ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "23" березня 2010 р. по справі № 4/30-77

за позовом Волинська обласна державна адміністрація в особі Прокурор м.Луцька

до відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Слободян П.Р.

За участю представників сторін:

від виконавчого комітету Луцької міської ради: ОСОБА_3 - дов. у справі

від УСЗПС у Волинській області: ОСОБА_4 - дов. у справі

від відповідача: ОСОБА_2 - підприємець.

від Управління Волинської єпархії УПЦ КП: ОСОБА_5 - дов. у справі

в судовому засіданні взяв участь: ОСОБА_6 - прокурор відділу представництва Волинської обласної прокуратури

Суть спору: прокурор міста Луцька в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації; Державної служби з питань національної культурної спадщини; Виконавчого комітету Луцької міської ради звернувся в господарський суд з позовною заявою до підприємця ОСОБА_2, в якій просить зобовязати демонтувати самовільно розміщений обєкт зовнішньої реклами - вивіску "MNG" та два світлові бокси з написами "Взуття, Італія" на памятці архітектури національного значення "Келії" 1752р. (приміщення колишнього монастиря бернардинів по проспекту Волі, 2 в м. Луцьку та зобовязати відповідача привести фасад зазначеного приміщення у попередній стан.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задоволити.

Відповідач у відзиві та представник в судовому засіданні позов вважає необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволеню з наступних підстав:

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України "Про рекламу" не вважається рекламою вивіска з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів чи послуг, що належать цій особі, вид її діяльності, час роботи, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення. З аналізу позовної заяви випливає, що прокурор вимагає демонтувати вивіску "МNG". Однак, на підставі вищенаведеної норми відповідач вважає, що мав право на розміщення вивіски з назвою свого магазину на фасаді орендованого приміщення біля входу до нього.

У позовній заяві зазначено, що виконавчий комітет Луцької міської ради неодноразово направляв вимоги про демонтаж об'єкту зовнішньої реклами. Однак, відповідач стверджує про те, що жодного разу уповноважені особи виконавчого комітету не проводили жодних перевірок; жодного разу від виконавчого комітету не надходило ніяких пропозицій про демонтаж вивісок.

Відповідач погоджується виконати законні і обґрунтовані вимоги виконавчого комітету Луцької міської ради у розумний термін за умови їх подання у визначений законом спосіб.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідача, господарський суд, встановив:

Прокуратурою міста Луцька проведено перевірку додержання вимог чинного законодавства під час розміщення об'єктів зовнішньої реклами на пам'ятці архітектури національного значення "Келії" 1752 р. (приміщення колишнього монастиря бернардинів по проспекту Волі, 2 в м. Луцьку), під час якої встановлено, що 01.11.08 між Управлінням Волинської єпархії УПЦ КП як орендодавцем і ТзОВ фірмою "Будмонтаж" як орендарем укладено договір, згідно п.п. 1.1, 1.2 якого Волинська єпархія УПЦ КП передала, а ТзОВ фірма "Будмонтаж" прийняло в оренду нежиле приміщення загальною площею 120 кв. м. за адресою: м. Луцьк, пр. Волі, 2.

В подальшому між ТзОВ фірмою "Будмонтаж" та підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір про спільну діяльність без об'єднання вкладів без номеру та дати, відповідно до умов якого зазначене приміщення передано в суборенду.

Рішенням Господарського суду Волинської області у справі №4/59-92 від 27.07.09 вищезазначений договір про спільну діяльність визнано недійсним та прийнято рішення про виселення підприємця ОСОБА_2 з приміщення пам'ятки культурної спадщини - келії монастиря бернардинів на проспекті Волі, 2 в м. Луцьку.

Приміщення колишнього монастиря бернардинів по пр. Волі, 2 в м. Луцьку є пам'яткою архітектури національного значення (взятий на облік постановою Ради Міністрів № 970 від 24.08.1963р. охор. № 76/2), знаходиться у загальнодержавній власності та перебуває у користуванні громади Свято-Троїцького собору УПЦ КП (на балансі Волинської Єпархії УПЦ КП). До цього списку ввійшли пам'ятники архітектури, розташовані на території УРСР, що мають наукове, історичне або художнє значення, являються недоторканою всенародною власністю і перебувають під охороною держави. У вищевказаному списку під № 76 зазначені келії, 1752 року спорудження. Відповідно до постанови КМУ № 311 від 05.11.1991р. республіканська власність визначена як загальнодержавна.

Постановою КМУ № 1761 від 27.12.2001р. затверджено Державний реєстр нерухомих пам'яток України, до якого занесений Державний іеторико-культурний заповідник у м. Луцьку (монастир бернардинів є частиною заповідника). Органом, уповноваженим управляти зазначеним майном, є Волинська облдержадмінісграція в особі управління культури і туризму.

