ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" листопада 2010 р. Справа № 6/119/10-64

Господарський суд Волинської області під головуванням судді

ОСОБА_1, розглянувши справу

за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3

до відповідачів:

1)ОСОБА_2 ОСОБА_4,

2)ОСОБА_2 ОСОБА_5

про стягнення 88 110,00 грн.

з участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 підприємець,

від відповідачів: не прибули.

Суть спору:

Позивач - ОСОБА_2 ОСОБА_6, звернувшись з позовом до відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_2 ОСОБА_5 просить стягнути грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США, що в еквіваленті становить 88 110 грн. за неналежне виконання зобовязань.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до одностороннього правочину від 04.04.2009 р. оформленого розпискою, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Апполонієвичем було спільно придбано мікроавтобус Івеко 35с13, д/н НОМЕР_1 шляхом оплати кожним із власників по 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США.

Як зазначено в розписці, наданої ОСОБА_4, автомобіль зареєстрований на ОСОБА_5 (дружину ОСОБА_7).

Згідно цієї розписки, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони дійшли згоди, що при відчуженні мікроавтобуса IVEKO, д/н НОМЕР_1 суму, за яку він буде проданий, розподілити (50% на 50%).

Проте, як стало відомо позивачу, зазначений автомобіль переданий відповідачем ОСОБА_4 у заставу без його згоди.

У звязку з цим, 14.07.2009 р. позивачем були направлені відповідачам претензії з вимогою в семиденний термін з дня їх отримання повернути вкладені ним на придбання автомобіля гроші (11 000 доларів США). Однак, останні залишені адресатами без задоволення.

Вбачаючи при вирішенні даного спору у господарській діяльності відповідачів: ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_2 ОСОБА_5, проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, при укладенні одностороннього правочину з підприємцем ОСОБА_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, порушення законності, що містять ознаки дії -шахрайство, переслідуваної в кримінальному порядку за ст.190 КК України, судом на підставі ухвали від 22.12.2009 р. було зупинено провадження у справі та направлено матеріали справи до Луцького МВ УМВС України у Волинській області для проведення перевірки щодо факту укладення між ПП Лучко ОСОБА_6 та ПП Мельник ОСОБА_8, ПП Мельник ОСОБА_9 одностороннього правочину від 04.04.2009 р.

Відповідно до ухвали суду від 22.10.2010 р. провадження у справі поновлено у звязку з надходженням з Луцького МВ УМВС України у Волинській області відмовного матеріалу № 140 по заяві ОСОБА_3 з приводу неправомірних дій ОСОБА_4

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що придбаний у спільну власність автомобіль без його згоди був переданий ОСОБА_4 в заставу.

До матеріалів справи позивачем долучено копію виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 17.03.2010 р. по цивільній справі № 2-4502/09 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_5 про звернення стягнення.

Відповідачі письмових заперечень по суті позовних вимог не подали, в судове засідання не зявились, хоча належним чином неодноразово повідомлялись про час та місце розгляду справи. Ухвали суду, направлені за їх адресою, повернуті на адресу суду з поштовою відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву та витребувані документи суду не подані, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали по справі, заслухавши пояснення позивача, судом встановлено наступне.

Відповідно до одностороннього правочину від 04.04.2009 р. шляхом надання розписки, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Апполонієвичем було спільно придбано мікроавтобус Івеко 35с13, д/н НОМЕР_1. При цьому, кожним із власників внесено плату по 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США.

Відповідно до розписки, наданої ОСОБА_4, автомобіль зареєстрований на ОСОБА_5 (дружину ОСОБА_7).

Разом з тим, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_3 з другої сторони дійшли згоди, що при відчуженні мікроавтобуса IVEKO, д/н НОМЕР_1, суму, за яку він буде проданий буде розподілено (50% на 50%).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, зобовязання між сторонами виникли на підставі правочину від 04.04.2009 р., що свідчить про сплату позивачем відповідачу - підприємцю ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 11 000 (одинадцять тисяч) доларів США на придбання мікроавтобуса Івеко 35с13, д/н НОМЕР_1.

Зазначений факт підтверджується у постанові Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 16.12.2009 р., поясненнями відповідача ПП ОСОБА_4, наданими 11.01.2010 р. при проведенні співробітниками СДСБЕЗ Луцького МВ УМВС України у Волинській області перевірки по фактах, викладених у зверненні ОСОБА_3 з приводу неправомірних дій ОСОБА_4, що містяться в відмовному матеріалі № 140-10.

Оскільки, зобовязанням, як це визначено ст.. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Між тим, з доводів позивача ПП ОСОБА_3, а також виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 17.03.2010 р. по цивільній справі № 2-4502/09 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_5 про звернення стягнення вбачається, що належний ОСОБА_5 на праві власності автомобіль », модель 35С13, рік випуску: 2003, тип ТЗ: пасажирський автобус, № кузова/шасі ZCFC418, реєстраційний номер: АС 9438 переданий в заклад ПриватБанку шляхом вилучення.

Як визначено ст.578 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Водночас, згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки порушення зобовязання, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання (ст..615 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

14.07.2009 р. позивачем були направлені відповідачам претензії з вимогою в семиденний термін з дня їх отримання повернути вкладені ним на придбання автомобіля гроші (11 000 доларів США).

Зазначені вимога згідно поштових повідомлень про вручення отримані адресатами 20.07.2009 р., однак залишена без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Оскільки справу до розгляду в суді доведено з вини відповідачів, то судові витрати, які складаються із державного мита в сумі 881, 10 грн., послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236, 00 грн. слід покласти на них.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 11, 509, 530, 541, 578, 610 - 612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

вирішив:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_7 (м.Луцьк, вул.Андрузького, 19, банківські реквізити невідомі) та Приватного підприємця ОСОБА_5 (м.Луцьк, вул.Андрузького, 19, банківські реквізити невідомі) в користь ПП Лучко ОСОБА_6 (м.Луцьк, пр..Відродження, 16а/55, ідент. код СПД НОМЕР_2) солідарно грошові кошти в розмірі 11 000 доларів США, що в еквіваленті становить 88 110 грн., що підтверджується довідкою НБУ № 06.042/136-2489 від 29.09.2009 р. та 881, 10 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита, 236, 00 грн. в повернення витрат по оплаті послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя В.А.Пахолюк

Дата складання повного тексту рішення 11.10.2010 р.