ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" вересня 2010 р.Справа № 16/1572-10

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк в особі Хмельницької обласної філії АКБ "Укрсоцбанк" м. Хмельницький

про - визнання недійсним договору № 880/123-НКЛМ 3 від 11.05.06 р. та додаткових до нього договорів;

- визнання недійсним іпотечного договору від 11.05.06 р. та додаткових до нього договорів;

- зобовязання приватного нотаріуса виключити з Державного реєстру іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна.

Суддя В. В. Магера

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю № 02-04/528 від 17.11.09 р.;

Суть спору: Позивач в позовній заяві просить суд: визнати недійсним договір № 880/123-НКЛМ 3 від 11.05.06 р. та додаткові до нього договори; визнати недійсним іпотечний договір від 11.05.06 р. та додаткові до нього договори та зобовязати приватного нотаріуса виключити з Державного реєстру іпотек та єдиного реєстру заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна.

Позивач повноважного представника в судове засідання 23.09.10 р. не направив, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання 13.09.10 р. зявився, подав письмовий відзив на позов, в якому повідомив суду наступне: 11.05.2006 р. між Позивачем та Відповідачем (ПАТ „Укрсоцбанк) було укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 880/123 НКЛМ 3 від 11.05.2006 року (падалі за текстом „Договір кредиту), у відповідності до якого Кредитор зобов 'язувався надати Позичальнику грошові кошти в сумі до 70 000, 00 (сімдесят тисяч) доларів СІЛА 00 центів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості. платності та цільового характеру використання та З кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту в строк до 08 травня 2013 року.

21.10.2008 р. між - Кредитором (ПАТ „Укрсоцбанк) та Позичальником (ОСОБА_1М.) укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 880/123 НКЛМ 3 від 11.05.2006 року в якому визначено, що надання Кредиту здійснюється окремими частинами - транші зі сплатою 14,5% річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань Позичальника (Позивача) за Договором кредиту, останнім ОСОБА_1 було укладено з Банком (Відповідачем) іпотечний договір, посвідчений 11.05.2006 р. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1516, та відповідно накладено заборону відчуження переданого в іпотеку об'єкта до повного виконання Позичальником своїх зобов 'язань за Договором кредиту.

У позовній заяві Позивач посилається на ст. 524 Цивільного кодексу України, відповідно до якої „зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Разом з тим, на думку відповідача, позивач не враховує ч.3 ст.533 ЦК України, у відповідності до якої „Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Також посилається Позивач у своїй позовній заяві на ст.35 Закону України „Про ОСОБА_4 банк України, згідно якої „Гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, приймається, усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Зі слів відповідача, вказаний Закон хоча і визначає національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містить заборони, а відтак і не позбавляє Банк можливості на вираження грошового зобов'язання в іноземній валюті.

У відповідності до ч.2 ст.37 Закону України „Про ОСОБА_4 банк України, ОСОБА_4 банк не може обмежувати права суб'єктів валютного ринку на здійснення операцій з іноземною валютою, гарантовані їм законом.

У відповідності до п. 1 ст. З Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року „Про систему валютного регулювання і валютного контролю (надалі за текстом „Декрет) встановлено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для. оплати будь-яких вимог та зобов 'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Пунктом 2 ст.1 Декрету визначено поняття „валютної операції, якою відповідно є в т.ч. „операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між: резидентами у валюті України;.., право на проведення яких уповноважені банки отримують на підставі відповідної ліцензії ОСОБА_4 банку України.

Ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України МІ5-93 від 19.02.1993 р. „Про систему валютного регулювання і валютного конролю передбачено види ліцензій (генеральні та індивідуальні), а також підстави їх видачі ОСОБА_4 банком України. Вказана стаття Декрету одночасно регламентує, що:

„Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період діїрежиму валютного регулювання,

„Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії з-поміж інших, визначених Декретом валютних операцій, потребують такі операції (питання щодо правомірності проведення яких Банком-Відповідачем, є предметом спору):

„..в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави;...

Зі слів відповідача, посилання Позивача у позовній заяві на ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 р. „Про систему валютного регулювання і валютного конролю, як на підставу визнання договору кредиту, а відтак і договорів забезпечення, недійсними, спростовується наступним..