Відповідно до Закону України "Про Перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації", келії 1720 - 1789 року, за адресою м. Луцьк, просп. Волі, 2 під, охоронним номером 76/2 включені до вказаного переліку.

Згідно розпорядження Волинської облдержадміністрації № 321 від 19.09.2006р. "Про балансову приналежність пам'яток містобудування та архітектури області" дозволено Волинському єпархіальному управлінню УПЦ КП взяти па баланс комплекс будівель Свято-Троїцького кафедрального собору м. Луцька, в тому числі келій колишнього монастиря бернардинів по пр. Волі, 2 в м. Луцьку.

У відповідності до свідоцтва про право власності від 12.02.09, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради, приміщення келій колишнього монастиря бернардинів (літер А-3 ) загальною площею 2783,5 кв.м. по пр..Волі,2 належить державі в собі Волинської обласної державної адміністрації на праві державної власності, яке зареєстроване в КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 12.03.09 за №26705061.

Відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єктом культурної спадщини є визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Статтею 16 Закону України "Про рекламу" встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється. Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" розміщення реклами на пам'ятках національного значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць дозволяється за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. Ці повноваження можуть бути делеговані іншим органам охорони культурної спадщини відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 45, 46 постанови Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.03 "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" контроль за додержанням законодавства під час розміщення об'єктів зовнішньої реклами здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства. У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Перевіркою встановлено, виконавчим комітетом Луцької міської ради неодноразово підприємцю ОСОБА_2 направлялись вимоги про демонтаж об'єкту зовнішньої реклами - вивіски "MNG" та двох світлових боксів з написами "ВЗУТТЯ, Італія" на пам'ятці архітектури національного значення по проспекту Волі, 2 в м. Луцьку, проте на цей час зазначені вимоги не виконані. Рішення про надання дозволу на розміщення реклами на зазначеній пам'ятці архітектури національного значення виконавчим комітетом Луцької міської ради не приймалось.

Управління культури і туризму Волинської обласної державної адміністрації в погоджені підприємцю ОСОБА_2 розміщення зовнішньої реклами на пам'ятці архітектури національного значення по проспекту Волі, 2 в м. Луцьку, відмовлено /лист № 808/17/2-08 від 15.09.2009р./

Згідно ст. 26 Закону України "Про рекламу" контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів. Згідно рішення Волинського обласного управління у справах захисту прав споживачів № 345 від 28.09.09 ОСОБА_2 за самовільне розміщення реклами - вивіски "MNG" та двох світлових боксів з написами "ВЗУТТЯ" на фасаді будівлі по проспекту Волі, 2 в м. Луцьку притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої п. 6 ст. 27 Закону України "Про рекламу". Дане рішення у встановленому законом порядку скасоване не було.

Таким чином, встановлення об'єкту зовнішньої реклами - вивіски "MNG" та двох світлових боксів з написами "ВЗУТТЯ, Італія" підприємцем ОСОБА_2 на пам'ятці архітектури національного значення по пр. Волі, 2 в м. Луцьку є незаконним та підлягає демонтажу.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем у справі не доведено належним чином та не представлено відповідних доказів в підтвердження обставин, що стали підставою для заперечень.

На підставі ст. 49 ГПК України на відповідача необхідно покласти державне мито в сумі 85,00грн. та стягнути з відповідача 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст. ст. 193, 218 Господарського кодексу України, статтями 526, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, статтями 33 - 35, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Зобовязати підприємця ОСОБА_2 (м. Луцьк, вул. Некрасова, 12/5, код НОМЕР_1) демонтувати самовільно розміщений обєкт зовнішньої реклами - вивіску "MNG" та два світлові бокси з написами "Взуття, Італія" на памятці архітектури національного значення "Келії" 1752р. (приміщення колишнього монастиря бернардинів по проспекту Волі, 2 в м. Луцьку та привести фасад зазначеного приміщення у попередній стан.

3. Стягнути з підприємця ОСОБА_2 (м. Луцьк, вул. Некрасова, 12/5, код НОМЕР_1) 85,00грн. державного мита в доход Державного бюджету України.

4. Стягнути з підприємця ОСОБА_2 (м. Луцьк, вул. Некрасова, 12/5, код НОМЕР_1) 236грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на р/р 0002, одержувач коштів: УДК у м. Луцьку, банк одержувача: ГУДКУ у Волинській області, код одержувача: 21741605, МФО 803014, КЕКД 22050000.

Суддя Слободян П. Р.