РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 11/283 09.02.10

За позовомФізичної особи підприємця ОСОБА_1
до про та за зустрічним позовом до проТовариства з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" стягнення 80 000,00 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 стягнення 176666,82 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача від відповідачів ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3 - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" 80000,00 грн.

Позивач заявою від 30.10.2009 доповнив позовні вимоги та просить суд розірвати з 01.11.2008 договір суборенди № 1/А -0516 від 01.10.2008, що був укладений між позивачем та відповідачем, та стягнути з відповідача 80000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір суборенди, відповідно до умов якого позивач прийняв у строкове платне користування приміщення загальною площею 64,64 кв.м. У звязку з тим, що позивач не сплачував оренду плату, відповідач прийняв рішення про притримання майна (меблів) позивача, що є незаконним. В результаті експлуатації відповідачем майна позивача (меблів), останнє втратило свою ринкову вартість, і тому позивач, відповідно до ст. 1212, ст. 1213 Цивільного кодексу України, набув право вимагати у відповідача повернення майна в грошовому еквіваленті в сумі 80000,00 грн. Крім того, обґрунтовуючи вимоги про розірвання договору, позивач посилається на істотне порушення умов договору відповідачем, оскільки останній в односторонньому порядку збільшив оренду плату та повністю обмежив доступ позивача до орендованого приміщення, а також 19.12.2008 передав в суборенду приміщення, яким користувався позивач, іншій особі.

Відповідач проти позову повністю заперечує та зазначає, що оскільки позивач зобовязання щодо сплати за суборенду не виконав, відповідач, керуючись ст. 594, ст. 595 Цивільного кодексу України, притримав майно позивача в якості забезпечення виконання зобовязання по договору суборенди, про що повідомив позивача належним чином. Крім того, відповідач вказує на те, що зміна орендної ставки відбулась відповідно до умов договору суборенди і відповідач не довів обмеження доступу позивача до орендованого приміщення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" (далі по тексту - товариство), в межах справи № 11/283, звернулось до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 121983,14 грн. (далі по тексту - підприємець) заборгованості по оплаті за суборенду та компенсацію за комунальні послуги, а також 54683,68 грн. штрафних санкцій, яка ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2009 була прийнята для сумісного розгляду разом з первісним позовом у справі № 11/283.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки станом на 28.09.2009 договір суборенди продовжує діяти, то з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 121983,14 грн. підлягає стягненню заборгованість по платі за суборенду та за комунальні послуги за березень - квітень 2009, з урахуванням пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних, а також штраф, пеня, 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості за січень - лютий 2009.

Фізична особа підприємця ОСОБА_1 проти зустрічного позову заперечує, оскільки вважає, що договірні відносини між сторонами припинилися внаслідок надання товариством приміщення, що перебувало в суборенді у підприємця, в суборенду третій особі. За таких обставин, підприємець вважає, що правові підстави для стягнення плати за суборенди по договору суборенди, який є припиненим, відсутні.

22.01.2010 до відділу діловодства суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" про зміну позовних вимог за зустрічною позовною заявою, в якому товариство просить стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму штрафу у розмірі 158036,94 грн. за самовільне звільнення підприємцем орендованого приміщення.

Представник товариства в судовому засіданні підтримав клопотання від 22.01.2010 та просив суд його задовольнити.

В обґрунтування клопотання товариство посилається на те, що підприємець самовільно звільнив орендоване приміщення, що підтверджується актом від 18.12.2008 складеним представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп", Відкритого акціонерного товариства "Киянка" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротекстиль", а тому на підставі п. 4.6 договору суборенди з підприємця підлягає стягненню штраф у розмірі трьохмісячної плати за суборенду (плата за суборенду у грудні 2008 становила 52678,98 грн. * 3= 158036,94 грн.).

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову.

З аналізу вказаної норми вбачається, що зміна і предмету і підстави позову одночасно не допускається.

За таких обставин, клопотання товариства від 22.01.2010 про зміну позовних вимог задоволенню не підлягає, оскільки позивачем за зустрічним позовом змінено як предмет (у зустрічній позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість за плату по суборенді та комунальним платежам за березень квітень 2009, з урахуванням пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат, та пеню, штраф, 3% річних, інфляційні втрати за січень-лютий 2009, а у клопотанні позивач просить стягнути штраф за самовільне звільнення приміщення) так і підстави позову (у зустрічному позові позивач посилався на порушення підприємцем п. 5.3.4 договору щодо своєчасного проведення розрахунків за суборенду, а у клопотанні посилається на порушення підприємцем п. 4.6 договору щодо відповідальності за самовільне звільнення приміщення).

