ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"12" лютого 2010 р.Справа № 16/2337

За позовом першого заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Виробничого об'єднання " Хмельницькі теплові мережі", м. Хмельницький, органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у даних спірних відносинах Міністерства палива та енергетики України, м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства "Теофіпольський цукровий завод", смт. Теофіполь

про стягнення 1 048 970,61 грн.

Суддя В.В. Магера

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 10.04.09 р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 15.07.2008р.

За участю - ОСОБА_3 прокурор відділу прокуратури області.

Суть спору: Прокурор в інтересах позивача звернувся із позовом, в якому просить суд із врахуванням збільшення позовних вимог, яке прийнято судом, стягнути з відповідача 1 048 970,61 грн. основної заборгованості, 162 391,99 грн. інфляційних нарахувань та 26 581,29 3% річних.

Повноважний представник відповідача в судове засідання зявився та подав письмовий відзив на позов, в якому повідомив суду про те, що газ, який придбавався ВАТ „Теофіпольський цукровий завод не використовувався в господарській діяльності товариства, а направлявся виключно для задоволення соціальних потреб.

Саме тому, зі слів відповідача, спроможність ВАТ „Теофіпольський цукровий завод вчасно і в повному обсязі проводити розрахунки із ВО „Хмельницькі теплові мережі має пряму залежність від розрахунків кінцевих споживачів за спожитий газ.

В період дії договорів на постачання газу установи та організації, що фінансуються з державних та місцевих бюджетів, а також населення мали постійну та значну за обсягом прострочену заборгованість перед ВАТ „Теофіпольський цукровий завод за вироблену та поставлену ним теплову енергію, що в свою чергу стало причиною існування заборгованості з боку ВАТ „Теофіпольський цукровий завод ВО „Хмельницькі теплові мережі.

Станом на 01.01.2010 р. борг установ та організацій, що фінансуються з державних та місцевих бюджетів за поставлену теплову енергію перед ВАТ „Теофіпольський цукровий завод становить 238 000,00 гривень, а заборгованість населення орієнтовно становить 100 000,00 грн.

Не оспорюючи наявність факту існування боргу перед ВО „Хмельницькі теплові мережі за поставлений газ позивач наголошує на тому, що остаточний розмір заборгованості залишається на даний момент не з'ясованим, в тому числі і через те, що між сторонами договору не укладений акт звірки взаємних розрахунків за 2009 р.

Разом із тим позивач звертає увагу суду на те, що ВАТ „Теофіпольський цукровий завод є підприємством із сезонним циклом виробництва. Сезон цукроваріння починається в вересні і продовжується до листопада місяця. При цьому процес підготовки заводу до сезону цукроваріння носить тривалий і дуже складний характер, який зокрема пов'язаний із ремонтом основних засобів в міжсезонний період та фінансуванням сільськогосподарських робіт, які потребують значних фінансових витрат на придбання насіння, палива, міндобрив, вугілля, мазуту, вапнякового каміння, а також природного газу тощо.

Таким чином, в даний час ВАТ „Теофіпольський цукровий завод намагається здійснити підготовку заводу до сезону цукроваріння 2010 року, що потребує значних фінансових ресурсів і вкрай утруднено без залучення кредитних коштів.

Тому, ВАТ „Теофіпольськй цукровий завод змушене направляти майже всі фінансові ресурси на підготовку заводу до сезону цукроваріння 2010 р. та виплату заробітної плати працівникам заводу. Між тим, у відповідності до вимог останньої частини ст.15 Закону України „Про оплату праці оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Крім того, як стверджує позивач, цілісний майновий комплекс ВАТ „Теофіпольський цукровий завод та рухоме майно товариства знаходиться в заставі у ВАТ „Кредобанк, і таким чином це унеможливлює погашення заборгованості перед ВО „Хмельницькі теплові мережі за рахунок майна ВАТ „Теофіпольський цукровий завод.

