ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

від "28" вересня 2010 р. по справі № 04/94-40

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Підприємця ОСОБА_1

до Підприємця ОСОБА_2

про стягнення 33 826,31 грн. шкоди

Суддя: Філатова С.Т.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_1 - підприємець

від відповідача: ОСОБА_3 - дов. від 20.05.10 р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу згідно ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки.

СУТЬ СПОРУ:

Підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 33 826,31грн., завданої внаслідок порушення умов договору інвестування будівництва Книжкового пасажу по вул. Лесі Українки 35 "а" у м. Луцьку, непередання обєкту інвестиції у власність за актом, що змусило з 2003 року орендувати торгові площі на Завокзальному ринку Волинської облспоживспілки у м.Луцьку для провадження підприємницької діяльності.

В підтвердження суми завданих збитків долучає до позовної заяви копії договорів оренди торгівельного місця за період з 2002-2009 рр. та копії банківських квитанцій готівкових оплат.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву від 15.06.2010 року та представник в судових засіданнях позов заперечив, мотивуючи тим, що ціна майнового позову випливає з договорів оренди, які були укладені ПП ОСОБА_1 з третіми особами, а дані стосунки аж ніяк не пов'язані з договором інвестування і тим більше не мають ніякого відношення до ПП ОСОБА_2 Отже, ці відносини не є договірними щодо договору, укладеного між ПП ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_1 та посилаючись на п.2 ст.22 Цивільного кодексу України, позивач не враховує, що згідно чинного законодавства, він має право на відшкодування матеріальної шкоди лише після моменту набуття за ним права власності. Однак, згідно п.4 ст. 334 Цивільного кодексу України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації в БТІ. А оскільки на даний момент за ПП ОСОБА_1 таке право власності в БТІ не зареєстровано, то і позов є передчасним.

01.07.2010р. відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи тим, що оскільки заявлена вимога стосується відшкодування шкоди з 01.01.2003 р., термін подання вищезазначеного позову, згідно ст. 257 та п.3 ст.267 ЦК України, вже закінчився.

У додаткових запереченнях від 05.07.2010 року вказує, що, оскільки витрати позивача у сумі 33 826,31 грн. повязані з оплатою оренди торгових приміщень для реалізації підприємницької діяльності ПП ОСОБА_1, при здійсненні якої він отримував певні прибутки, то це не є наслідком вини відповідача. Зазначені витрати здійснені позивачем добровільно та свідомо, на підставі цивільних договорів з орендодавцями, без участі відповідача та не внаслідок будь-якої неправомірної поведінки відповідача. Розмір орендної плати постійно змінювався, а площа і місце розташування орендованого приміщення не може ототожнюватися до приміщення, яке могло б належати позивачу.

В судовому засіданні 09.09.2010р. позивач у письмових поясненнях від 08.09.2010р. позов підтримав, вказуючи, що відповідно до договору та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 05 травня 2009 року по справі №4/69/02/48-75 позивач набув право спільної часткової власності на будівлю в розмірі 2/15 частки її дійсної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, перебіг позовної давності в даних правовідносинах між сторонами, починається з моменту набрання постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 травня 2009 року по справі №4/69/02/48-75 законної сили. Адже, саме цим юридичним фактом встановлено, що позивач набув право спільної власності на приміщення Книжкового пасажу. Відтак, з цього моменту позивач довідався про порушення свого визнаного права власності, а тому з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду з позовом про захист такого порушеного права у вигляді відшкодування шкоди.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

А, оскільки, за умовами договору інвестування приміщення мало бути передане відповідачем ще 03.11.2002 року, тому розмір завданої шкоди обраховується з цього моменту.

В судовому засіданні 09.09.2010р. згідно зі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 28.09.2010р. до 14:00год. для представлення додаткових доказів по справі.

Позивач у поясненні від 20.09.2010р. зазначає, що з моменту завершення тримісячного терміну будівництва (03.11.2002р.), визначеного п.5.2.1 Договору інвестування, по даний час, відповідачем не було передано у власність торгову площу 2/15 приміщення Книжкового пасажу за актом, як того передбачав п.7.1 Договору інвестування. В зв'язку з чим він був змушений з 01.01.2003 року орендувати торгові площі на Завокзальному ринку Волинської облспоживспілки у м. Луцьку для здійснення торгівлі та отримувати від цього збитки.

