ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

від "29" червня 2010 р. по справі № 04/53-38.1

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Підприємства теплових мереж "Ковельтепло"

до Підприємця ОСОБА_1

про стягнення 5 041,98 грн.

Суддя: Філатова С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: н/в

від відповідачів: н/в

СУТЬ СПОРУ:

Підприємство теплових мереж "Ковельтепло" звернулося з позовом до підприємця ОСОБА_1 про стягнення 5041,98грн., в т.ч. 2408,75грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 2408,75 грн. пені за період з жовтня 2009р. по березень 2010р., 178,26 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2009р. по лютий 2010р. та 46,22грн. 3% річних за період з серпня 2009р. по березень 2010р. згідно ст.625 ЦК України.

Розгляд спору відкладався згідно зі ст.77 ГПК України у звязку з неявкою відповідача.

На запит суду надійшов витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців №5974929 від 19.05.2010р., згідно з яким підприємець ОСОБА_1 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, куди і надсилалася ухвала суду.

Відповідач в судові засідання не зявився, ухвала суду повернулася з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Примірник повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернутий органами звязку з позначкою "за закінченням терміну зберігання" з урахуванням конкретних обставин даної справи є належним доказом виконання господарським судом обовязку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, а тому, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами згідно зі ст.75 ГПК України, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

01.01.2007р. між Підприємством теплових мереж "Ковельтепло" та Підприємцем ОСОБА_1 укладена угода №443 на відпуск теплової енергії, якою сторони погодили умови щодо відпуску і споживання теплової енергії і гарячої води згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

На виконання умов угоди позивач за період з жовтня 2008р. по липень 2009р. відпустив відповідачу теплову енергію на суму 6 914,40грн.

Пунктом 10-В угоди передбачено, що відповідач проводить щомісячну оплату за послуги не пізніше 15 числа наступного за розрахунковим місяця.

Відповідач взяті на себе зобовязання виконав частково, що призвело до звернення кредитора з позовом до суду.

Статтею 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію.

Пунктом 6 ст.276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Тарифи на послуги затверджені рішеннями Виконавчого комітету Ковельської міської ради №345 від 29.07.2008р., №629 від 23.12.2008р., №96 від 12.02.2009р.

Заборгованість за спожиту теплову енергію на день розгляду спору становить 2 408,75грн., стверджується угодою №443 від 01.01.2007р., рішеннями Виконавчого комітету Ковельської міської ради №26 від 29.01.2007р., №345 від 29.07.2008р., №629 від 23.12.2008р., №96 від 12.02.2009р., рахунками за спірний період, відповідачем не оспорена та підлягає до стягнення з Підприємця ОСОБА_1 в силу ст.275 ЦК України, ст.193 ГК України, відповідно до яких учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 14 угоди у випадку несвоєчасної оплати за послуги споживачу нараховується пеня в розмірі 1% за кожен день прострочення платежу відповідно до ЗУ "Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Вимога позивача щодо стягнення 2 408,75 грн. пені за період з жовтня 2009р. по березень 2010р. підставна згідно ст.ст.230-232 ГК України, ЗУ "Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", п.14 договору.

Проте, зважаючи на ступінь виконання зобовязань за договором (близько 65%) та непредставлення позивачем доказів понесення збитків, суд, керуючись ст. 233 ГК, ч. 3 ст. 83 ГПК, вважає за можливе зменшити розмір штрафу та стягнути з відповідача 241грн. пені.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на викладене, підставні вимоги позивача щодо стягнення 178,26 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2009р. по лютий 2010р. та 46,22грн. 3% річних за період з серпня 2009р. по березень 2010р. згідно ст.625 ЦК України.

Ці додаткові суми, що сплачуються боржником, є самостійним способом захисту цивільного права кредитора у грошових зобовязаннях і спрямовані на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті державного мита в сумі 102грн. та 236грн. платежу за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 193, 233, 275 ГК України, ст. 625 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк, вул.Світла, 9/29, код НОМЕР_1

на користь Підприємства теплових мереж "Ковельтепло", м.Ковель, вул. Володимирська, 97а,

2 408,75грн. основного боргу, 241грн. пені, 178,26грн. інфляційних втрат, 46,22грн. 3% річних, 102грн. витрат по сплаті державного мита та 236грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. У стягненні 2 167,75грн. пені відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Філатова С. Т.