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

По первісному позову.

01.10.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп", як орендарем, та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1, як суборендарем, укладено договір суборенди № 1/А-0516 (далі - договір), відповідно до умов якого орендар зобовязується передати, а суборендар зобовязується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме частину будівлі ТЦ на 1-му поверсі, загальною площею 64,64 кв.м. В матеріалах справи наявний лист від 22.09.2009 № 345 Акціонерного товариства "Магазин "Киянка" щодо надання згоди останнього на укладення договору суборенди з підприємцем.

Відповідно до п. 3.2 договору строк суборенди складає 364 календарних днів з дати підписання акту № 1.

Відповідно до п. 5.1 договору суборендар зобовязаний вносити плату за користування обєктом суборенди в розмірах та в строки, обумовлені даним договором і додатком № 5.

Суборендар повинен протягом 5 календарних днів з дати підписання цього договору перерахувати орендарю плату за суборенду за одномісячний період в сумі 28129,71 грн., ПДВ 5625,94 грн., усього 33755,65 грн. Зазначений платіж є платою за суборенду за перший місяць суборенди. Крім того разом з вищевказаною платою за суборенду, суборендар зобовязаний протягом 5 календарних днів від дати набуття чинності цим договором разом з платою за суборенду за одномісячний період, перерахувати орендарю додаткову суму, що дорівнює платі за суборенду за один місяць в якості попередньої оплати можливих збитків і додаткових витрат орендаря і додаткових витрат орендаря та залишається на рахунку останнього до дати закінчення, якщо інше не передбачено цим договором, або домовленістю сторін.

Відповідно до додатку № 5 плата за суборенду за один календарний місяць використання обєкта суборенди становить 28129,71 грн., ПДВ 5625,94 грн., усього 33755,65 грн.

Якщо інше не передбачено даним договором, розмір плати за суборенду за один календарний місяць, починаючи з другого місяця суборенди, визначається як сума в гривнях, розрахована за формулою: Плата за суборенду: Індекс К (співвідношення встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на дата складання орендарем рахунку на оплату плати за суборенду, до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на дату укладання дату укладання договору за умови, що значення зазначеного співвідношення є більшою ніж одиниця) * Індекс І (індекс інфляції) * площа обєкта суборенди * Орендна ставка (522,21 грн.).

На виконання умов договору товариство передало, а підприємець прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 9 на 1-му поверсі, загальною площею 64,64 кв.м., що підтверджується актом № 1 від 01.10.2008.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємець платіжними дорученнями від 06.10.2008 № 45 сплатив плату за суборенду за жовтень 2008 у розмірі 33755,65 грн. та № 46 сплатив гарантійну суму у розмірі 33755,65 грн.

Плата за суборенду за листопад 2008 визначена Товариством у рахунку № 22267 від 04.11.2008 на загальну суму 40753,93 грн.

Підприємець зазначає, що товариство неправомірно збільшило розмір плати за суборенду у листопаді 2008 року, оскільки замість 33755,65 грн. нарахувало 40753,93 грн., що є істотним порушенням умов договору та підставою для розірвання договору суборенди з 01.11.2008 в судовому порядку.

Проте, суд не може погодитись з такою позицією підприємця виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що підприємець неодноразово звертався до товариства з пропозицією розірвати Договір суборенди (листи від 05.11.2008, 12.11.2008, 15.12.2008). Пропозиція підприємця про розірвання договору суборенди залишена товариством без відповіді.

Згідно з ст. 774 до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). (ст. 760 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 9.3 Договору суборендар має право на дострокове припинення даного договору за умови письмового повідомлення орендаря про припинення даного договору за 3 місяці до дати такого припинення.

Відповідно ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України розірвання господарських договорів допускається лише за згодою, сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підприємцем не надано доказів погодження сторонами питання щодо розірвання договору суборенди в добровільному порядку. Також, як зазначає підприємець, спір, який виник між сторонами щодо дострокового розірвання договору суборенди, не передавався на розгляд до суду до теперішнього часу.

