ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "30" серпня 2010 р. по справі № 4/47-75

за позовом підприємця ОСОБА_1

до підприємця ОСОБА_2

про визнання права власності

за зустрічним позовом підприємця ОСОБА_2

до підприємця ОСОБА_1

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача по первісному позову: ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14

про розірвання договору інвестування будівництва

Головуючий суддя Слободян П. Р.

судді Суряк О. Г.

ОСОБА_15

За участю представників сторін:

від підприємця ОСОБА_1: ОСОБА_16 - довіреність у справі

від підприємця ОСОБА_2: ОСОБА_17 - довіреність у справі

Суть спору: позивач - підприємець ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 2/15 частину "Книжкового пасажу". В підтвердження вимог посилається на договір інвестування будівництва, укладений з підприємцем ОСОБА_2 22.07.2002р. ОСОБА_1 вважає, що набув право власності на 2/15 Книжкового пасажу згідно п.1.2. договору, оскільки ним виконано умови по внесенню коштів на інвестування будівництва.

Підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до підприємця ОСОБА_1 з вимогою про розірвання Договору інвестування будівництва книжкового пасажу №2 від 22.07.2002р. на підставі п.2 ст.651 ЦК України. Зустрічні позовні вимоги мотивує істотним порушенням умов договору інвестором, а саме: відмовою від додаткового фінансування будівництва, внаслідок чого забудовник змушений був залучити інших інвесторів.

23 березня 2010 року підприємець ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог, посилаючись на умови договору про виділ у натурі часток з нерухомого майна від 06.03.2010р., що укладений між інвесторами першої та другої черги, просить визнати за ним право власності на 2/15 частину "Книжкового пасажу" на вул. Лесі Українки,35а, в м. Луцьку, а саме приміщення №3.

В поясненні на заяву про уточнення позовних вимог підприємця ОСОБА_1 від 30.04.2010р. представник підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_17 повідомив, що подаючи уточнення позовних вимог, ПП ОСОБА_1 не мав права на даний момент звертатись до суду з вимогами про виділ в натурі частки нерухомого майна - будівлі Книжкового пасажу, яка начебто знаходиться в спільній частковій власності, а також об'єднувати дані вимоги з первинними про визнання права власності на 2/15 частки даного об'єкта. І тим більше, в своїх вимогах не мав права посилатись на документ, який є нікчемним. Адже договір від 06.03.2010 р., представлений ОСОБА_1, згідно ст.367 ЦК України, не може мати юридичної сили, виходячи з наступного:

1. Згідно п.1 даної статті, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Однак, на даний час, поки не завершені всі судові спори в господарських судах про визнання права власності на частки майна, а також про визнання недійсними договорів інвестування, неможливо встановити, хто насправді може бути співвласником будівлі Книжкового пасажу.

2. Згідно п.2 цієї статті, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. А, оскільки 30.03.2004 р. приміщення Книжкового пасажу вже були поділені в натурі, згідно актів прийому-передачі (копії актів знаходяться в матеріалах справи т 2, а.с. 12-22), то слід відзначити, що з квітня 2004 р. спільної часткової власності на даному об'єкті не існує. Крім того слід додати, що більшість договорів інвестування (точніше 7) судами не були оскаржені.

3. Договір від 06.03.2010 р. був підписаний особами, які на даний момент не мають права на його укладання, тобто не мають право на власність. Крім того ПП ОСОБА_13, не підписавши договір інвестування, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, не набула прав і обов'язків інвестора будівництва, що підтверджено рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.12.2009 р., яке, згідно ухвали апеляційного суду Волинської області від 02.03.2010 р., набрало законної сили.

4. Договір від 06.03.2010 р. не був підписаний навіть всіма інвесторами, які мали право власності.

5. Згідно ч. 3 ст. 367 ЦК України, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. А, зважаючи на вищезазначені обставини, представлений ПП ОСОБА_1 договір, взагалі не має права підписуватись, і тим більше завірятись нотаріально.

