ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" липня 2010 р. Справа № 37/54-07

вх. № 1923/4-37

Суддя господарського суду: Доленчук Д.О.

при секретарі судового засідання: Івахненко І.Г.

за участю представників сторін:

стягувача (АК "Харківобленерго") - ОСОБА_1 за довіреністю № 01-62юр/4431 від

02.06.2010 р.

боржника (СПДФО ОСОБА_2С.) - не з'явився

Київського ВДВС Харківського МУЮ - не з'явився

розглянувши скаргу АК "Харківобленерго" на дії Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції

по справі за позовом СПД ФО Козіка ОСОБА_3, м. Харків

до АК "Харківобленерго", м. Харків

про визнання недійсними актів порушення та додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.03.2007 р. по справі № 37/54-07 позов СПДФО ОСОБА_2 задоволено частково, визнано недійсною додаткову угоду № 1117 по договору постачання електричної енергії № 066722 від 03.08.2004 року; в частині визнання недійсними актів про порушення "Правил користування електричною енергією" споживачем - юридичною та фізичною особою № 01-01990, № 01-01991 від 05.10.2006 року провадження у справі припинено; стягнуто з АК "Харківобленерго" на користь СПДФО ОСОБА_2 42,50 грн. державного мита та 59,00 грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2007 р. по справі № 37/54-07 рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2007 р. по справі № 37/54-07 скасовано в частині визнання недійсною додаткової угоди № 1117 по договору постачання електричної енергії № 066722 від 03.08.2004 року; в позові про визнання недійсною додаткової угоди № 1117 по договору постачання електричної енергії № 066722 від 03.08.2004 року відмовлено; в іншій частині рішення залишено без змін; витрати по сплаті державного мита за подання до суду першої інстанції в сумі 85,00 грн. покладено на позивача СПДФО ОСОБА_2 та стягнено з СПДФО ОСОБА_2 на користь АК "Харківобленерго" 42,50 грн. державного мита за розгляд скарги в апеляційній інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.07.2007 р. по справі № 37/54-07 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2010 р. по справі № 37/54-07 залишено без змін, а касаційну скаргу СПДФО ОСОБА_2 без задоволення.

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (стягувач) звернулася до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції, в якій просить суд:

1) Визнати незаконною постанову державної виконавчої служби Київського ВДВС Харківського МУЮ від 30.11.2009 р. про повернення виконавчого провадження по справі № 37/54-07 про стягнення з боржника (СПДФО ОСОБА_2С.) на користь стягувача (АК Харківобленерго") 42,50 грн. державного мита за розгляд скарги в апеляційній інстанції.

2) Зобов'язати Київський відділ ДВС Харківського МУЮ провести усі виконавчі дії з примусового виконання рішення господарського суду Харківської області по справі № 37/54-07, у тому числі звернутися до господарського суду Харківської області з поданням про видачу дублікату виконавчого документу по справі № 37/54-07.

В обґрунтування скарги стягувач вказує на те, що АК „Харківобленерго", не отримувала ні постанови по повернення виконавчого провадження, ні акту державного виконавця, який повинен був надісланий стягувачеві при поверненні виконавчого документа, відповідно до ст. 40 Закону України „Про виконавче провадження", ні самого оригіналу наказу, тому позбавлена права на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання, встановлених ст. 21 Закону України „Про виконавче провадження".

Стягувач до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 14.07.2010 р. за вх. № Д691, надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дана заява не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Представник боржника та Київського ВДВС Харківського МУЮ про судове засідання були повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

Стягувач, через канцелярію господарського суду 14.07.2010 р. за вх. № 15393, надав копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.11.2009 р., яка господарським судом залучається до матеріалів справи.

Представник стягувача у судовому засіданні вимоги за скаргою підтримав у повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали скарги, встановив наступне.

На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.05.2007 р. по справі № 37/54-07 господарським судом Харківської області було видано наказ господарського суду Харківської області від 25.05.2007 р. по справі № 37/54-07 про стягнення з СПДФО ОСОБА_2 на користь АК "Харківобленерго" 42,50 грн. державного мита за розгляд справи в апеляційній інстанції.

08.06.2007 р. даний наказ був направлений для примусового виконання до ВДВС у Київському районі м. Харкова з заявою від 04.06.07 р. за № 26Е-03/62юр-10952 про відкриття виконавчого провадження.

13.06.07 р. постановою державного виконавця Київського ВДВС Харківського МУЮ було відкрито виконавче провадження.

05.05.2010 р. на адресу стягувача надійшов лист Київського ВДВС Харківського МУЮ від 20.04.10 р. № 6577 з інформацією щодо результатів виконання документів по примусовому стягненню коштів на користь АК «Харківобленерго».

В даному листі було зазначено, що 30.11.2009 р. винесена постанова про повернення виконавчого документу на підставі п. п. 2, 5 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому стягувач вказує на те, що зазначена постанова є незаконною, виходячи з наступного.

Так, ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти дії.

Статтею 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. При цьому, дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні у встановленому законом порядку.

Разом з цим суд зазначає, що ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Однак, господарський суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що з них не вбачається доказів того, що саме з вини Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції АК „Харківобленерго" з червня 2007 р. ніяких документів виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду не отримувало. Також, суд зазначає, що з матеріалів справи не вбачається доказів того, що Київським ВДВС Харківського міського управління юстиції були порушені вимоги ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" щодо строків проведення виконавчих дій.

Згідно ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

У п. 8 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України N 04-5/365 від 28.03.2002 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" щодо правильного і однакового застосування змісту ст. 121-2 ГПК України вказувалося, що за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 121-2 ГПК України та враховуючи те, що скаржник у своїй скарзі просить суд визнати незаконною постанову державної виконавчої служби Київського ВДВС Харківського МУЮ від 30.11.2009 р. про повернення виконавчого провадження по справі № 37/54-07 про стягнення з боржника (СПДФО ОСОБА_2С.) на користь стягувача (АК Харківобленерго") 42,50 грн. державного мита за розгляд скарги в апеляційній інстанції, про що господарським судом не може бути винесена ухвала за результатами розгляду скарги, господарський суд приходить до висновку, що скарга в цієй частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин господарський суд вважає, що в задоволенні скарги необхідно відмовити повністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 27 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 32, 33, 75, 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити повністю.

Суддя Доленчук Д.О.