Посилання підприємця на істотне порушення товариством умов договору суборенди в наслідок збільшення орендної плати за листопад судом не приймається, оскільки в додатку № 5 до Договору сторонами погоджено формулу розрахунку плати за суборенду за другий та наступні місяці, який залежить від співвідношення офіційного курсу гривні до долара США в момент укладання договору та в момент проведення оплати, яке в даному випадку НБУ було більше одиниці, а саме офіційний курс гривні до долара США в жовтні 2008 становив 486,1300, а в листопаді 2008 становив 578,8800 та від індексу інфляції, який в жовтні 2008 становив 101,7 %. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір плати за суборенду в листопаді 2008, за наявності вказаних вихідних даних, не може бути таким же, як в жовтні 2008 року.

Враховуючи умови, погоджені сторонами в додатку № 5 до договору, збільшення товариством розміру плати за суборенду в листопаді 2008 року не може розцінюватись як істотне порушення умов договору, оскільки можливість такого збільшення сторони передбачили в договорі. Тому підстави вважати, що договір розірвано саме 01.11.2008 у суду відсутні.

Також підприємець, обґрунтовуючи вимоги про розірвання договору суборенди, посилається на передання 19.12.2008 приміщення, що було предметом договору суборенди № 1/А-0516, у користування третій особі Фізичній особі підприємцю ОСОБА_4, в підтвердження чого надає копію договору суборенди № 1/А-0579 від 19.12.2008.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2008 між ОСОБА_5 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір замовлення на ліжко "Дільче Віта". Підприємцем 29.10.2008 отримано від вказаної громадянки завдаток у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується товарним чеком.

27.11.2008 року громадянка ОСОБА_5 звернулась із заявою до Головного управління з питань захисту прав споживачів, в якій зазначила, що товар, за який вона сплатила завдаток у розмірі 1000,00 грн. у строк до 15.11.2008 їй не був поставлений, оскільки адміністрація магазину "Киянка Нова" не дозволяє виносити з приміщення товар.

В результаті перевірки фактів, вказаних громадянкою ОСОБА_5 в заяві, спеціалістом відділу контролю непродовольчих товарів 04.12.2008 складено службову записку, в якій останній зазначає, що здійснити перевірку підприємства не можливо у звязку з відсутністю у відділі продавця, документів про реєстрацію. На торговельному місці знаходилась охорона торгового центру. За свідченням адміністрації підприємство не здійснює торговельної діяльності, СПД знаходиться на території торговельного центру на підставі договору, укладеного з ТОВ "Меркс Груп". За свідченням адміністрації, меблі не продаються, а знаходяться в заставі за борги за оренду приміщення.

Крім того, Головне управління з питань захисту прав споживачів, на адвокатський запит адвоката ОСОБА_2 надало копію договору від 19.12.2008 № 1/А-0579 (лист від 16.04.2009 № 0120/2598).

Договір суборенди № 1/А-0579 укладений 19.12.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп", як орендарем та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, як суборендарем, відповідно до умов якого орендар зобовязується передати, а суборендар зобовязується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, а саме частину будівлі ТЦ на 1-му поверсі, загальною площею 64,64 кв.м.

Також в матеріалах справи наявний акт від 18.12.2008, складений представниками Відкритого акціонерного товариства "Магазин "Киянка", Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротекстиль" про те, що фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було самовільно звільнено орендоване приміщення на першому поверсі, загальною площею 64,64 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 9.

З огляду на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" не надано суду належних доказів в спростування обставин щодо укладання 19.12.2009 товариством договору суборенди з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, факт звільнення орендованого приміщення Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 підтверджується самим товариством, то суд приходить до висновку, що приміщення, яке було предметом укладеного сторонами договору суборенди № 1/А-0516, передано 19.12.2008 в користування товариством Фізичній особі підприємцю ОСОБА_4.

За таких обставин, фактичні дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" свідчать про припинення договірних відносин з Фізичною особою підприємця ОСОБА_1 з 19.12.2008.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що правові підстави для розірвання договору суборенди з 01.11.2008 відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Розглядаючи первинні позовні вимоги про стягнення 80000,00 грн., суд виходить з наступного.