Відповідно до п.8.2 Договору, укладеного 02 серпня 2002 року між підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем - підприємцем ОСОБА_2 було домовлено, що збитки однієї сторони, що утворилися внаслідок порушення другою стороною своїх зобов'язань за цим договором, відшкодуються винною стороною у повному обсязі.

Вважає, що завдана йому матеріальна шкода на суму 33 826,31 грн., це і є збитки, які завдані навмисними діями відповідача та з його вини, порушенням з боку відповідача договірних зобов'язань.

Відповідач у відзиві від 28.09.2010р. на пояснення позивача від 20.09.2010р. вказує, що посилаючись на п.5.2.1 договору інвестування щодо термінів будівництва, а саме до 03.11.2002 р., позивач не враховує, що авансова плата у сумі 4 400,00 у.о. по курсу в гривнях була внесена ним лише до 31.10.2002 р., а не до 02.08.2002 р., як передбачено ч.1 п.3.2. договору, про що свідчить розписка забудовника на оригіналі договору інвестування від 02.08.2002р. Отже, інвестор сам порушив свої зобов'язання як в ч.1, так і в ч.2 п.3.2. договору, та згідно п.п. 1-2 ст.612 ЦК України особисто сприяв неможливості виконання відповідного зобов'язання забудовником. А, згідно ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною (в даному випадку позивачем) друга сторона (в даному випадку забудовник) має право відмовитись від зобов'язання, а також відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Також, зазначає, що позивач не враховує, що збитки відшкодовуються винною стороною, а забудовник себе такою стороною не вважає. Крім того, інвестор не враховує положення п.8.3 договору, в якому зазначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, визначених цим договором, сторони несуть відповідальність передбачену цим договором (в даному випадку пунктом 8.1. договору) та чинним законодавством. Однак у п.8.1. сума штрафу конкретно не визначена, адже не зазначено від якої саме суми відраховувати 5%.

А оскільки, при визначенні матеріальної шкоди у сумі 33 826,31 грн. ПП ОСОБА_1 посилається саме на договори оренди з третіми особами, то це є позадоговірними стосунками. А ці стосунки ніякого відношення до ПП ОСОБА_2 не мають.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши долучені до справи докази, господарський суд, -

встановив:

02.08.2002р. між підприємцем ОСОБА_1 (інвестор) та підприємцем ОСОБА_2 (забудовник) був укладений договір інвестування будівництва Книжкового пасажу, згідно з яким інвестор зобовязувався надати забудовнику кошти пропорційні 2/15 суми витрат забудовника на проведення робіт по будівництву Книжкового пасажу в м.Луцьку по вул.Л.Українки; забудовник мав право на будівництво вказаного обєкту згідно з договором оренди землі від 22.04.2002р., що укладений ним з виконкомом Луцької міської ради та рішення виконкому Луцької міської ради №183 від 21.05.2002р. "Про дозвіл на будівництво".

Згідно п.п.1.2, 7.1 договору, по завершенню будівельних робіт, з моменту прийняття Книжкового пасажу в експлуатацію, інвестор набуває право спільної часткової власності на будівлю в розмірі 2/15 її дійсної вартості. Після завершення будівництва забудовник за актом прийому-передачі передає інвестору у спільну часткову власність 2/15 приміщення Книжкового пасажу в м.Луцьку по вул.Л.Українки.

У відповідності з п.5.2.1 договору, забудовник зобовязувався здійснити будівництво книжкового пасажу в тримісячний термін з дня підписання договору.

Книжковий пасаж прийнятий в експлуатацію згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, затвердженого рішенням міськвиконкому №182 від 10.06.2005р.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2009р. по справі №4/69/02/48-75 за підприємцем ОСОБА_1 визнано право власності на 2/15 частини спільної часткової власності приміщення Книжкового пасажу в м.Луцьку по вул.Л.Українки, 15а.

Згідно ст.ст. 161, 162 ЦК УРСР 1963р., що діяв на час виникнення спірних правовідносин, ст.526 ЦК України, що застосовуються до спірних правовідносин в силу ст.4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.9 ЗУ "Про інвестиційну діяльність" визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Договір інвестування від 02.08.2008р. недійсним не визнано, не розірвано; виконання інвестором зобовязань по договору щодо перерахунку коштів на обєкті інвестування встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2009р. по справі №4/69/2/48-75, має для суду преюдиціальне значення і не потребує доведення в даній справі.