Звідси, враховуючи викладені у письмовому відзиві на позов обставини та доводи, відповідач просить суд при прийнятті рішення по справі розстрочити заборгованість ВАТ „Теофіпольський цукровий завод строком на 12 місяців рівними платежами від суми заборгованості.

Представник позивача та прокурор в судове засідання 12.02.2010р. прибули, позовні вимоги із урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог підтримали.

Представник відповідача в засідання суду прибув, подав додаткові пояснення до справи від 12.02.2010р., згідно яких заперечує проти збільшення позовних вимог позивачем, вважає подані розрахунки безпідставним і такими, що суперечать фактичним обставинам. Відповідач вказує, що позовна заява, на підставі якої було порушено провадження у цій справі, датована 15 грудня 2009р., проте, у відповідності до розрахунків, які додані позивачем до позовної заяви, заборгованість за поставку природного газу нарахована із січня 2006р.

Відповідач вказує, що договором № 68-06/05-2132-ТЕ-34 від 03.01.2006р. було встановлено порядок та умови проведення розрахунків за поставлений природний газ, а саме:- перша оплата в розмірі 34 % проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця, в даному випадку не пізніше -10 січня 2006р.; подальші оплати провадяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування природного газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця.

Таким чином, вважає, що 08 грудня 2006 р. сплив термін виконання зобов'язань ВАТ „Теофіпольський цукровий завод" щодо здійснення оплати за природний газ, який був поставлений з січня 2006р. до 01 грудня 2006р. Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, тобто вважає, що в даному випадку перебіг строку позовної давності щодо оплати за природний газ, поставлений на ВАТ „Теофіпольський цукровий завод" до 01 грудня 2006р. почався з 09 грудня 2006р.

Вказує, що із розрахунків, які додані позивачем до позовної заяви випливає наступне: з січня 2006 по 01 грудня 2006р. на ВАТ „Теофіпольський цукровий завод було поставлено газу та надано супутніх послуг щодо транспортування газу на загальну суму 897760,61 грн., переплата ВАТ „Теофіпольський цукровий завод" за спожитий до 01.01.2006р. газ станом на 01.01.2006р. становила 8749,05 грн., в період з 01.01.2006 по 01.12.2006р. було здійснено оплат за поставлений природний газ та надані послуги на загальну суму 757340,00 грн.

Таким чином, щодо вимог про стягнення заборгованості за поставлений природний газ, яка виникла станом на 01.12.2006р. на загальну суму 131671,56 грн. (897760,61 - 766089,05), відповідач вважає, що по ній сплив строк позовної давності, а позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог відсутні вимоги щодо поновлення стоку позовної давності.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 162391,99 грн., відповідач зазначає наступне: у відповідності до вимог ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином вважає, що сума, на яку збільшено позовні вимоги через врахування індексу інфляції за прострочення виконання боргових зобов'язань не є збитками.

Відповідач вказує, що сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за період з березня по листопад 2006р., є безпідставною, оскільки сплив термін позовної давності для висунення таких вимог.

Із змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України випливає, що якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді - періоді дефляції повинна зменшуватися. Оскільки індекс інфляції в липні 2008р. становив - 99,5 %, а в серпні 2008р. 99,9%, то при визначенні загальної суми, яку намагається стягнути позивач з урахуванням індексу інфляції, невірно розрахований розмір таких нарахувань за вищезазначені два місяці, а відтак невірно визначений і загальний розмір таких нарахувань, а саме 162391,99 грн.

Відповідач посилається, що згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування індексу інфляції здійснюється на суму боргу, проте згідно п.6.1 договору постачання природного газу № 68-06/05-2132-ТЕ-34 від 03.01.2006р. остаточний розрахунок за поставлений природний газ повинен здійснюватись до 08 числа, наступного за місяцем поставки. Проте, в розрахунках, які додані позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, визначення розміру сум, які донараховані за індексами інфляції, зроблено з 01 числа кожного місяця.