Отже, в даних обставинах ПП ОСОБА_1 не мав права звертатись до суду з вимогами про виділ в натурі частки нерухомого майна будівлі Книжкового пасажу.

В додаткових поясненнях від 21.06.2010р. представник підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_17 просить: в позові про визнання права власності на приміщення, що відповідає 2/15 часткам будівлі Книжкового пасажу по вул. Лесі Українки, 35-а, в м. Луцьку, а саме виділення в натурі приміщення №3, відмовити в повному обсязі; розірвати договір інвестування, укладений між ПП ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_1 від 22.07.2002 р., в зв'язку з порушенням останнім умов договору, виходячи з наступного: в 2001 р. Луцька міська рада запропонувала підприємцям, які займались торгівлею книгами біля ЦУМу в м. Луцьку, побудувати своїми силами Книжковой ринок. Бажаючих підготувати документи до будівництва, крім ОСОБА_2, не знайшлось. Отже йому одноосібно прийшлось займатись підготовкою та проведенням будівництва, притому, залишивши свою основну работу та підприємницьку діяльність, на які не вистачало часу.

В квітні 2002 р Луцька міська рада укладає з ПП ОСОБА_2 (забудовником) договір оренди земельної ділянки, терміном на 25 років, для будівництва на ній Книжкового пасажу(т.1, а.с.12). А влітку 2002 р. забудовник отримує всі дозволи на початок будівельних робіт.

18.07.2002р. ОСОБА_2 було укладено договір з першим підрядником, а з 22.07.2002р. забудовник починає укладати договори з інвесторами. На той час знайти як підрядну організацію, так і інвесторів було дуже складно. Отже, з 15 запланованих інвесторів бажаючих виявилось лише 9, і то в решті частина з них також відмовилась, оскільки вони не знайшли коштів.

Основні непорозуміння почались з того моменту, коли, складаючи примірник договору інвестування, адвокати зробили ряд суттєвих помилок, а саме :

1. Керуючись Дозволом на початок будівельних робіт, який давався лише на три місяці, в договорі інвестування було зроблено описку, замість слова «розпочати»будівництво в тримісячний термін, було зазначено «здійснити»будівництво. Зрозуміло, що кожна поміркована людина збагне, що за три місяці можливо провести лише підготовку до будівництва, а не саме капітальне будівництво такого масштабу.

2. Пункт 3.2. даного договору суперечить ст.17 Закону України «Про інвестиційну діяльність». В договорі зазначено, що інвестори мають вносити кошти згідно з кошторисом, а Закон України зазначає, що вартість робіт та послуг в процесі інвестиційної діяльності визначається за вільними (ринковими) цінами та тарифами, тобто згідно рахунків підрядних організацій та осіб. Адже кошторисні норми мають використовуватись лише при залученні в будівництві державних коштів та державних установ.

3. Крім того, як пізніше виявилось, жодне приміщення не відповідає ні 1/15, а ні 2/15 часткам будівлі, отже виділити в натурі дані частки неможливо.

ПП ОСОБА_2, внаслідок своєї хвороби, просто не звернув увагу на ці суттєві непорозуміння, а інвестори звернули увагу лише на термін дії договору, згідно п.9.1. та наполягли на його продовженні на безстроковий термін, що і було зроблено.

З початком підготовчих робіт також виявилось, що проект був розроблений без урахування перепаду висот на місцевості(до 0,7 м.) та ще ряду суттєвих недоліків. Крім того дозвільні організації наполягли на улаштуванні санітарно-технічного забезпечення та кіосків закритого типу, без чого не давався дозвіл на використання обігрівачів.

30.08.2002 р. зміни до проекту були внесені, але врешті вартість об'єкта значно зросла, хоча остаточна вартість договором не передбачалась, та і терміни будівництва збільшились.

В зимовий період (з грудня по березень) із зрозумілих причин, будівництво не проводилось. А в березні 2003 р. директор підрядної організації ПП «Інторгсервіс-плюс»відмовився від продовження будівництва, якщо йому не гарантують значного збільшення фінансування, що не було передбачено договором підряду.