Відповідачем обовязок щодо передачі інвестору у спільну часткову власність 2/15 приміщення Книжкового пасажу виконано не було і до цього часу позивач позбавлений можливості користуватися обєктом інвестування.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з вимогами п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Протиправність поведінки відповідача та невиконання ним зобовязання по передачі інвестованого обєкту стверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2009р. по справі №4/69/02/48-75, якою доведено факт невиконання відповідачем зобовязань за договором інвестування та порушення майнових прав приватного підприємця ОСОБА_4 як одного з інвесторів, внаслідок обмеження його в праві володіння, користування та розпорядження обєктом інвестування (а.с. 12-15).

Сторони у договорі інвестування (п.8.2) передбачили, що збитки однієї сторони, що утворилися внаслідок порушення другою стороною своїх зобовязань за цим договором, відшкодовуються винною стороною у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем зобовязання за договором позивач змушений був з 2003р. орендувати торгові площі на Завокзальному ринку Волинської облспоживспілки у м.Луцьку для провадження підприємницької діяльності та сплачувати орендні платежі.

Понесення позивачем реальних збитків в сумі 33 826,31грн. стверджується довідкою №209 від 29.04.2010р., розрахунком платних послуг за користування орендованим торгівельним місцем, квитанціями про сплату за утримання торгового місця за період з 09.01.2003р. по 16.04.2010р., договором №507 від 01.09.2002р., №1824 від01.09.2002р., №507 від01.01.2004р., №40 від 01.01.2004р., №507 від 03.01.2006р., №40 від 03.01.2006р., №507 від 29.12.2006р., №9940 від 28.12.2006р., додатковою угодою№1 від 10.01.2006р., №507 від 14.12.2007р., додатковою угодою від 14.07.2008р., договором №9940 від 14.12.2007р., додатковою угодою від 09.07.2008р., договором №507 від 01.01.2009р., №9940 від 23.01.2009р. (а.с. 17-80).

Судом не прийнято твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, зважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку звернення позивача з позовом до відповідача про визнання права власності на 2/15 частини приміщень обєкту відбулось 17.02.2004р., а задоволено постановою Львівського апеляційного господарського суду 05.05.2009р.

Перебіг позовної давності в правовідносинах між сторонами починається з моменту набрання постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2009р. по справі №4/69/02/48-75 законної сили.

В силу ст.105 ГПК України постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

З цього моменту у позивача виникло право звернення з позовом про відшкодування збитків.

Не приймає суд і твердження відповідача про те, що витрати, понесені позивачем, не є наслідком неправомірної поведінки відповідача, оскільки вони спростовані як змістом договору інвестування, щодо зобовязань сторін та відповідальності (п.п. 1.2, 5.2.1, 7.1, 8.2) так і постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2009р. по справі №4/69/02/48-75.

Не приймає суд і твердження відповідача про передчасне звернення до суду з посилкою на ст.334 ЦК України щодо реєстрації права власності в БТІ, оскільки воно є його власним тлумаченням норм законодавства. Решта заперечень відповідача щодо прострочки виконання зобовязань по інвестуванню будівництва спростовані постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2009р. по справі №4/69/02/48-75.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги підприємця ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 33 826, 31 грн. за період з 01.01.2003р. по 30.04.2010р., завданої внаслідок порушення умов Договору інвестування будівництва Книжкового пасажу по вул. Лесі Українки 35 "а" у м. Луцьку від 02.08.2002р. є підставними та підлягають до задоволення.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті державного мита в сумі 338,26грн. та 236грн. платежу за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України,

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. 9 ЗУ "Про інвестиційну діяльність", ст.224 ГК України, ст.ст. 22, 261, 526, 610, 611, 614 ЦК України, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Підприємця ОСОБА_2, м.Луцьк, пр.Грушевського, 7/31, код НОМЕР_1

на користь Підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк, вул.Федорова, 2/7, код НОМЕР_2

33 826,31грн. матеріальної шкоди, 338,26грн. витрат по сплаті державного мита та 236грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.Т.Філатова

Повний текст рішення підписано

30.09.2010р.

Суддя Філатова С. Т.