Відповідач також звертає увагу суду на те, що сума боргу, на яку здійснювались донарахування за індексом інфляції, кожний раз зменшувалась з дня, наступного за днем здійснення ВАТ „Теофіпольський цукровий завод" оплат за поставлений природний газ. Тому, відповідач вважає, що донарахування за індексом інфляції необхідно проводити не з 1 числа по 1 число наступного місяця, а визначати на 08 число кожного місяця розмір існуючої заборгованості за поставлений природний газ, корегувати цей розмір з урахуванням дати здійснення кожного окремого платежу, враховувати вартість наступної поставки природного газу і саме на цю суму в кожний окремий проміжок часу (який визначається певною кількістю днів) робити донарахування за індексом інфляції.

Таким чином, відповідач стверджує, що позивачем невірно визначений загальний розмір донарахувань за індексом інфляції, а саме в сумі 162391,99 грн.

Щодо стягнення збитків у розмірі 25581,29 грн., які нараховані позивачем із розрахунку 3 % річних, то відповідач, посилаючись на ч. 2 ст. 224 ГК України, вважає, що нараховані позивачем суми 3% річних не являються збитками.

Щодо суми сплати боргу з нарахуванням 3 % річних за період з березня 2006р. по листопад 2006р. включно, то як вже зазначалося вище, по таким сумам сплив термін позовної давності, тому відповідач вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, нарахування 3% річних здійснюється на суму боргу. Сума боргу, на яку здійснювались донарахування 3% річних, кожний раз зменшувалась з дня, наступного за днем здійснення ВАТ „Теофіпольський цукровий завод" оплат за поставлений природний газ. Тому, вважає, що позивачем невірно визначений загальний розмір донарахувань 3 % річних, а саме 25581,29 грн.

Із врахувань вищевикладеного, відповідач просить відмовити позивачу в позові.

Представниками позивача та відповідача в засідання суду в порядку ст. 69 ГПК України подане письмове клопотання від 12.09.2010р., погоджене із прокурором, про продовження строку вирішення спору на два місяці.

Згідно ч.1 ст.69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Відповідно до ч.4 ст.69 ГПК України, за клопотанням обох сторін чи клопотанням однієї сторони, погодженим з другою стороною, спір може бути вирішено у більш тривалий строк, ніж встановлено частиною першою цієї статті.

Заявлене сторонами клопотання щодо продовження строку розгляду спору будь чиїх прав, свобод та законом охоронюваних інтересів не порушує, нормам чинного законодавства відповідає, а тому судом приймається та підлягає задоволенню. Строк вирішення спору по справі судом продовжується до 16.04.2010р.

У звязку із викладеним, суд вважає за необхідне з метою повного та всебічного розгляду матеріалів справи відкласти розгляд справи у відповідності із нормами ст. 77 ГПК України для витребування нових доказів у справі.

Керуючись ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, СУД

У Х В А Л И В:

Клопотання сторін про продовження строку вирішення спору по справі задовольнити.

Строк вирішення спору по справі № 16/2337 продовжити до „16 квітня 2010 року.

Розгляд справи №16/2337 відкласти на 10 год. 00 хв. „02 березня 2010 року.

Зобов'язати сторони провести звірку взаємних розрахунків щодо оплати за спожитий газ за період 2009 р., для чого представнику відповідача прибути до позивача, а останньому створити належні умови для проведення звірки. Акт звірки взаєморозрахунків подати суду до дня слухання справи.

Зобов'язати позивача надати письмовий відзив на позов в рахуванням додаткових заперечень до позову, детальний розрахунок заборгованості, в т.ч. річних та інфляційних.

Явка повноважних представників сторін та прокурора в судове засідання обовязкова.

Суддя В.В. Магера

Віддруковано 5 прим.:

1 - до матеріалів справи;

2 - позивачу;

3 відповідачу;

4 прокуратура області, 5- Міністерству палива та енергетики, м.Київ.