Акт виконаних робіт за листопад 2002 р. ОСОБА_2 не підписав, оскільки даний акт викликав сумніви щодо вартості послуг.

18.042003 р. забудовник замовив перерахунок акту виконаних підрядних робіт за листопад 2002 р. на суму 143 438 грн. в інституті «Волиньагропроект»(наряд-замовлення № 81 та акт № 108), та виявив, що згідно державних розцінок, вартість цих робіт не повинна перевищувати 74 тис.грн. Пізніше, інша експертна організація довела, що згідно ринкових цін, що і передбачалось ст.17 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ця сума повинна складати 107 тис.грн.

Лише в травні 2003 р. ПП ОСОБА_2 зміг умовити інших підрядників продовжити будівельні роботи.

Слід звернути увагу суду на те, що до того часу інвестори, в тому числі і ОСОБА_1 не заперечували проти дій забудовника та подальшого фінансування, крім того укладання договорів та розрахунки з підрядниками проводились в присутності групи інвесторів. Отже, проведення додаткової оплати в період травня-червня 2006 р. слід зараховувати, як погодження інвесторів щодо змін до проекту, змін до договору інвестування, а отже і збільшення фінансування.

Два місяці не було жодних проблем, однак в липні ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_14 відмовились подальше приймати участь в будівництві та підговорили ще декількох інвесторів підтримати їх. Вони вимагали, щоб ОСОБА_2 добудував пасаж самостійно. Однак, жоден банк кредити без застави не видає, отже забудовнику ніде було взяти кошти. Будівництво не припинялось лише за рахунок решти 6-ти добросовісних інвесторів, які вкладали кошти.

Якби ОСОБА_1 та його колеги не припинили фінансування, будівництво завершилось би ще до грудня 2003 р.

З липня по вересень 2003 р. забудовник надсилав листи ОСОБА_1 та його колегам з пропозицією підписати додаткову угоду для продовження фінансування, а після відмови повідомив про бажання розірвати з ними договори та повернути внесені кошти з компенсацією (копії листів знаходяться в матеріалах справи, т. 1, а.с. 18-22). На що вищезазначені інвестори відповіли подачею заяви в прокуратуру та податкову інспекцію для перевірки ОСОБА_2

Як аргумент вони представили слідчим не підписаний забудовником акт виконаних робіт за листопад 2002 р. та його перерахунок на основі державних розцінок, який видали за кошторис всього будівництва в цілому. Не зважаючи на те, що обидва документа не мали юридичної сили (один не підписаний, а другий відтворював лише незначну частину робіт на будівництві і без врахування ринкових цін), ОСОБА_1 та його колеги звинуватили ОСОБА_2 в шахрайстві. Хоча, як виявилось згодом, фальсифікацією документів займався не забудовник, а інвестор ОСОБА_14, про що свідчить лист-відповідь з Прокуратури вищезазначеному інвестору(копія листа від 18.03.2008 р. додається).

Врешті кримінальну справу 14.08.2006 р. було закрито в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, а судовою будівельно-технічною експертизою, яка призначалась при розгляді справи, було встановлено, що лише тільки вартість будівельних робіт об'єкту Книжкового пасажу, без врахування додаткових витрат забудовника, складає 349 615,12 грн. (копія постанови додається).

Виходить так, що ОСОБА_2 не тільки не отримав прибутку (рентабельність, згідно будівельних норм має складати до 25 % від вартості бу дівництва), як забудовник, а ще й три роки (з 2001 по 2004 р.р.) пропрацював на користь інвесторів, частина з яких, в тому числі і ОСОБА_1, сплатили лише половину вартості тієї частки майна, яку вони мали отримати згідно договору інвестування. Хоча вищезазначені інвестори всі три роки спокійно вели торгівлю біля ЦУМу, отримуючи значні прибутки.

Врешті, в жовтні 2003 р. будівництво зупинилось за браком коштів, а керівники Луцької міської ради поставили перед забудовником ультиматум, або будівництво завершується до кінця року, або договір оренди земельної ділянки анулюється, міська рада знаходить іншого забудовника та інших інвесторів, а колишні втрачають своє майно. Причому ОСОБА_2 пропонували виділення частки при нових умовах, на що він не погодився, оскільки не бажав підводити добросовісних інвесторів.

