивач звернувся до відповідача з клопотанням про видачу довідки про закриття рахунку, однак відповідачем було відмовлено у видачі такої довідки з посиланням на те, що в банку обліковується постанова ВДВС від 27.05.2004р. про арешт коштів боржника. Позивачем було отримано відповіді з Фрунзенського відділу Державної виконавчої служби про відсутність виконавчих проваджень по стягненню коштів з позивача та арешт на кошти позивача. Однак, відповідач ухиляється від видачі повідомлення про закриття рахунку, з урахуванням чого інтереси позивача потребують судового захисту.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30 серпня 2010 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 06 жовтня 2010 року о 10:40 годині.

Представники позивача у судовому засіданні підтримують позовні вимоги, просять суд їх задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві.

Позивач 04 жовтня 2010 року надав супровідним листом (вх. 21196) витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців на позивача, який судом долучається до матеріалів справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №999.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне, що між позивачем та відповідачем 03 травня 2001 року було укладено договір №672 на розрахункове - касове обслуговування (в національній валюті).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до умов договору, а саме п.1.1. Договору відповідач зобов`язується відкрити позивачу поточний рахунок №46 в українських гривнях, і здійснює його розрахункові - касове обслуговування, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

Додатковою угодою №1 до вказаного договору від 17 вересня 2001 року викладено п.1.1. Договору в наступній редакції: Банк 14.09.2001р. закриває Клієнту поточний рахунок №46 в українських гривнях в Комунальній філії м. Харкова АКБ "Укрсоцбанк" та в той же день відкриває в територіально - відокремленому безбалансовому відділенні №860 Харківській обласній філії АКБ "Укрсоцбанк" поточний рахунок №9880 та зобов`язується надавати послуги з розрахунково - касового обслуговування відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

Згідно ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка:

1) якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це;

2) у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором;

3) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Підпунктом 2 пункту 20.1. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 банк може відмовитися від договору банківського рахунку та закрити поточний рахунок клієнта, якщо операції за цим рахунком не здійснюються протягом трьох років підряд і на цьому рахунку немає залишку коштів.

У пункті 8.1. Договору сторони визначили, що рахунок може бути закритий у таких випадках: за заявою клієнта, на підставі рішення органу, на який законом покладено функції щодо ліквідації або реорганізації підприємства, на підставі відповідного рішення суду або арбітражного суду про ліквідацію підприємства, у випадку невиконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором, якщо протягом 6 місяців з дня відкриття рахунку або протягом 6 місяців з дати останньої операції не здійснюються операції по рахунку, у випадку передбаченому п. 2.2.3. цього договору (у випадку, якщо клієнт не погодиться зі зміненим розміром тарифів або протягом терміну, визначеного п. 2.2.2. цього договору, не надасть банку підписану додаткову угоду пр затвердження нових тарифів, банк має право достроково припинити дію цього Договору.)

Згідно п.п.8.1.7. Договору рахунок може бути закритий на інших підставах, передбачених чинним законодавством України.

П. 9.1. Договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з дати підписання та діє протягом невизначеного періоду часу.

Відповідач листом №12.1.2-11/67-3856 від 30 червня 2009 року "Про закриття рахунків" повідомив позивача, що з ініціативи банку 30 червня 2009 року було закрито поточний рахунок №9880, у зв`язку з тим, що операції по даному рахунку не здійснювалися протягом більше ніж 3 роки підряд.

Рішенням №1/10 засновника Науково - виробничого приватного підприємства "Галич" від 12 травня 2010 року вирішено припинити діяльність Науково - виробничого приватного підприємства "Галич", розпочати ліквідаційну процедуру та призначено ліквідаційну комісію у складі ОСОБА_2, яку обрано головою ліквідаційної комісії.

Листами за №12.1.2.11/67-5990 від 26.07.2010р. та №12.1.2-11/67- від 26.07.2010р. відповідач повідомив позивача, що на обліку банку знаходиться постанова про арешт коштів від 27.05.2004р. на суму 23415,58 грн. згідно наказу №35/84-02 від 06.09.2002р., виданого господарським судом Харківської області. Закриття поточного рахунку можливо після скасування вказаної постанови на арешт коштів.

