ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" серпня 2010 р. Справа № 07/28-75
за позовом Підприємця ОСОБА_1

до відповідачів: 1) Виконавчого комітету Луцької міської ради

2) Луцької міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1) на стороні позивача: підприємець ОСОБА_2

2) на стороні відповідача: ОСОБА_3; ОСОБА_4; ОСОБА_5; ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_11; ОСОБА_12; ОСОБА_13; ОСОБА_14

про визнання права власності на нерухоме майно

Суддя Суряк О.Г.

Представники :

від позивача: н/з

від відповідачів: н/з

від третіх осіб: н/з

Суть спору: Позивач підприємець ОСОБА_1 просить визнати за ним право приватної власності на приміщення № 2 загальною площею 8,7 м2 в Книжковому пасажі на вул. Л.Українки, 35а в м. Луцьку.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу позивач вказує, що будівництво торгового павільйону, щодо якого заявлено вимогу, проводилось згідно договору інвестування від 03.03.2004р. №2, укладеного з підприємцем ОСОБА_2; після закінчення будівництва приміщення павільйону було передано по акту прийому-передачі від 30.03.2004 року. При зверненні за оформленням права власності на приміщення, позивачу відмовлено з посиланням на те, що по даному обєкту наявні спори між учасниками будівництва. Оскільки кошти за будівництво павільйону сплачені повністю, приміщення передано по акту прийому-передачі, просить визнати право власності на підставі ст. ст. 325, 328, 331 ЦК України.

Сторони та треті особи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи в суді, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень ухвал суду.

Відповідач-1 виконавчий комітет Луцької міської ради в запереченні на позов вимоги позивача відхиляє з тих підстав, що виконавчий комітет є неналежним відповідачем по справі, в договорі інвестування не вказано конкретне приміщення павільйону, яке передано за актом прийому-передачі від 30.03.2004р., який складено до вводу книжкового пасажу в експлуатацію; оформлення права власності проводиться у відповідності до п. 6.1, 6.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Відповідач-2 Луцька міська рада відзиву на позов не надав.

Від представника відповідача-2 на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням представника відповідача у відпустці.

Дане клопотання судом відхилено, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів для вирішення спору по суті, додаткових доказів суд не витребовував, а явка представників сторін в судове засідання не визнавалася обовязковою.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд встановив наступне.

03.03.2004 року між підприємцем ОСОБА_2 (Забудовник) та підприємцем ОСОБА_1 (Інвестор) було укладено договір інвестування будівництва книжкового пасажу.

Відповідно до п. 3.2 даного договору Інвестор зобовязався попередньо перерахувати на рахунок Забудовника 23850,00 грн. та провести додаткову оплату, якщо виясниться, що витрати забудовника будуть більші за узгоджену попередню оплату.

Згідно відмітки на договорі Інвестором сплачено в повному обсязі кошти згідно вартості обєкта оцінки приміщення № 2.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що забудовник після завершення будівництва за актом прийому-передачі передає у спільну часткову власність 1/15 приміщення книжкового пасажу в м. Луцьку по вул. Л. Українки.

Акт технічної комісії про прийняття в експлуатацію обєкта Книжковий пасаж на вул. Л. Українки,35а затверджений начальником управління містобудування та архітектури 25.03.2004р.

03.02.2004 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на будівлю Книжковий пасаж.

Як вбачається з плану та експлікації магазин (приміщення) площею 8.7 м2 значиться під номером 2.

По акту прийому-передачі від 30.03.2004 року павільйон, що відповідає приміщенню під № 02 загальною площею 8,7 м2 забудовником ОСОБА_2 передано Інвестору ОСОБА_1 (а.с.20).

Водночас, судом встановлено, що рішенням господарського суду Волинської області від 20.05.2009 року у справі №07/19-92, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.10.2009 року та постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2010р., постановлено:

- визнати недійсним договір інвестування будівництва Книжкового пасажу від 03.03.2003р. № 2, укладений між підприємцем ОСОБА_2 та підприємцем ОСОБА_1;

- стягнути з підприємця ОСОБА_2 (м. Луцьк, пр. Грушевського, 7/31, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь підприємця ОСОБА_1 (Волинська область, Луцький район, с. Линів, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 26450грн.;

- зобовязати підприємця ОСОБА_1 (Волинська область, Луцький район, с. Линів, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) повернути підприємцю ОСОБА_2 (м. Луцьк, пр. Грушевського, 7/31, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) приміщення №2, площею 8,7м2, що знаходиться в м. Луцьку по вул. Лесі Українки, 35а.

Рішенням господарського суду Волинської області від 02.06.2010р. у справі №07/19-92 за результатами перегляду рішення від 20.05.2009р. у справі №07/19-92 за нововиявленими обставинами, залишено без змін рішення від 20.05.2009р. в частині визнання недійсним договору інвестування будівництва Книжкового пасажу від 03.03.2003р. № 2, укладеного між підприємцем ОСОБА_2 та підприємцем ОСОБА_1 та застосування судом двохсторонньої реституції. Дане рішення набрало законної сили 21.06.2010р.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Статтею 144 Господарського кодексу України передбачено, що майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать, а згідно ст.147 Господарського кодексу, майнові права субєктів господарювання захищаються законом.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК).

Відповідно до частини першої ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи те, що договір інвестування будівництва Книжкового пасажу від 03.03.2003р. № 2, укладений між підприємцем ОСОБА_2 та підприємцем ОСОБА_1 визнано судом недійсним, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.144, 147 Господарського кодексу України, ст.ст. 202, 216, 626 Цивільного кодексу України, ст.ст. 35, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Суддя Сур'як О. Г.