ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "30" листопада 2010 р. по справі № 4/126-38

за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

про стягнення 10 056,06 грн.

Суддя Слободян П.Р.

За участю представників сторін:

від позивача: н/з.

від відповідача: н/з.

Суть спору: позивач - підприємець ОСОБА_1 звернувся в господарський суд з позовною заявою до підприємця ОСОБА_4, с. Погулянка, Маневицький район, Волинська область, в якій просить стягнути 10056,06грн. в т.ч. 8600,00грн. основного боргу, 330,80грн. річних, 1125,26грн. інфляції.

Відповідач в судове засідання не зявився, обґрунтованих пояснень по суті позовних вимог суду не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду за його адресою, що підтверджується повідомленням № 122.

Враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, письмові докази міг відправити поштою і вправі був забезпечити явку представника на власний розсуд, поважності причин неявки не навів, господарський суд, визнав зібрані матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

1 червня 2009 року між підприємцем ОСОБА_1 та підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір поставки автошин № 04/06-2009, відповідно до умов якого позивачем було поставлено відповідачу по видатковій накладній №SL-0000016 від 01.06.2009р. товар (шини) на загальну суму 8600,00грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідач повинен був оплатити вартість продукції, однак в порушення умов договору відповідач оплату не провів, внаслідок чого виникла заборгованість станом, на момент звернення в суд в сумі 8600,00грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів, що згідно розрахунку становить 330,80грн. - 3% річних та 1125,26грн. інфляції.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті держмита та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, слід віднести за рахунок останнього.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 16, 258, 509, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з підприємця ОСОБА_4, (Волинська область, Маневицький район, с. Погулянка; м. Луцьк, вул. Конякіна, 14б/61, код НОМЕР_1) в користь підприємця ОСОБА_1, (м. Луцьк, вул. Стрілецька, б.71/а, код НОМЕР_2) 8600,00грн. основного боргу, 330,80грн. річних, 1125,26грн. інфляції, 102,00грн. державного мита, 236,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя Слободян П. Р.