Подавати позови до суду про розірвання договорів інвестування з ОСОБА_1 та його колегами, було те саме, що зупинити будівництво на невизначений термін, адже суди швидко не завершуються. Прикладом цього є те, що суди з вищезазначеними інвесторами продовжуються вже шість років, і невідомо коли завершаться.

Отже, ОСОБА_2 прийшлось пожертвувати своїм спокоєм, здоров'ям та коштами заради завершення будівництва і укласти договори з додатковими інвесторами і тільки завдяки цьому завершити і здати будівлю в експлуатацію.

В лютому 2004 р. ПП ОСОБА_1 подав позов до господарського суду Волинської області. 24.05.2004 р. у справі № 7/74-75 було задоволено позов ПП ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 про визнання за / ПП ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна-приміщення магазину № 3 Книжкового пасажу, площею 18,1кв.м., хоча дане приміщення ще 30.03.2004 р. було передано у власність інвестору ОСОБА_5, про що свідчить Акт прийому передачі, копія якого знаходиться в матеріалах справи серед інших актів (т.2, а.с. 12-22).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.04.2005 р. вищезазначене рішення було скасовано, а за ПП ОСОБА_1 було визнано право власності на 0,0514 ідеальної частини об'єкту, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом не було визначено дійсної вартості будівлі, адже сплачені інвестором кошти не є вартістю 2/15часток від загальної вартості. Однак, Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2005р. рішення господарського суду Волинської області та постанову Львівського апеляційного господарського суду були скасовані, а справу направлено на новий розгляд, оскільки при призначенні експертизи суд апеляційної інстанції не врахував додатково сплачені інвестором кошти у сумі 4 254,58 грн.

Крім того, в Постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2005 р. було зазначено, що для правильного вирішення спору, господарські суди повинні були встановити наступне :

- належне виконання сторонами за договором своїх зобов'язань;

- встановити дійсну суму витрат забудовника на проведення робіт, щоб встановити чи сплачено позивачем 2/15 дійсної вартості будівлі.

При новому розгляді справи 22.112007р. суддя господарського суду Волинської області Гончар М.М. винесла рішення про визнання за ПП ОСОБА_1 права власності на 2/15 частки приміщення Книжкового пасажу та вирішила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача збитків на суму 12 006,82 грн.

Щодо стягнення збитків, то виносячи рішення, суддя порушила норми п 2 ст.22 та п.4 ст.334 ЦК України, де зазначено,що позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди лише після моменту набуття за ним права власності, а якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації в БТІ. Оскільки право власності в БТІ не було зареєстровано, суддя не мала права призначати вищезазначене стягнення.

Крім того, внесені навіть в неповному обсязі інвестором авансові (4220,00 дол. США х 5,329 = 22 488,38 грн.) та додаткові (4 254,58 грн.) кошти (разом 26 742,96 грн., або 5 018,38 дол. США), суддя зарахувала, як повну оплату вартості майна, хоча лише ч.І п.3.2. передбачено внесення 5 220,00 у.о. по курсу в грн., не враховуючи ще умов ч.2 п.3.2. договору.

Відповідач вважає, що ПП ОСОБА_1 взагалі не має права на будь-яку частку даного об'єкта нерухомості, оскільки в зв'язку з порушенням інвестором умов договору інвестування, договір між ним та забудовником підлягає розірванню.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною (ПП ОСОБА_1В.) друга сторона ( ПП ОСОБА_2Є.) має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання. А внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Згідно ч. 1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки, інвестор ОСОБА_1 порушив умови ч. 1 п. 3.2. та п. 6.1. договору інвестування та не вніс передбачену договором авансову плату у визначений термін, то він вважається таким , що прострочив виконання зобов'язання.