В матеріалах справи міститься постанова Державної виконавчої служби Фрунзенського районного управління юстиції у м.Харкові про арешт коштів боржника від 27 травня 2004 року, згідно якої в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу №35/84-02 від 06.09.2002р., виданого господарським судом Харківської області про стягнення з позивача боргу в розмірі 22055,72 грн. на користь Херсонської обласної державної хлібної інспекції та 1102,79 грн. виконавчого збору накладено арешт на грошові кошти позивача в сумі 23145,58 грн., що містяться або будуть надходити на рахунки, в тому числі, рахунок №9880 в ХОФ АКБСР "Укрсоцбанк", МФО 351016.

Листом №9009/18-32 від 30.07.2010р. Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції надав відповідь позивачу, згідно якої вказує, що виконавчий документ про стягнення з НВПП "Галич" на користь Херсонської обласної державної хлібної інспекції суми боргу у розмірі 22055,72 грн. актом приймання - передавання незавершених виконавчих проваджень та проваджень, які передані до архіву Державною виконавчою службою у Фрунзенському районі м. Харкова відділу державної виконавчої служби Фрунзенського районного управління юстиції не передавався.

Листом за №9137/18-32 від 12.08.2010р. Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції повідомив позивача, що виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Харківської області від 06.09.2002р. по справі №35/84-02 в Фрунзенському ВДВС ХМУЮ не знаходиться, арешт розрахункових рахунків позивача у банківських установах за Фрунзенським ВДВС ХМУЮ не значиться.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним у позовній заяві обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач просить суд визнати договір на розрахункове касове обслуговування (в національній валюті) від 03.05.2001р. №672, укладений між сторонами по справі розірваним, а рахунок №9880 закритим. В обгрунтування даної вимоги позивач посилається на те, що станом на момент розгляду справи є підстави вважати договір на розрахунково - касове обслуговування від 03.05.2001р. №672 розірваним з 30.06.2009р.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу ст.54 ГПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, тобто з зазначенням способу судового захисту правової вимоги і правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є встановлення фактів, тобто визнання договору розірваним, а рахунку - закритим.

Рішенням суду має вирішуватись питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права. Рішенням визначається мета і суть виконавчих дій, спрямованих на реалізацію захисту права.

Відсутність правових підстав для застосування такого способу захисту права випливає також з того, що у відповідності до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України способи захисту права по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушеного суб`єктивного права. Натомість спосіб, обраний позивачем, до такого результату (відновлення права) привести не спроможний. Застосування судом заходів, які не приводять до захисту права неприпустимо, оскільки не відповідає завданням суду , визначеним ст. 2 Закону України "Про судоустрій" (Суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави).

Висновок суду про неможливість застосування способу захисту права, який не відповідає Закону, договору і не приводить до відновлення порушеного права узгоджується з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п. 3 Інформаційного листа від 25.11.2005р. №01-8/2229, а також з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного в постановах від 13.07.2004 р. зі справи №10/732 та від 14.12.2004 р. зі справи № 6/11.

Такий спосіб захисту цивільного права, як визнання договору розірваним, а рахунок - закритим, у визначеному статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України переліку не міститься.

Більш того, позивач, при заявлені даного позову, також не довів, що обраний ним спосіб захисту цивільного права передбачений нормами чинного законодавства, яке б в даному випадку мало відрегулювати спірні правовідносини.

При таких обставинах, суд визначає, що вимога про визнання договору розірваним, а рахунку - закритим, не є способом захисту прав і законних інтересів субєктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), передбаченим нормами Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України.

Не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України.

Слід зазначити, що вимога про визнання договору розірваним, а рахунку - закритим, є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення. Такий факт може встановлюватись господарським судом лише при існуванні і розгляді спору, який виник між особами про право цивільне. Встановлення цього факту є елементом фактичних обставин справи та обґрунтованості позовних вимог. Така вимога не призводить до поновлення порушених прав, а тому вона не може бути предметом спору та самостійно розглядатись в окремій справі.

Вказане відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод та статті 124 Конституції України.

Суд також вважає, що обраний позивачем такий спосіб захисту як визнання договору розірваним, а рахунку - закритим, ніяким чином не може поновити чи в будь-який інший спосіб вплинути на його права та охоронювані законом інтереси.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що предмет позову у даній справі не співвідноситься із встановленим законом способом захисту права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Державне мито, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати державного мита. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15,16, 626, 651, 1066, 1075 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1258, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 38, 43, 44, 49, 54, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Суддя Чистякова І.О.

Повний текст рішення по справі №60/236-10 підписано 08.10.2010р.