ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"12" травня 2010 р. Справа № 60/149-10

Суддя господарського суду Чистякова І.О. розглянувши матеріали по позовній заяві (вх.№ 4226/4-60 від 07.05.10) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків

до 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків

2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про визнання недійсними договорів суборенди та зобов`язання повернути кошти у розмірі 16258,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовною заявою про визнання недійсним договору суборенди №001 від січня 2006 року, укладеного між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (1-й відповідач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (2-й відповідач), у частині, починаючи з грудня 2006 року; про визнання недійсним договору суборенди №12 від 01.01.07р., укладеного між 1-м відповідачем та позивачем (ФОП ОСОБА_1М.) в повному обсязі, а також про зобов'язання 1-го відповідача (ФОП ОСОБА_2П,) повернути позивачеві (ОСОБА_1М.) сплачені платежі за договором суборенди №12 від 01.01.07р. у розмірі 16258,23 грн., що складається із орендної плати в розмірі 15721,23 грн. та витрат на експлуатаційні послуги в розмірі 537,00 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що їх подано з порушенням п.3 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не подано доказів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Згідно з частиною першою статті 46 ГПК України державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України, зокрема, Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" зі змінами і доповненнями та Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 р. № 15.

Згідно п.33 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України за №15 від 22.04.1993р. з позовних заяв, що носять одночасно майновий і немайновий характер, державне мито сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, і за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру.

Відповідно до п. 37 вищенаведеної Інструкції до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, що не підлягають вартісній оцінці.

В даному випадку вимоги позивача про визнання недійсним договору суборенди №001 від січня 2006 року, укладеного між 1-м та 2-м відповідачем у частині, починаючи з грудня 2006 року та визнання недійсним договору суборенди №12 від 01 січня 2007 року, укладений між 1-м відповідачем та позивачем в повному обсязі є вимогами немайнового характеру.

Відповідно до підпункту "а" пункту 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" державне мито із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що позивач до позовної заяви надав докази сплати державного мита лише за майнову вимогу, а саме квитанцію № 160_28.1 від 27 квітня 2010 р. про сплату 85 грн. та квитанцію № КНА86СS12 від 07 травня 2010 року про сплату 77,58 грн. Всього сплачено державного мита в сумі 162,58 грн., що становить 1% від суми майнової вимоги.

За таких обставин, з урахуванням об'єднання в одній позовній заяві майнових вимог (зобов`язання повернути грошові кошти в сумі 16258,23 грн.) та немайнових вимог (визнання недійсним договорів суборенди) державне мито з немайнових вимог підлягає сплаті у розмірі, визначеному п."б" розд.2 ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито". Отже, позивачем не надано доказів сплати державного мита за кожну вимогу немайнового характеру, загальна сума якого становить 170 грн.

Враховуючи те, що позивачем не надано докази сплати державного мита в установленому розмірі, у суду є підстави для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того суд наголошує, що у квитанції № КНА86СS12 від 07 травня 2010 року в строчці "призначення платежу" слід зазначати *;101; код ЄДРПОУ платника; 22090200; 095 оплата держмита за подання позовної заяви до (назва відповідача) до Господарського суду Харківської області.

Однак всупереч вищезазначених обов`язкових реквізитів, позивачем було здійснено "доплату 1% за розгляд у суді" та не вказано код бюджетної класифікації - 22090200 та символ звітності банку 095, з урахуванням чого суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на дані обставини та у разі звернення до суду з даною позовною заявою після усунення допущеного порушення суд пропонує позивачу надати довідку з Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про зарахування державного мита, сплаченого згідно вищезазначеної квитанції.

Керуючись п.33, п. 37 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України за №15 від 22.04.1993р., підпункту "а", "б" пункту 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", ст. ст. 46, 57, п.4 ч.1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 та додані до неї документи на 35 аркушах, в тому числі квитанція №160_28.1 від 27.04.2010р., квитанція №160_31.1 від 27.04.2010р. та квитанція №КНА86CS12 від 07.05.2010р. без розгляду.

Суддя Чистякова І.О.

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджує повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ст.63 ГПК України).