Крім того, несплата ПП ОСОБА_1 залишку у сумі 201,62 дол. США або 1074,43 грн. по курсу НБУ 5,329 грн. в 5-ти денний термін після підписання акту про прийняття в експлуатацію завершеного будівництва об'єкта, згідно ч. 1 п.3.2. договору, також вважається суттєвим порушенням умов договору, а отже є прямим порушенням зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

30 серпня 2010 року представник підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_16 С подав клопотання про уточнення позовних вимог, в якому просить визнати за підприємцем ОСОБА_1 право власності на 2/15 частки приміщення "Книжкового пасажу" в м. Луцьку по вул. Лесі Українки, 35а.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом прийнято дане уточнення, оскільки ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

В судовому засіданні представник підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_17 подала клопотання від 30.08.2010р., в якому просить в позові про виділення в натурі частки з майна Книжкового пасажу, а саме приміщення № 3, відмовити в повному обсязі.

Дане клопотання судом відхилено як необґрунтоване.

Вивчивши документи справи, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд, встановив:

На підставі рішення Луцької міської ради від 29.03.2002 року №20/8 "Про надання земельної ділянки на умовах оренди підприємцю ОСОБА_2 для влаштування та обслуговування "Книжкового пасажу" на вул. Лесі Українки " між Луцькою міською радою та підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 525 кв. м. строком на 25 років.

Рішенням від 21.05.2002 року №183 виконавчий комітет Луцької міської ради дозволив підприємцю ОСОБА_2 побудувати "книжковий пасаж" по вул. Лесі Українки і після завершення будівельних робіт здати об'єкт в експлуатацію.

22 липня 2002 року сторони укли договір інвестування будівництва "Книжкового пасажу".

Предметом даного договору була реалізація суб'єктами інвестиційної діяльності прав і обов'язків, що випливають з Закону України "Про інвестиційну діяльність" і мали на меті вкладення інвестором коштів для будівництва забудовником "Книжкового пасажу" в м. Луцьку по вул. Лесі Українки для набуття права спільної часткової власності на об'єкт будівництва.

Пунктом 1.1 договору інвестор зобовязався надавати забудовнику кошти пропорційні 2/15 суми витрат забудовника на проведення робіт по будівництву Книжкового пасажу в м. Луцьку по вул. Лесі Українки.

По завершенні будівельних робіт, з моменту прийняття "Книжкового пасажу" в експлуатацію (п. 1.2 договору) інвестор набуває право спільної часткової власності на будівлю в розмірі 2/15 її дійсної вартості.

Згідно з п. 3.2 договору перерахунок коштів на будівництво здійснюється інвестором згідно з кошторисом, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок забудовника, або готівкою в сумі 5220 у. о. по курсу гривні. Кошти вносяться поетапно, а саме в сумі 4220 у. о. по курсу гривні вноситься до 22 липня 2002 року, залишок суми вноситься в 5-денний термін після підписання акту про прийняття в експлуатацію завершеного будівництва обєкта, а згідно п. 7.1. договору інвестування будівництва "Книжкового пасажу" після завершення будівництва забудовник за актом прийому - передачі передає інвестору у спільну часткову власність 2/15 приміщення Книжкового пасажу в м. Луцьк по вул. Лесі Українки.

Водночас, відповідачем не було виконано умови договору щодо передачі інвестору 2/15 приміщення Книжкового пасажу.

Сторони погоджувались, що дана сума коштів є попередньою і у випадку, якщо після прийняття "Книжкового пасажу" в експлуатацію виясниться, що витрати забудовника є більшими, то інвестор зобовязується протягом 3 днів з дня повідомлення забудовника провести додаткову оплату.

Згідно п. 9.1 договору договір укладений на безстроковий термін.

На час розгляду спору договір недійсним не визнано, не розірвано у встановленому законом порядку.

Звернення відповідача з зустрічною позовною вимогою про розірвання вказаного договору свідчить про його дійсність на час розгляду спору.

