РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.09 Справа № 19/246.

Суддя Косенко Т.В., за участю секретаря судового засідання Хухрянської І.В., розглянув матеріали справи за позовом

Дочірнього підприємства „Івано-Франківські ковбаси Відкритого акціонерного товариства „Івано-Франківський мясокомбінат, м.Івано-Франківськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Стаханов Луганської області

про стягнення 10906 грн. 07 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача представник не прибув;

від відповідача представник не прибув;

В С Т А Н О В И В:

Обставини справи: заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10906 грн. 07 коп., в тому числі 6192 грн. 12 коп. основного боргу, 2398 грн. 21 коп. - пені, 2006 грн. 24 коп. - інфляційних нарахувань та 309 грн. 50 коп. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 22.09.2009 було порушено провадження по справі. Розгляд справи неодноразово відкладався, у зв'язку з неявкою у судові засідання представника позивача. В судовому засіданні 22.10.2009, згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.11.2009. Ухвалою заступника голови господарського суду Луганської області від 23.11.2009 строк розгляду справи продовжено на один місяць до 22.12.2009 включно. Рішення приймається 22.12.2009.

Сторони не скористалися наданим їм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечили участі повноважних представників у судовому засіданні, хоча були належним чином повідомлені про час і місце проведення розгляду справи, про що свідчить відповідний штамп суду з відміткою про відправку документу на звороті примірника всіх ухвал суду, який містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників ухвали, дату відправки, підпис працівника суду, яким вона здійснена.

Як зазначив Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 13.08.2008 № 01-8/482 Про деякі питання застосування норм господарського процесуального кодексу України (п.19) ... дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до вимог п.3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 № 75 (з подальшими змінами), є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

До повноважень суду не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилались згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, а також згідно відомостей, що містяться у довідці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, станом на час розгляду справи.

Відповідач запереченням на позов № б/н, яке було здано в судовому засіданні 12.11.2009, вимоги позову відхилив з підстав, викладених у запереченні.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, господарський суд Луганської області дійшов наступного.

Як зазначив позивач, в період з 28.03.2007 по 25.09.2007 згідно усної домовленості між Дочірнім підприємством „Івано-Франківські ковбаси відкритого акціонерного товариства „Івано-Франківський мясокомбінат, м.Івано-Франківськ (позивачем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м.Стаханов Луганської області (відповідачем) здійснювалися взаємні розрахунки.

Так, позивач перерахував відповідачу за цей період на його розрахунковий рахунок грошові кошти на загальну суму 14433 грн. 84 коп., згідно виставлених рахунків, що підтвердив відповідач наданими до матеріалів справи копіями банківських виписок (а.с.67-71).

За доводами позивача, відповідач поставив йому товар на загальну суму 8241 грн. 72 коп., тобто, станом на 31.12.2007 у відповідача залишилась сума 6192 грн. 12 коп. на яку він не поставив товар та яку позивач вважає заборгованістю.

Також згідно ст.625 Цивільного кодексу України позивач нарахував відповідачу індекс інфляції в сумі 2006 грн. 24 коп. та 3% річних в сумі 309 грн. 50 коп., а відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України - пеню в сумі 2398 грн. 21 коп.

Наведені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 10906 грн. 07 коп. відповідно до ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України, що визначають загальні умови виконання зобов'язання та строк (термін) виконання зобов'язання.

Фактично предметом спору є повернення грошових коштів у зв'язку з порушенням відповідачем свого зобов'язання щодо постачання продукції.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені ст.11 Цивільного кодексу України, в тому числі такими підставами є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами, між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи не підтверджено факт укладення між сторонами у даній справі договору на поставку продукції у будьякій письмовій формі, в тому числі шляхом обміну листами або іншими документами, оскільки відповідні докази не надані суду сторонами, до того ж позивач стверджує, що була усна домовленість.

Крім того, позивачем не доведено суду, протягом якого строку відповідач повинен був поставити продукцію, та не обґрунтовано підстави заявленого позову.

Навіть за наявності письмового правочину у відповідача б існував обовязок передати товар, а не грошові зобовязання.

Так, відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів пред'явлення вимоги відповідачеві щодо виконання обов'язку на постачання продукції, тобто не доведено факту порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань, у позивача відсутні підстави вимагати повернення грошових коштів у зв'язку з простроченням відповідачем виконання свого зобов'язання.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність грошових зобовязань відповідача, що виникли на підставі усної угоди про поставку продукції. А оскільки відсутнє грошове зобов'язання, то і відсутнє зобов'язання щодо сплати пені, інфляційних витрат та 3% річних.

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави для стягнення заборгованості, позовні вимоги про стягнення заборгованості визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вище викладеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ст.47 Господарського процесуального кодексу України та ч.1 п.8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 „Про державне мито зайве сплачене позивачем при поданні позовної заяви державне мито в сумі 00 грн. 94 коп. підлягає поверненню з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Луганської області

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Дочірнього підприємства "Івано-Франківські ковбаси" Відкритого акціонерного товариства "Івано-Франківський м"ясокомбінат", м.Івано-Франківськ, вул. Симона Петлюри, б.10, код 32605718 зайве сплачене за платіжним дорученням № 918 від 11.09.2009 державне мито в сумі 00 грн. 94 коп.

Повернення державного мита здійснюється на підставі даного рішення, підписаного та засвідченого гербовою печаткою господарського суду.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 28.12.2009.

Суддя Т.В.Косенко