ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" травня 2010 р. справа № 9/27/б

За заявою прокурора Першотравневого району м. Чернівці в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у м. Чернівці

до відкритого акціонерного товариства «Денисівна»м. Чернівці

про визнання банкрутом

Суддя М.І. Ніколаєв

Представники:

Від кредитора ОСОБА_1, ОСОБА_2 представники.

Від боржника ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 представники

Від прокурора Балицька І.

СУТЬ СПОРУ: Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 26.03.2010 р. за заявою прокурора Першотравневого району м. Чернівці в інтересах держави в особі державної податкової інспекції у м. Чернівці порушено справу про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Денисівна» м. Чернівці, розгляд справи призначено на 09.04.2010 р.

Заява прокурора обґрунтована тим, що ВАТ «Денисівна»має податковий борг у сумі 1659279,10 грн., у тому числі 391879,64 грн. основного боргу, 26459,46 грн. пені по земельному податку, 940 грн. штрафних санкцій згідно рішення 03.03.2009 року та 1240000,00 грн. боргу з податку з доходів фізичних осіб.

До початку судового засідання 09.04.2010 року представник кредитора звернувся із клопотанням про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, в якому у звязку із підозрою у податкового органу щодо зникнення майна боржника просив суд заборонити реалізацію будь-якого майна ВАТ «Денисівна» до введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до винесення постанови про визнання боржника банкрутом і призначення ліквідатора, або до затвердження судом мирової угоди.

У судовому засіданні 09.04.2010 року оголошено перерву до 16.04.2010 року, у судовому засіданні 16.04.2010 року до 28.04.2010 року, а у судовому за сіданні 28.04.2010 року до 05.05.2010 року.

Представник боржника проти заявлених вимог заперечує, посилаючись при цьому на те, що з огляду на наявні судові процеси щодо визнання нечинними податкових вимог, рішень про застосування штрафних санкцій та щодо примусового стягнення податкового боргу із земельного податку вважає, що вимоги кредитора не є безспірними, тож провадження у справі слід припинити.

У судовому засідання 05.05.2010 р. представник кредитора та прокурор підтримали викладені в заяві вимоги, просили ввести винести постанову про визнання боржника банкрутом.

Заслухавши пояснення представника ініціюючого кредитора та розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні поданого клопотання про забезпечення вимог кредиторів слід відмовити, а провадження у справі слід припинити виходячи з наступного.

Зокрема, положеннями ст. 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Таким чином, у справі про банкрутство норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей процедури банкрутства.

В силу ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, в тому числі, передбачені ст.67 ГПК України.

Згідно з п.3 ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до затвердження господарським судом мирової угоди, або до дня винесення ухвали про відмову у визнанні боржника банкрутом.

Отже, господарський суд у справі про банкрутство не позбавлений можливості за власною ініціативою застосовувати інші заходи, які, за переконанням суду, є необхідними у даному випадку. Однак такі заходи мають відповідати цілям відновлення платоспроможності боржника та не перешкоджати здійсненню фінансово-господарської діяльності боржника.

Статтею 67 ГПК України передбачено заходи до забезпечення позову (в даному випадку забезпечення вимог кредиторів), до яких, зокрема належать заборона відповідачеві вчиняти певні дії, заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Належними та допустимими заходами забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство є, зокрема заборона відчуження основних заходів, обєктів нерухомості боржника, заборона вчиняти дії по реорганізації, ліквідації боржника.

У свою чергу такі дії суду повинні бути направлені на виключення в подальшому можливості зникнення, зменшення, погіршення майна боржника та, як наслідок, незадоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з поданого клопотання, воно ґрунтується лише на "підозрі ініціюючого кредитора", в той час як умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись на момент виконання рішення. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам. на забезпечення яких він вживається.

Проте, кредитор ймовірність настання наведених вище обставин не обґрунтував, адекватність засобу забезпечення позову не довів, а відтак у задоволенні заяви про забезпечення вимог кредиторів слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон) в підготовчому засіданні суддя оцінює подані документи, заслуховує пояснення сторін, розглядає обґрунтованість заперечень боржника.

Таким чином, у підготовчому засіданні суд зясовує ознаки неплатоспроможності боржника та наявність чи відсутність перешкод подальшому руху справи про банкрутство.

Положеннями ч. 3 ст. 6 Закону передбачено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Згідно з статтею 1 Закону безспірними вимогами визнаються вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Отже, за Законом про банкрутство вимоги кредиторів набувають характеру безспірних, якщо вони підтверджуються документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника, зокрема виконавчими.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 17.10.2006 р. у справі № 3/157.

Також аналогічну позицію викладено в Постановах Вищого господарського суду України від 20.05.2009 року №43/407, від 16.12.2009 року № 26/18/09, від 24.06.2009 року № 5/248-08.

З матеріалів справи вбачається, що грошові вимоги ініціюючого кредитора ґрунтуються на актах перевірки; на рішеннях про застосування штрафних санкцій та податкових розрахунках земельного податку.

Стаття 1071 Цивільного кодексу України визначає підстави списання грошових коштів з рахунка.

За приписами ч. 1 цієї статті банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Без такого розпорядження грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом (ч. 2 вказаної статті).

Проте, ініціюючим кредитором та прокурором не надано суду судових рішень про стягнення податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб, який в порядку Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами не узгоджується, а відтак не доведено безспірність грошових вимог до боржника.

При цьому судом враховано, що грошові вимоги кредитора щодо земельного податку є спірними, оскільки боржник заперечує проти вимог податкового органу, оспорюючи в суді законність та чинність податкових вимог, крім того Чернівецьким окружним адміністративним судом слухається справа №2а-619/10/2470 за позовом Державної податкової інспекції у м. Чернівці до ВАТ «Денисівна»про стягнення 408120,99 грн. податкового боргу із земельного податку за жовтень 2008 року жовтень 2010 року, тобто за період, заборгованість за який кредитором визначено на підставі поданих розрахунків як безспірну.

Крім того, в силу положення абз. 7 ст. 1 Закону суми штрафних санкцій і пені не зараховуються до грошових зобовязань боржника.

Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, до загальної суми податкового боргу прокурором неправомірно включені суми пені та штрафних санкцій.

Таким чином, оскільки господарський суд у справі про банкрутство не вирішує спір по суті, а лише перевіряє обґрунтованість грошових вимог, а прокурором та кредитором не надано суду доказів безспірності грошових вимог до боржника, суд дійшов висновку про відсутність підстав для подальшого провадження у справі про банкрутство, а тому порушене провадження по справі слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5 - 8, 11, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст. 4-1, п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні клопотання про забезпечення вимог кредиторів відмовити.

2. Провадження у справі припинити.

Суддя М.І.Ніколаєв