ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 р.

№
2-17/13385-2007

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого,
судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        Б.М.Грека,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу Фізичної особи -підприємця

ОСОБА_1

на
рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 01.04.2008р.

та постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду

від 27.05.2008р.

у
справі        №2-17/13385-2007

за позовом
Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

до                      Товариства з обмеженою
відповідальністю "Механомонтаж"

3-тя особа
Фірма "ВСБ"

про                    стягнення 602 550,0  грн.

та за зустрічним
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Механомонтаж"

до                    Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1

про                    стягнення 250 000,0 грн.,

за участю
представників:

від ОСОБА_1.: не
з'явився,

від ТОВ
"Механомонтаж": Заец С.А. (довіреність у справі),

від фірми
"ВСБ": не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Фізична
особа -підприємець ОСОБА_1 звернулася до господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Механомонтаж" і просила суд стягнути з останнього 650 000,0 грн.
збитків у вигляді упущеної вигоди, 42 550,0 грн. збитків у вигляді сплачених
штрафних санкцій і судових витрат, пов'язаних з третейським розглядом.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок невиконання відповідачем свого
зобов'язання за договором оренди №3 від 08.09.2006р. щодо передачі
укомплектованих кімнат у кількості 52 шт. (койко-міст) строком на 108
календарних днів з 05.06.2007р. по 20.09.2007р., позивач не отримав очікуваний
прибуток.

Зазначає,
що сподіваючись на належне виконання відповідачем зобов'язань, позивач
17.03.2007р. уклав договір з фірмою "ВСБ" за умовами якого фірма
придбала місця для розміщення відпочиваючих на базі відпочинку ТОВ
"Механомонтаж" "Наладчик" у пмт.Миколаївка
Сімферопольського району АРК. Фірма "ВСБ" здійснила передплату у сумі
810 000,0 грн. Враховуючи, що 250 000,0 грн. складає вартість оренди приміщень
у відповідача, запланований розмір доходу складає 560 000,0 грн. Позивачем у
квітні відповідачу були спрямовані листи з проханням підтвердити платіжні
реквізити. Відповіді отримано не було. Також був направлений лист про вжиття
заходів до оформлення та отримання документів, необхідних для початку роботи в
новому курортному сезоні, з тим, щоб необхідні для передачі предмету оренди
документи були підготовлені і надані позивачу до 05.06.2007р. Вказана вимога
також відповідачем проігнорована. Аналогічні вимоги були викладені в листах у
травні 2007р.  У зв'язку з невиконанням
відповідачем зобов'язань позивач був позбавлений можливості виконати свої
зобов'язання перед фірмою "ВСБ". Згідно пунктів 5.2., 5.4 договору з
фірмою "ВСБ" відповідач також повинен сплатити штраф у сумі 40 500,0
грн.     11.07.2007р. третейським судом
задоволені вимоги фірми "ВСБ" та з позивача на її користь стягнуто
810 000,0 грн. передплати та 40 500,0 грн. штрафу, а також покладений обов'язок
по відшкодуванню витрат по оплаті судових витрат у сумі 2050,0 грн.

Відповідач,
заперечуючи заявлений позов, посилається на відсутність порушення ним умов
договору та вказує на порушення договору самим позивачем щодо здійснення
останнім передплати за оренду, як то передбачено умовами договору.

Також
відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до СПД ОСОБА_1. і просив суд
стягнути з останньої 250 000,0 грн., посилаючись на невиконання нею умов
договору оренди №3 від 08.09.2006р. по сплаті орендної плати.

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.04.2008р. (суддя
В.І.Гайворонський), залишеним без змін постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 27.05.2008р. (головуючий, суддя Сотула
В.В., Гоголь Ю.М., Борисова Ю.В.), у первісному позові відмовлено повністю.
Зустрічний позов задоволено: присуджено до стягнення з СПД ОСОБА_1. збитки у
сумі 250 000,0 грн.

Вказані
рішення та постанова в частині відмови у задоволенні первісного позову
мотивовані недоведеністю позивачем порушення ТОВ "Механомонтаж"
зобов'язання за договором оренди від 08.09.2006р., що спричинило СПД ОСОБА_1.
збитку у вигляді неодержаного доходу.

Підставою
для задоволення зустрічного позову стало неналежне виконання СПД ОСОБА_1.
обов'язків за договором оренди від 08.09.2006р. щодо своєчасного і повного
перерахування орендної плати у відповідності з умовами цього договору.

Не
погоджуючись з  вказаними рішенням та
постановою, позивач за первісним позовом -СПД ОСОБА_1.  звернулася
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення первісного
позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідач
за первісним позовом -ТОВ "Механомонтаж" надіслав відзив на касаційну
скаргу позивача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без
змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваних судових  актів, знаходить касаційну скаргу такою, що
не підлягає  задоволенню з таких підстав.

В
силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у
господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове
рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами
двох інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені
процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи,
пов'язаних з предметом доказування у даній справі.

Як
вбачається з матеріалів справи, між ТОВ "Механомонтаж" (орендодавець)
та СПД ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди №3 від 08.09.2006р., зі
строком дії з 05.06.2007р. по 20.09.2007р., за умовами якого товариство надає в
оренду приміщення, а підприємець приймає розташовані та території бази
відпочинку "Наладчик" укомплектовані будиночки для тимчасового
проживання.

Пунктом
2.1. договору встановлено, що орендодавець зобов'язаний забезпечити орендаря
укомплектованими кімнатами у кількості 52 шт. строком з 05.06.2007р. по
20.09.2007р.

