ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.04.10 Справа№ 19/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Візантія-Тракт, м.Новояворівськ

до відповідача: Приватного підприємства Престиж-Експрес, м.Львів

про визнання недійсним акту надання послуг

Суддя Левицька Н.Г.

Секретар судового засідання: Байко А.Я.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 предст.

відповідача: ОСОБА_2 предст.

Представникам позивача та відповідача, які взяли участь у справі, розяснено їх процесуальні права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, зокрема право заявляти відводи.

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовились.

Суть спору.

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Візантія-Тракт до Приватного підприємства Престиж-Експрес про визнання недійсним акту надання послуг.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Товариство з обмеженою відповідальністю Візантія-Тракт (надалі позивач) звернулося з позовом до Приватного підприємства Престиж-Експрес (надалі відповідач) про визнання недійсним акту по наданню послуг від 31.08.2009р. № 1156.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, 31.07.2009р. між позивачем та відповідачем був підписаний акт про надання послуг на суму 21700,00грн.

Однак позивач вважає, що вказаний акт був підписаний позивачем помилково, оскільки договором від 30.08.2009р. №30/07-30 передбачено, що акт підписується на підставі заявки на перевезення вантажу, а заявки на перевезення вантажу позивач відповідачу не подавав.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

На підставі наведеного позивач просить визнати недійсним акт по наданню послуг від 31.07.2009 року № 1156.

У представленому відзиві відповідач позовні вимоги заперечив, покликаючись на те, що відповідно до акту надання послуг від 31.08.2009 року, який належно засвідчений підписом та печаткою уповноваженої особи позивача, відповідачем було надано послуги в повному обємі відповідно до вказаної заявки, загальною вартістю з ПДВ 21700,00грн. Дані послуги позивачем було прийнято та частково оплачено. На час підписання акту надання послуг претензій у позивача не було.

Крім того, посилання позивача на ч.1 ст.229 ЦК України в обґрунтування позовних вимог є безпідставним та не може бути застосоване до даного предмету спору, оскільки, оскаржуваний акт надання послуг за своєю юридичною природою не є правочином, а лише одним із бухгалтерських документів, необхідних для проведення розрахунків по договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі спори про визнання недійсними актів. Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин.

Предметом даного спору є визнання недійсним акту по наданню послуг від 31.08.2009р. № 1156.

Акт надання послуг за своєю природою не є правочином, а є лише одним із бухгалтерських документів, необхідних для проведення розрахунків по договору.

З цих мотивів, суд вважає, що провадження підлягає припиненню, оскільки вказаний акт по наданню послуг від 31.08.2009р. № 1156 не містить ознак актів, що відповідно до ст. 12 ГПК України, можуть бути визнані недійсними, тобто спір в цій частині не підвідомчий суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України передбачено, що суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.8 Декрету КМУ „Про державне мито сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадку припинення провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в суді чи в господарському суді.

Відповідно до п.13 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 р. N 1258, повернення коштів, внесених для оплати витрат, здійснюється у випадках та у розмірі, передбачених процесуальним законодавством, шляхом їх перерахування на рахунок платника, відкритий в установі банку, грошового переказу через іншу фінансову установу або відділення поштового зв'язку після звернення особи.

Повернення зазначених коштів здійснюється у порядку, передбаченому для повернення державного мита (судового збору).

За таких обставин сплачені судові витрати підлягають поверненню сторонам, які їх сплатили.

Враховуючи вищевикладене та керуючись, ст.ст. 43, 47-1, 49, п. 1 ч.1 ст. 80, ст. 86 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі за позовом Товариством з обмеженою відповідальністю Візантія-Тракт до Приватного підприємства Престиж-Експрес про визнання недійсним акту надання послуг від 31.08.2009р. №1156 припинити.

2. Видати довідки про повернення судових витрат, оскільки відповідно до п.2 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.10.1993р. N7-93 державне мито у сумі 85,00грн., перераховане на підставі квитанції від 18.01.2010р. №ПН1510 та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00грн. перераховані на підставі квитанції від 18.01.2010 року № ПН 1519 підлягають поверненню з Державного бюджету України.

Суддя Левицька Н.Г.