ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" березня 2010 р. Справа № 6/33-38
Господарський суд Волинської області під головуванням судді

ОСОБА_1, розглянувши справу

за позовом Підприємця ОСОБА_2

до Підприємця ОСОБА_3

про стягнення 13 538,14 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув.

від відповідача: ОСОБА_3 підприємець.

Суть спору:

Підприємець ОСОБА_2 звернулась з позовом до відповідача Підприємця ОСОБА_3 та просить стягнути 13 538,14 грн. заборгованості за поставлений товар продукти харчування, в т.ч. 6 370, 00 грн. основного боргу, 3 100, 02 грн. пені, 3 565, 87 грн. інфляційних збитків та 502, 25 грн. 3% річних.

В підтвердження позовних вимог посилається на договір купівлі-продажу № 2 від 14.02.2007 р., накладну № 54 від 20.03.2007р., довіреність серії ЯМС № 675608 від 20.03.2007р., виписки з банківських рахунків.

Позивач в судове засідання не прибула. В письмовій заяві № 01-29/1704 від 08.02.2010 р. просить розгляд справи провести у її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиву від 10.03.2010 р. позов визнає частково у розмірі основного боргу, що становить 6 370, 00 грн. Вимоги щодо стягнення сум штрафних, на думку відповідача, не можуть бути задоволені у звязку з пропуском спеціальної позовної давності.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд встановив:

На виконання умов договору купівлі-продажу № 2 від 14.02.2007 р., укладеного між Підприємцем ОСОБА_2 та Підприємцем ОСОБА_3, останній, згідно накладної № 54 від 20.03.2007р. на підставі довіреності серії ЯМС № 675608 від 20.03.2007р. отримав у позивача товар продукти харчування на загальну суму 8 370, 00 грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обовязки на підставі договору, який за правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобовязується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 6.3. договору відповідач зобовязався здійснити оплату товару протягом 40 календарних днів з моменту його доставки.

Позивачем договірні зобовязання по передачі товару виконані належним чином, що підтверджується вищезазначеною накладною.

Між тим, відповідач зобовязання по оплаті виконав частково в сумі

2 000, 00 грн., що підтверджується банківською по рахунках станом на 21.06.2007 р.

Водночас, часткова оплата поставленого товару згідно договору купівлі-продажу № 2 від 14.02.2007 р. свідчить про схвалення відповідачем його умов.

В результаті, станом на грудень 2009 р. заборгованість перед позивачем за поставлений товар становить 6 370, 00 грн.

Вимога позивача про стягнення зазначеної суми підставна і підлягає до задоволення, оскільки відповідно до вимог ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Водночас, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст. 625 ЦК України).

Враховуючи викладене, позивачем правомірно нараховані інфляційні в сумі 3 565, 87 грн. та 502, 25 грн. 3% річних.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 100, 02 грн. пені. Відповідно до ст. 546, 548 Цивільного кодексу виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно п. 9.2. договору за прострочку сплати вартості отриманого товару відповідач (покупець) зобовязаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка була встановлена на час прострочення платежу, від простроченої суми.

Водночас, відповідно до п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

У звязку з цим, право на нарахування пені у позивача виникло з 30.04.2007 р. відповідно до розділу 9 договору та припинилось 30.10.2007 р.

Разом з тим, до стягнення неустойки (пені, штрафу) статтею 258 ЦК України встановлюється спеціальна позовна давність в один рік.

Пунктом 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права.

В даному випадку позивачу було відомо про порушення його права в частині оплати поставленого товару згідно договору купівлі-продажу № 2 від 14.02.2007 р. у квітні 2007 р. Відповідно строк позовної давності в частині стягнення пені закінчився у квітні 2008 р.

Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, враховуючи заяву відповідача, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення пені в сумі 3 100, 02 грн.

Оскільки спір до судового розгляду доведено з вини відповідача, то державне мито в сумі 104, 38 грн. та 181, 96 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення судового процесу (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) згідно ст.49 ГПК України слід покласти на нього.

Господарський суд, керуючись ст..ст.144, 193, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 258, 261, 267, 526, 546, 548, 625, ст.655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково в сумі 10 438, 12 грн.

2. Стягнути з Підприємця ОСОБА_3 (44500, Волинська обл.., м. Камінь-Каширський, вул. Комсомольська, 28, ідентиф.код НОМЕР_1, банківські рахунки відсутні) на користь

Підприємця ОСОБА_2 (61085, м. Харків, вул. Астрономічна, 39/81, ідентиф. код НОМЕР_2, банківські рахунки відсутні) 10 438, 12 грн. заборгованості, в т.ч., 6 370, грн. основного боргу, інфляційні в сумі 3 565, 87 грн., 502, 25 грн. 3% річних та 104, 38 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 181, 96 грн. в повернення витрат по оплаті послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процессу.

3. В позові на суму 3 100, 02 грн. відмовити.

Суддя В.А.Пахолюк

Дата підписання повного тексту рішення 11.03.2010 р.