ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2010 року Справа № ПР30/236-10

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Павловського П.П.

суддів Чус О.В. (доповідач), ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Литвин А.П.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність №80 від 08.12.09;

від відповідача - 1: ОСОБА_3 представник, довіреність №1 від 01.08.10;

від відповідача - 2: ОСОБА_4 представник, довіреність №4/11-1 від 11.01.10;

розглянувши в судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.10р. у справі № ПР30/236-10

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

до: відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпробетон", м. Дніпропетровськ

До відповідача-2: Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В липні 2010р. Регіональне відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпробетон", м. Дніпропетровськ, відповідача-2: Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ про зобов'язання вчинити певні дії

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.10р. у справі № ПР30/236-10 (суддя Євстигнеєва Н.М.) позовні вимоги - задоволенні.

При винесені оскаржуваного рішення господарський суд виходив з того, що вбачає обовязковість передачу гуртожитків, які є обєктами права державної власності, крім гуртожитків, що знаходяться на балансі військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України та Міністерства Внутрішніх справ України, у власність територіальних громад передбачена Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", який набрав законної сили з 01.01.2009 року.

Не погодившись з зазначеним рішенням, представник відповідача-2 по справі звернувся в Дніпропетровський апеляційний господарський суд з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, вважає, його прийнятим з неповним зясуванням обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення господарського суду скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві до відзиву на апеляційну скаргу представник позивача по справі просить суд залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, в серпні 1993 року відбулась приватизація орендного підприємства "Придніпровський завод залізобетонних конструкцій" шляхом викупу на підставі договору купівлі-продажу майна державного підприємства - цілісного майнового комплексу орендного підприємства від 20.08.1993 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, як продавцем, та організацією орендарів орендного підприємства "Придніпровський завод залізобетонних конструкцій", як покупцем.

За пунктом 1 цього договору продавець продав, а покупець купив державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Придніпровський завод залізобетонних конструкцій", розташований за адресою: 320112 м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 4 на земельній ділянці загальною площею 22,15 га. Вартість придбаного цілісного майнового комплексу, згідно п.1.2 договору, складає 109 мільйонів 163 тисячі карбованців. Відповідно до розділу 7 Плану приватизації орендного підприємства "Придніпровський завод залізобетонних конструкцій" на балансі підприємства станом на 01.07.1993 року перебувають об'єкти соціально-культурного призначення, в тому числі й гуртожиток 1992 року введення, балансовою вартістю 16 977 крб.

Гуртожитки, як обєкти державного житлового фонду не підлягали приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна" та не входили до статутного фонду підприємства, що приватизується.

З матеріалів справи вбачається, що при приватизації ВАТ Промислово-будівельної компанії "Придніпровський завод" спірний гуртожиток по вул. Карагандинській, 11а у м. Дніпропетровську не увійшов до складу цілісного майнового комплексу та не був переданий у власність ВАТ промислово-будівельної компанії "Придніпровський завод", правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпробетон", а лише перебуває у нього на балансі, тобто даний гуртожиток є державною власністю. Відповідно до Закону України "Про передачу обєктів права державної та комунальної власності" житлові будинки та гуртожитки передаються з державної у комунальну власність безоплатно.

Разом з житловим фондом передаються вбудовані та прибудовані приміщення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду.

Вбачається, що позивачем прийнято рішення про передачу у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська обєктів державного житлового фонду, в тому числі й спірного гуртожитку, який в процесі приватизації не увійшов до статутного фонду підприємства. Однак рішення про передачу спірного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади міста відповідачами не виконується.

В свою чергу, листом від 04.06.09р. № 3/2774 управління житлового господарства міської ради повідомило відповідача-1 про необхідність надання відповідної документації, з метою виконання порядку передачі в комунальну власність зазначеного гуртожитку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.11.95р. № 891 Про затвердження Положення про порядок передачі відповідно в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував в повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій . від 21.09.98 № 1482 Про передачу обєктів права державної та комунальної власності на підставі Закону України Про передачу обєктів права державної та комунальної власності та рішення міської ради від 06.11.02р. № 36/4 Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом до складу ліквідаційної маси не можуть бути включені речі, індивідуально визначеного характеру (саме до такого типу належить спірне майно), які належать банкруту на підставі речових прав, крім права власності і повного господарського відання.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про управління обєктами державної власності обєктами управління державної власності є, в тому числі, державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних фондів або залишилось після ліквідації підприємств та організацій.

За статтею 4 зазначеного закону, субєктами управління обєктами державної власності є Фонд державного майна України, міністерства та інші органи виконавчої влади, органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремим законодавством, тощо.

Відповідно до ст. 7 закону, визначені повноваження Фонду Державного майна України щодо управління обєктами державної власності, зокрема, приймати рішення про подальше використання окремого індивідуально визначеного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських організацій, але перебуває на їх балансі.

Згідно п.1.4. Положення, затвердженого наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.99 р. № 908/68 одним із способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, є передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98р. N 1482.

Відповідно до п.п.2.4.1. п. 2.4. Положення передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади здійснюється, передусім, у випадках, за яких майно не підлягає приватизації, не може бути передано в оренду. Визначення конкретного органу управління здійснюється з урахуванням функціонального призначення майна та компетенції відповідного органу, до сфери управління якого передається майно.

Відповідно до п. 1.4.2 зазначеного Положення, при необхідності обрання такого способу управління майном як передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади є необхідність створення державними органами приватизації Комісії, до складу якої входять фахівці відповідного органу приватизації, відповідного галузевого міністерства (іншого центрального органу виконавчої влади), органу місцевого самоврядування (місцевої державної адміністрації) та представники господарських товариств тощо. На підставі комісії видається відповідний наказ державного органу приватизації, яким визначається спосіб управління майном.

До того ж умовою передачі майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади є висновки інвентаризаційної комісії про результати проведення інвентаризації державного майна яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі (п. 1.4.1).

На підставі вищезазначеного, колегія суддів вбачає недотримання позивачем процедури здійснення передачі майна, яке не підлягає приватизації в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади, передбаченої чинним законодавством, у звязку з чим колегія суддів вважає вимоги викладені в позовній заяві необґрунтованими та передчасними, а оскаржене рішення господарського суду, винесеним з порушенням норм матеріального права та неповним зясування обставин, що мають значення для справи, що згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області підлягає скасуванню..

Керуючись ст.ст.101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.10р. у справі № ПР30/236-10 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя П.П.Павловський

Суддя О.В.Чус

Суддя В.В.Швець