Відповідно до статей 161, 162 Цивільного кодексу УРСР, 1963 р. (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), ст. 526 Цивільного кодексу України (що застосовується до спірних правовідносин в силу п.4 Прикінцевих та перехідних положень) зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Внаслідок укладання договору між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Законом України "Про інвестиційну діяльність", згідно з якими основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Згідно ст. 20 Закону України "Про інвестиційну діяльність" при недодержанні договірних зобовязань субєкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, передбачену законодавством України і укладеними договорами.

Як уже зазначалось вище, п. 3.2 договору сторін від 22 липня 2002 року на інвестора покладений обовязок сплатити 5220 у. о., із них: 4220 у. о. по курсу гривні внесено інвестором до 31.10.2002 року, що стверджується відміткою сторін на договорі, в травні червні 2003 року додатково сплачено 4254,58 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Внесення зазначених коштів підтвердив представник відповідача в судовому засіданні. Залишок коштів інвестор зобовязався внести в 5-денний термін після підписання акту про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом обєкту та передачі інвестору у спільну часткову власність 2/15 приміщення Книжкового пасажу /п.п. 3.2, 7.1 договору /

Акт технічної комісії про прийняття в експлуатацію "Книжкового пасажу" по вул. Лесі Українки, 35а в м. Луцьку затверджений наказом управління містобудування та архітектури виконкому Луцької міської ради від 14.04.04 р. №10/1, тобто після передачі коштів.

Вимоги про сплату додаткових коштів забудовник не пред'являв.

Договором від 22 липня 2002 року № 2 обумовлені і обовязки забудовника, а саме: забезпечити розроблення проектної документації на будівництво "Книжкового пасажу"; здійснити будівництво в тримісячний термін з дня підписання договору; після завершення будівництва за актом прийому-передачі передати інвестору у спільну часткову власність 2/15 приміщення "Книжкового пасажу".

Інвестиційний вклад визначений забудовником згідно з кошторисом, про що зазначено в п. 3.2 договору.

Про існування проектної документації і, відповідно, кошторису - свідчить дозвіл міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт № 77 від 10.07.2002 року, згідно з яким проектна документація погоджена та зареєстрована за № 226/103/1 від 25.03.2002 року Луцьким міським управлінням містобудування та архітектури (т. 2 а. с. 42).

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про планування та забудову територій" дозволи на виконання будівельних робіт надаються на підставі проектної документації, яка включає в себе і кошторисну документацію.

Відповідач не заперечує існування кошторису та його втрату.

Отже, зазначеним підтверджується, що саме на забудовника за договором покладений обовязок виготовлення проектної документації і кошторису, і саме на нього покладений обовязок доведення зміни кошторисної вартості будівництва інвестованого обєкту.

Сторонами не надано доказів того, що зміни до договору, в частині збільшення вартості Книжкового пасажу по вул. Лесі Українки у м. Луцьку були внесені у встановленому договором порядку.

Листи відповідача з пропозицією змінити умови договору та про доплату, датовані 18.07.2003 р., 22.08.2003 р. (а.с.18-20, Том І) не містять обґрунтування таких змін і розміру суми доплати. Окрім того, в матеріалах справи міститься колективний лист (а.с.13, Том 1), підписаний інвесторами, в тому числі субєктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1, яким повідомляється забудовника про ненадання згоди на будь-які зміни умов договорів інвестування будівництва Книжкового пасажу.

Частиною 1 статті 18 Закону України № 1560-ХІІ "Про інвестиційну діяльність", передбачено, що умови договорів, укладених між суб'єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб'єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Збільшення вартості об'єкта інвестування є умовою, що погіршує становище позивача.

Разом з тим, як вбачається з п.3.2 договору, сума коштів у розмірі 5 400 у. о. є попередньою і в разі, якщо після прийняття Книжкового пасажу в експлуатацію виясниться, що витрати забудовника є більшими, то інвестор зобов'язується протягом З днів з дня повідомлення забудовника провести додаткову оплату.

У разі виникнення обставин, які потребують зміни умов договору, одна сторона повинна попередити письмово про це другу сторону за три дні. Про зміни до умов договору складається додаткова угода, яка підписується сторонами і є невід'ємною частиною договору (п.10.4. договору).

Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Аналогічні положення містяться і в п.4 Прикінцевих Положень ГК України.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 193 ГК України, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з умов спірного договору, відповідач не може змінювати умови останнього в частині вартості об'єкта інвестування в односторонньому порядку.

Таким чином, відмова відповідача передати позивачу об'єкт інвестування, обумовлений договором, із посиланням на зміну його вартості є необґрунтованою.

Відповідач затримав виконання зобов'язань за договором, що спричинило значне подорожчання будівництва та поніс витрати, розцінені судом, як відповідальність за ризик, пов'язаний із здійсненням будівництва, визначений п. 5.2.6. договору.

На думку суду, недоплата інвестором залишку в сумі 201,62 дол. США або 1074,43грн. по курсу НБУ 5,329грн. /сторонами визнається/, не може вважатися поважною причиною для відмови в передачі інвестору у власність згідно договору 2/15 частини приміщення, оскільки ОСОБА_1 поштовим переказом перевів кошти в сумі 1066,00грн. ОСОБА_2, однак останній відмовився їх прийняти /докази а.с. 66-69, том 2/.

На виконання вказівок, що містяться в постанові ВГСУ від 02.07.2008р. у справі № 1/52/20-75, ухвалою господарського суду від 31.07.2008р. № 06/24-75 були залучені в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача по первісному позову: ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14.

Зазначені вище треті особи в судове засідання не з'явилися, будь - яких пояснень з приводу предмету спору суду не надали, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду спору, що підтверджується реєстрами про відправлення рекомендованої кореспонденції.

Відповідно до п. 2 інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2010р. № 01-08/140 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

В той же час, суд зазначає, що з моменту винесення зазначеної вище постанови ВГСУ і до прийняття даного рішення суттєво змінилися обставини справи, які значною мірою впливають на встановлення та розподіл часток між інвесторами, оскільки, рішенням господарського суду Волинської області від 20.05.2010р. у справі № 7/19-92, яке набрало законної сили, визнано недійсними договори інвестування будівництва "Книжкового пасажу", укладені між відповідачем у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_18, ОСОБА_5

Щодо вимог зустрічного позову про розірвання договору інвестування від 22.07.2002 р., то суд зазначає наступне.

Підстави розірвання чи зміни договору встановлені ст. 651 ЦК України та ст. 188 ГК України. Зміна або розірвання договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді на пропозицію зміни (розірвання) договору у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктом 10.3 договору від 22.07.2002 р. визначено, що за ініціативою забудовника договір може бути розірвано, зокрема, у разі порушення інвестором умов цього договору.

Матеріалами справи підтверджено, що інвестором виконано всі умови договору щодо перерахунку коштів на об'єкт інвестування.

Посилання приватного підприємця ОСОБА_2 на невиконання приватним підприємцем ОСОБА_1 умов договору, а саме: на відмову від перерахунку коштів за додатково понесені забудовником витрати є безпідставними, оскільки така вимога є документально необгрунтованою, а збільшення вартості об'єкта будівництва не погоджене сторонами за договором у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись Законом України "Про інвестиційну діяльність", статтями 113, 161, 162, 213 Цивільного кодексу УРСР, статтями 22, 258, 334, 525, 611, 612, 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, статтями 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Визнати за підприємцем ОСОБА_1 право власності на 2/15 частки приміщення "Книжкового пасажу" в м. Луцьку по вул. Лесі Українки, 35а.

3. В зустрічному позові підприємця ОСОБА_2 до підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору інвестування будівництва, відмовити.

4. Стягнути з Підприємця ОСОБА_2, (м. Луцьк, вул. Грушевського, 7/31 код НОМЕР_1) на користь підприємця ОСОБА_1, (м. Луцьк, вул. Володимирська, 107/32, код НОМЕР_2) 227,88грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Повний текст рішення виготовлено

та підписано 06.09.2010 р.

Головуючий суддя П. Р. Слободян

Судді О. Г. Сур'як

ОСОБА_15