ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"27" лютого 2010 р. Справа № 62/32-10

Суддя господарського суду Суярко Т.Д. розглянувши матеріали по позовній заяві (вх.№ 1403/4-62 від 23.02.10) Суб"єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1, м. Київ

до Суб"єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, м. Харків

про стягнення 35200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - СПДФО ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить зобов"язати відповідача - СПДФО ОСОБА_2 звільнити приміщення та не чинити перешкод у його користуванні позивачем, зобов"язати відповідача сплатити орендну плату в сумі 10000,00 грн., зобов"язати відповідача сплатити рахунки за комунальні та інші послуги, відшкодувати збитки за неодноразові поїзди представника позивача до міста Харкова в розмірі 1200,00грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 24000,00 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що їх подано з порушенням п.3 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не подано доказів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку та розмірі.

Згідно п.33 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України за №15 від 22.04.1993р. з позовних заяв, що носять одночасно майновий і немайновий характер, державне мито сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру, і за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру.

Відповідно до п. 37 вищенаведеної Інструкції до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, що не підлягають вартісній оцінці.

В даному випадку вимога позивача про зобов`язання відповідача звільнити приміщення та не чинити перешкод у його користуванні позивачем є вимогою немайнового характеру.

Розмір мита згідно до п.п."а", "б" розд.2 ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" із заяв майнового характеру складає 1% від ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; із позовних заяв немайнового характеру ставка державного мита встановлюються в розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тобто 85,00 грн. (17,00 грн. х 5 = 85,00 грн.).

За таких обставин, з урахуванням об'єднання в одній позовній заяві майнових вимог та немайнових вимог державне мито повинно бути сплачено виходячи із вартості часток, що слід виплатити у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 6

неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - за майнову вимогу, а також 85 грн. за немайнову вимогу.

Натомість позивачем не надано доказів сплати державного мита в установленому розмірі за вимогу зобов"язання відповідача звільнити приміщення та не чинити перешкод у його користуванні.

З урахуванням вищевикладеного, у суду наявні правові підстави для повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 33, 37 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України за №15 від 22.04.1993р., п.п. "а", "б" розд.2 ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", ст. 57, п. 4 ч.1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву та додані до неї документи на 9 аркушах, в тому числі оригінали квитнації №2907027 від 23.02.10р. про сплату 360,00грн. державного мита та №2907073 від 23.02.10р. про сплату 236,00грн. витрат за інформаційно-технічні послуги.

Суддя Суярко Т.Д.

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджує повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ст.63 ГПК України).