Відповідно до п.п. ч.4 ст.5 Декрету, необхідність отримання Банком індивідуальної ліцензії на проведення вказаної валютної операції обумовлена певним обмеженням, а саме: „якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством мелісі.

На думку відповідача, у позовній заяві позивачем не наведено жодних нормативних документів, правовий аналіз яких дає підстави вважати укладену кредиту операцію такою, що проведена Банком-Відповідачем з порушенням меліс встановлених діючим законодавством.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) „кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.., а відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК „доказування не може грунтуватись на припущеннях.

В свою чергу, на обгрунтування заперечення на позовну заяву відповідач просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_4 банку України №28-313/2178 від 29.05.2001 р., у відповідності до якого (станом на вказану дату) „вимоги або інші обмеження відносно граничного розміру сум і строків повернення кредитів у іноземній валюті, що залучаються чи надаються резидентами України, діючим законодавством не встановлені, тому здійснення резидентами операцій по отриманню чи наданню кредитів у іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії ОСОБА_4 банку України.

Позиція ОСОБА_4 банку України щодо правомірності укладення кредитних договорів в іноземній валюті викладена в ОСОБА_4 банку України від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612, та полягає в наступному: уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Що стосується п.г ч,4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 р. „Про систему валютного регулювання і валютного конролю, відповідно до якого індивідуальної ліцензії потребують валютні операції з використанням іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, відповідач повідомляє наступне: відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі ОСОБА_4 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління ОСОБА_4 банку України від 14.10.2004 р. №483, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 р. за № 1429/10028, „використання іноземної валюти, як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_4 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Законом України „Про банки і банківську діяльність визначено, що банківська ліцензія -документ, який видається ОСОБА_4 банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Закот, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції передбачені ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Як кредитні у цьому законі (ч.1 ст.49) розглядаються операції, зазначені у п.3 ч.1 та у пунктах 3-7 ч.2 ст.47 цього Закону, тобто:

- розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик,

- організацію купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів; здійснення

операцій на ринку цінних паперів від свого імені (включаючи андерраїппииг);

- надання гарантій і поручительств та інших зобов'язань від третіх осіб, які

передбачають їх виконання у грошовій формі:

- придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари

чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів

і (факторинг);

- лізинг.

Звідси, відповідачем зроблено висновок про те, що одним із способів розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик - є надання банківського кредиту.

У відповідності до ст.2 Закону України „Про банки і банківську діяльність, банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання, боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Дана стаття дає і визначення поняттю „кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Тому, зі слів відповідача, договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 880/123-НКЛМ 3 від 11.05.2006 р. укладений між Позивачем та ПАТ „Укрсоцбанк, з усіма належними повноваженнями наданими останньому, оскільки ПАТ „Укрсоцбанк у встановленому законом порядку отримав банківську ліцензію на здійснення всіх вище перелічених операцій, в тому числі кредитних (копія ліцензії ОСОБА_4 банку України №5 видана АКБ „Укрсоцбанк від 27.09. 1997 р. з додатком до неї а також копії Дозволів, що видані ОСОБА_4 банком України для ПАТ „Укрсоцбанк з додатками до них.

У відповідності до п.5.3 глави 5 Положення "Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", затвердженого постановою ОСОБА_4 банку України від 17.07.2001 р. №275 визначено, що письмовий дозвіл па здійснення операцій з валютними цінностями с генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю."

Посилаючись на викладені у письмовому відзиві на позов доводи та заперечення, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, судом враховується, що згідно п.1 ст.77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, зокрема у звязку із неявкою в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги неявку у судове засідання представника позивача, спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому суд вважає за необхідне з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин відкласти розгляд справи на іншу дату.

Керуючись ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, СУД

У Х В А Л И В:

Розгляд справи № 16/1572-10 відкласти на 10 год. 00 хв. „14 жовтня 2010 року.

Зобов'язати позивача - подати в судове засідання копію довідки органу державної статистики про включення до Єдиного державного реєстру, оригінал договору № 880/123-НКЛМ 3 від 11.05.06 р. та додаткові договори до нього; іпотечний договір від 11.05.06 р. та додаткові до нього договори.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду Хмельницької області за адресою: м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1, каб. 329

Явка повноважних представників сторін у засідання суду обовязкова.

Суддя В.В. Магера

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи, 2 - позивачу, 3 - відповідачу.