ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про повернення позовної заяви без розгляду
"01" листопада 2010 р. Справа № 6/110-38
Господарський суд Волинської області під головуванням судді Пахолюк В.А., розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства «Юнітеп ЛТД»
до підприємця ОСОБА_1
про стягнення 147871,91грн.
Представники сторін:
від позивача: ОСОБА_2 юрисконсульт, дов. № 15 від 01.09.2010р.,
від відповідача: ОСОБА_1 підприємець, ОСОБА_3 представник, дов. від 23.09.2010р.
Позивач ТзОВ науково-виробниче підприємство «Юнітеп ЛТД» звертаючись до господарського суду просить стягнути з відповідача підприємця ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 145328,64грн. основного боргу та 2543,27грн. 3% річних.
Підприємець ОСОБА_1 в судовому засіданні та у поданому на адресу клопотанні просить звільнити її від особистої участі в справі (за станом здоровя та у звязку з віком 83 роки), оскільки її інтереси представляє представник ОСОБА_3, повноваження якої підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.
Водночас, представник відповідача в судовому засіданні та у письмових поясненнях на позовну заяву про стягнення заборгованості (поданої в судовому засіданні 01.11.2010р.) проти позову заперечує посилаючись на те, що даний договір ні в письмовій, ні в усній формі Відповідач з Позивачем не укладала, жодних довіреностей Позивачу не надавала та жодних товарно-матеріальних цінностей не отримувала. Про існування ТзОВ НВП «Юнітеп ЛТД» вперше довідалась в день отримання позовної заяви з додатками до неї.
Як зазначає відповідач, долучені позивачем документи: довіреність № 3 від 05.02.2010р., видаткові накладні № РН ю 000006 від 05.02.10р. № РН ю 000006 від 18.02.2010р. є недостовірними, оскільки підпис ОСОБА_1, який вчинений на паспорті не співпадає з підписом на даних документах.
Підприємець наполягає на тій обставині, що підпис на цих документах не належить їй. Крім того, зазначає, що довіреність виписана на ОСОБА_1, а, отже, товарно-матеріальні цінності мала би отримати тільки ОСОБА_1, але вона ні за своїм віком, ні за станом здоровя не мала практичної можливості зимою приїхати особисто в м. Миколаїв, найти там фірму, з якою в неї не було ні жодних попередніх домовленостей, ні жодних попередніх підприємницьких відносин, і отримати на цій фірмі товарно-матеріальні цінності за відсутності договору та оплати. Причому, приїхати не один, а два рази. І без оплати товару, ніби то отриманого Відповідачем 05.02.2010р., отримати ще одну партію товару 18.02.2010р., знову ж таки без оплати та договору та ще й за довіреністю, строк дії якої закінчився 15.02.2010р.
Водночас, з доводів представника відповідача, довіреність № 3 від 05.02.2010р. виписана з порушенням Інструкції про порядок реєстрації виданих повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей без зазначення назви, одиниці виміру і кількості цінностей для одержання. Натомість у довіреності № 3, замість одиниці виміру та кількості товару, зазначена його вартість. Крім того, товар відпущено без будь-якої оплати, без товарно-транспортних накладних та ще й за довіреністю, яка порушує вимоги пунктів а), г) ст. 12 Інструкції, за наявності яких заборонено відпускати цінності.
Щодо видаткових накладних, то отриманий нібито Відповідачем товар складав досить значну кількість, для доставки якого необхідно було використати крупногабаритний вантажний транспорт з оформленням товарно-транспортної накладної. Однак, товарно-транспортні накладні в матеріалах справи відсутні.
Щодо укладення між сторонами договору в усній формі, то жодного договору ні в усній, ні в письмовій формі Відповідач з Позивачем не укладали.
Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 180, ч. 7 ст. 179 ГК України, ст. 208 ЦК України, гл. 16, 54 ЦК України, ст. ст. 655-716 ЦК України зазначає, що між стонами не була досягнута будь-яка домовленість про укладення усного договору купівлі-продажу.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Оскільки, зобовязанням, як це визначено ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, оплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Як визначено ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.
Згідно ст. 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Між тим, як вбачається з пояснень відповідача, документи виписані ТзОВ МВП «Юнітеп ЛТД»: видаткові накладні № РП-ю000006 від 05.02.2010р., № РН-ю000005 від 05.02.2010р. щодо відпуску підприємцю ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей на суму 145328,64грн. є недостовірними. Відповідач наполягає, що підпис в довіреності № 3 від 05.02.2010р. та в видаткових накладних їй не належить.
За таких обставин, суд приходить до висновку про неможливість вирішення спору та необхідність надіслання господарським судом матеріалів до слідчих органів для перевірки обставин щодо факту укладення між ТзОВ НВП «Юнітеп ЛТД», м. Миколаїв та підприємцем ОСОБА_1 м. Луцьк усного договору купівлі-продажу, факту відпуску ТзОВ «Юнітеп ЛТД» та факту отримання товарно-матеріальних цінностей підприємцем ОСОБА_1 на суму 145328,64грн.
Згідно ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за своєю ініціативою у випадку надсилання матеріалів до слідчих органів.
На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
УХВАЛИВ :
1. Провадження у справі зупинити до перевірки Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області обставин щодо факту укладення між ТзОВ НВП «Юнітеп ЛТД» м. Миколаїв та підприємцем ОСОБА_1 м. Луцьк усного договору купівлі-продажу, факту відпуску ТзОВ «Юнітеп ЛТД» та факту отримання товарно-матеріальних цінностей підприємцем ОСОБА_1 на суму 145328,64грн.
2. Матеріали справи направити до Управління Міністерства внутрішніх справ у Миколаївській області, м. Миколаїв (для направлення їх за належністю).
3. Управлінню Міністерства внутрішніх справ у Миколаївській області: повідомити господарський суд Волинської області про направлення матеріалів за їх належністю та про результати проведеної перевірки.
4. Копію ухвали направити сторонам до відома та Управлінню Міністерства внутрішніх справ у Миколаївській області для виконання.

Суддя Пахолюк В. А.