Пунктами
3.2., 4.1., 4.2. договору передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно
оплачувати вартість оренди, згідно цього договору. Вартість оренди за
укомплектовані будиночки з усім необхідним для тимчасового проживання,
приміщень для підігріву та приймання їжі, побутові приміщення, розташовані на базі
відпочинку,  а також послуги коменданта
та кастелянші, складає 250 000,0 грн. Оплата здійснюється у безготівковій формі
орендодавцю рівними частинами у такому порядку:

до
20.04.07р. -50 000,0 грн.;

до
30.06.07р. -50 000,0 грн.;

до
30.07.07р. -75 000,0 грн.;

до
30.08.07р. -75 000,0 грн.

Звертаючись
до суду з даним позовом, орендар -СПД ОСОБА_1. посилається на невиконання
орендодавцем умов договору щодо фактичної передачі в оренду укомплектованих
будиночків, що спричинило їй збитки у вигляді неодержаного доходу (упущена
вигода).

Колегія
суддів погоджується з висновком судів двох інстанцій про відсутність підстав
для задоволення первісного позову з огляду на таке.

В
силу ч.2 ст.612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно
до ст.623 ЦК України  боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Аналогічний
припис міститься у статті 224 Господарського кодексу України, згідно з якою
учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушені.

Під
збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття
614 ЦК України передбачає, що відповідальність за невиконання або неналежне
виконання зобов'язань покладається при наявності вини (умислу або
необережності).

У
відповідності з вимогами п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Проте,  притягнення до цивільно-правової
відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність
яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової
відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для
відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та об'єкт
правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони.

Суб'єктом
цивільного правопорушення є боржник, а об'єктом правопорушення -зобов'язальні
правовідносини кредитора та боржника. Суб'єктивну сторону становить вина
боржника, а об'єктивну -протиправна
поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов'язку),
наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою боржника та збитками.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність
не настає.

Згідно
з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  доходи, які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим
елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести,
що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли
у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

При
цьому, згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте,
як вірно встановлено судами, невиконання умов договору оренди мало місце саме з
боку орендаря, що полягає у нездійсненні ним оплати (за умовами договору
передплати), а саме у неперерахуванні орендодавцю до 20.04.2007р. (до початку
дії договору - 05.06.07) - 50 000,0 грн.

Відповідно
до ч.3 ст.538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні
свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає
свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному
обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись
від його виконання частково або в повному обсязі.

Окрім
того, із змісту договору оренди вбачається, що сторони не встановили місце його
виконання.

В
силу п.1 ч.1 ст.532 ЦК України, якщо місце виконання зобов'язання не
встановлено у договорі, виконання провадиться за зобов'язанням про передання
нерухомого майна -за місцезнаходженням цього майна.

Матеріалами
справи доведено, що орендар не вчиняв будь-яких фактичних дій щодо приймання
майна в оренду за місцем його знаходження.

Відсутні
у матеріалах справи й докази відмови орендодавця передати орендарю майно, яке є
предметом оренди.

Таким
чином, в порушення ст. 33 ГПК України, позивач не довів порушення відповідачем
умов договору оренди, тому підстав для стягнення з орендодавця збитків у
вигляді упущеної вигоди немає.

Погоджується
колегія суддів й з висновком судів про наявність підстав для стягнення з
орендаря вартості оренди у розмірі 250 000,0 грн. (пункт 4.1. договору).

Так,
пунктом 6 ст.762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за
весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через
обставини, за які він не відповідає. При цьому, за змістом названої норми, такі
обставини мають стосуватись самого майна, а не особи наймача.

Однак,
як зазначалося вище, орендар сам не вчиняв дій щодо користування орендованими
будиночками, що свідчить про відсутність підстав для звільнення його від плати
за договором оренди.

Доводи
скаржника відносно того, що укладений між сторонами договір оренди є реальною
угодою, для укладання якої поряд зі згодою сторін, необхідне вчинення фактичних
дій (передача майна),  колегія суддів
відхиляє, оскільки з огляду на умови укладеного сторонами договору оренди даний
договір є консесуальним (укладений з моменту досягнення згоди сторін за всіма
істотними умовами), бо обов'язком орендодавця у договорі оренди №3 від
08.09.2006р. є обов'язок забезпечити орендаря комплектованими кімнатами у
кількості 52 шт. строком з 05.06.2007р., тобто у строк, встановлений
договором, що є основним обов'язком наймодавця саме у консесуальному
договорі. І у разі невиконання орендодавцем зазначеного обов'язку  орендар має право реалізувати свої права,
передбачені ст.766 ЦК України, зокрема, вимагати від наймодавця передачі
майна.  Проте таким правом орендар
(позивач за первісним позовом) не скористався.

Окрім
того, договір оренди №3 від 08.09.2006р. не містить такої умови як підписання
сторонами акту приймання-передачі орендованого майна, який свідчив би про
фактичну передачу майна.

Враховуючи
викладене, оскаржувані рішення та постанова відповідають нормам матеріального
та процесуального права, ґрунтується на встановлених обставинах справи, а тому
підстав для їх зміни або скасування немає.

Інші
доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу,
оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судами двох інстанцій. Окрім
того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи,
що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115,
1117 ГПК України. Відповідно до ч.2 ст.111 ГПК України не
допускається посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну
скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.04.2008р. та постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.05.2008р. у справі
№2-17/13385-2007  - без змін.

Головуючий, суддя
М.В.Кузьменко

Суддя
Б.М.Грек

Суддя                                                                                В.М.Палій