Листом від 21.01.2009 № 380/01 Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркс Груп" повідомило Фізичну особу підприємця ОСОБА_1 про притримання майна, в якому повідомляється про наявність заборгованості підприємця по платі за суборенду починаючи з листопада 2008 і про притримання майна підприємця (меблів) до вирішення питання щодо погашення заборгованості.

21.01.2009 сторонами складено акт, який підписаний підприємцем та представником амін. групи Відкритого акціонерного товариства "Магазин "Киянка", відповідно до якого у звязку з тим, що суборендар має непогашену заборгованість по договору суборенди № 1/А-0516 у розмірі 122502,02 грн. і на цей час добровільно не погасив заборгованість перед орендарем, орендар на підставі ст. 564 Цивільного кодексу України притримує майно суборендаря у орендованому приміщенні до вирішення питання по суті у судовому порядку, а саме: диван шкір. "Ріміні" у кількості 1 шт.; крісло "Ріміні" у кількості 2 шт.; диван кут. "Фред" у кількості 1 шт. (тканина світла); диван кут. "Фред" у кількості 1 шт. (темна тканина); ліжко "Дільче Віта" у кількості 1 шт.; крісло "Фред" у кількості 1 шт., картина гобелен.

Факт притримання майна підприємця (меблів) у кількості, яка зазначені в акті, товариством не заперечується, також і не заперечується факт знаходження притриманого майна підприємця у товариства.

Відповідно до ст. 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа.

Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження притриманої речі несе кредитор, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 595, ст. 596, ст. 597 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника. Кредитор відповідає за втрату, псування або пошкодження речі, яку він притримує в себе, якщо втрата, псування або пошкодження сталися з його вини. Кредитор не має права користуватися річчю, яку він притримує у себе. До кредитора, який притримує у себе річ боржника, не переходить право власності на неї. Боржник, річ якого кредитор притримує, має право розпорядитися нею, повідомивши набувача про притримання речі і права кредитора. Вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості відповідно до статті 591 цього Кодексу.

В якості доказів належності меблів підприємцю на праві власності, останній надав суду квитанцію до прибуткового ордеру № 4693 на загальну суму 156000,00 грн. та видаткову накладну від 30.09.2008, відповідно до якої фізична особа підприємець ОСОБА_6 поставив, а фізична особа підприємець ОСОБА_1 отримав меблі, а саме набір "Ріміні" 3+1+1 у кількості 1 шт. на загальну суму 32300,00 грн., ліжко тахта "Дільче Віта" у кількості 1 шт. на загальну суму 14800,00 грн., набір кутовий "Фред" у кількості 2 шт. на загальну суму 32200,00 грн., крісло "Фред" у кількості 1 шт. на загальну суму 3900,00 грн., набір "Мадрід" 3-1-1 у кількості 1 шт. на загальну суму 34500,00 грн., набір "Софі" 3+1+1 у кількості 1 шт. на загальну суму 38900,00 грн. Всього на загальну суму 156600,00 грн.

В якості доказів про вартість меблів, підприємець надав рахунок фактуру від 31.07.2009 № СФ-000014, виписаний Фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 Фізичній особі підприємцю ОСОБА_8, в якому зазначено, що вартість набору Реміні (диван + 2 крісла) складає 37500,00 грн., тахти ОСОБА_9 складає 19300,00 грн., набору котового Фред складає 21900,00 грн., крісла Фред складає 5800,00 грн.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 Цивільного кодексу України).

Здійснення права власності полягає в володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, повнота панування власника над річчю означає можливість здійснення з цією річчю будь-яких дій.

Виходячи з вагомості права власності поряд з іншими цивільним правами законом встановлена його непорушність (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до цієї ж норми закону ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з товариства 80000,00 грн. підприємець посилається на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно з ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З аналізу вказаних норм вбачається, що набувач зобовязаний повернути майно в натурі. Тобто, в даному випадку, підприємець має право вимагати повернення від товариства майна в натурі, а саме: дивану шкір. "Ріміні" у кількості 1 шт.; крісла "Ріміні" у кількості 2 шт.; дивану кут. "Фред" у кількості 1 шт. (тканина світла); дивану кут. "Фред" у кількості 1 шт. (темна тканина); ліжка "Дільче Віта" у кількості 1 шт.; крісла "Фред" у кількості 1 шт., картини гобелену. Тільки у випадку неможливості повернення в натурі зазначеного майна, підприємець має право вимагати від товариства відшкодування його вартості. Проте, підприємець не надав жодних доказів неможливості повернення товариством притриманого майна в натурі, знищення цього майна, знецінення його. Посилання підприємцем на знецінення притриманого майна, жодним чином не підтверджується.

Таким чином, вирішуючи спір між сторонами щодо стягнення 80000,00 грн., судом встановлено, що підприємцем обрано не належний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

По зустрічному позову.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що суборендар зобовязаний вносити плату за користування обєктом суборенди в розмірах та в строки, обумовлені даним договором і додатком № 5.

Суборендар повинен протягом 5 календарних днів з дати підписання цього договору перерахувати орендарю плату за суборенду за одномісячний період в сумі 28129,71 грн., ПДВ 5625,94 грн., усього 33755,65 грн. Зазначений платіж є платою за суборенду за перший місяць суборенди. Крім того, разом з вищевказаною платою за суборенду, суборендар зобовязаний протягом 5 календарних днів від дати набуття чинності цим договором разом з платою за суборенду за одномісячний період, перерахувати орендарю додаткову суму, що дорівнює платі за суборенду за один місяць в якості попередньої оплати можливих збитків і додаткових витрат орендаря і додаткових витрат орендаря та залишається на рахунку останнього до дати закінчення, якщо інше не передбачено цим договором, або домовленістю сторін.

Відповідно до додатку № 5 плата за суборенду за один календарний місяць використання обєкта суборенди становить 28129,71 грн., ПДВ 5625,94 грн., усього 33755,65 грн.

Якщо інше не передбачено даним договором, розмір плати за суборенду за один календарний місяць, починаючи з другого місяця суборенди, визначається як сума в гривнях, розрахована за формулою: Плата за суборенду: Індекс К (співвідношення встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до далара США на дата складання орендарем рахунку на оплату плати за суборенду, до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США на дату укладання дату укладання договору за умови, що значення зазначеного співвідношення є більшою ніж одиниця) * Індекс І (індекс інфляції) * площа обєкта суборенди * Орендна ставка (522,21 грн.).

Відповідно до п. 5.5. Договору, суборендар відшкодовує орендарю витрати повязані з експлуатацією, обслуговуванням та утриманням обєкта суборенди в розмірі 34,94 грн. за 1 кв.м на місяць.

Як вже встановлено судом, на виконання умов договору товариство передало, а підприємець прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 9 на 1-му поверсі, загальною площею 64,64 кв.м, що підтверджується актом № 1 від 01.10.2008.

Підприємець платіжними дорученнями від 06.10.2008 № 45 сплатив плату за суборенду за жовтень 2008 у розмірі 33755,65 грн. та № 46 сплатив гарантійну суму у розмірі 33755,65 грн.

Обставини справи свідчать, що з листопада 2008 року плату за суборенду та комунальні платежі підприємець не вносить.

Відповідно до п. 11.2 Договору у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати будь яких платежів, обовязок по сплаті яких покладених на суборенди за цим договором, суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожен день прострочки.

Якщо період прострочення перевищує 10 календарних днів, то суборендар зобовязаний сплатити орендарю штраф у розмірі 10% від простроченої суми грошового зобовязання (п. 10.2.1.1 Договору); якщо період прострочення перевищує 20 календарних днів, то крім штрафу, передбаченого у п. 11.2.1.1 вище, суборендар додатково зобовязаний сплатити орендарю штраф у розмірі 20 % від простроченої суми грошового зобовязання (п. 11.2.1.2).

Позивачем за зустрічним позовом заявлені вимоги про стягнення з підприємця заборгованості за плату за суборенду, комунальні послуги з урахуванням пені, штрафу, інфляційних втрат, 3% річних на загальну суму 176666,82 грн. за період січень - квітень 2009 року.

Однак з урахуванням обставин, встановлених судом під час розгляду первинного позову, а саме припинення договірних відносин між підприємцем та товариством 19.12.2008 та передачу обєкта суборенди в користування іншому орендарю, у підприємця відсутні зобовязання щодо сплати суборендної плати, комунальних платежів за січень квітень 2009 року, а також пені, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за цей період по договору № 1/А-0516.

За таких обставин, зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У звязку з відмовою у задоволенні як первісного так і зустрічного позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивачів.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Ю.М. Смирнова