ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

25.11.08                                                                                           Справа № 8/132

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів: Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси»ДК «Укрекокомресурси»Кабінету Міністрів України, м. Ужгород за вих. № 233 від 14.10.2008 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 07.10.2008 року

у справі № 8/132

за позовом: Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини «Укрекокомресурси»Кабінету Міністрів України, м. Київ в особі Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси»ДК «Укрекокомресурси»Кабінету Міністрів України, м. Ужгород

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Свалявські мінеральні води», м. Свалява

про стягнення заборгованості в сумі 528 551,70 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: Мигович М.В. –начальник управління;

від відповідача: Гонтарчук Г.В. –представник;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.10.2008 року (суддя О.В. Васьковський) у справі № 8/132 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Позивач з постановленим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі, оскільки вважає дане рішення таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому покликається на те, що місцевий господарський суд безпідставно не визнав необхідність обов’язкового виконання відповідачем ч.1 п. 2.2, п. п. 4.1 і 4.2 договору № 07Уж№6 від 17.03.2003 року, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року № 915 та нормами Цивільного та Господарського кодексів України. Посилається також на те, що умовами укладеного між сторонами договору та законодавчими актами у сфері поводження з відходами не передбачено необхідність надання відповідачу додаткової попередньої інформації, в т. ч. і актів виконаних робіт, про підтвердження виконаної компанією роботи з надання послуг. Водночас, зазначає, що позивач інформував відповідача листами, претензіями і зверненнями (від 16.11.2004 р. № 1309, від 10.05.2006 р. № 103, від 11.07.2006 р. № 143, від 12.09.2006 р. № 175), в яких було чітко вказано конкретний обсяг виконаної компанією роботи з надання послуг по збору, сортуванню та здачі на переробку та утилізацію 601725 кг пластмасової і 119980 кг скляної тари (упаковки) з-під виготовленої та реалізованої відповідачем на території України мінеральної води, однак, зазначені звернення були залишені останнім без відповіді та задоволення. Не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності доказів здійснення позивачем діяльності взагалі, оскільки довідка компанії від 27.05.2005 року № 2/259 про наявність основних фондів підтверджує можливість і спроможність позивача виконувати взяті на себе обов’язки, згідно укладених з контрагентами договорів, в т. ч. і з відповідачем. Крім того, вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, висновки суду першої інстанції про відсутність у позивача правових підстав вимагати оплату за договором № 07Уж№6 від 17.03.2003 року, оскільки укладення суб’єктом господарювання, зобов’язаним згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року № 915 забезпечити збирання, сортування, перевезення, переробку та утилізацію використаної тари (упаковки), договору на надання відповідних послуг із спеціалізованим з цього виду діяльності підприємством, яким в даному випадку є компанія, за умови належного виконання останнім умов договору, може вважатись діями, достатніми для свідчення про забезпечення обов’язку зі збирання, сортування, перевезення, переробки та утилізації використаної тари (упаковки), покладеного на такого суб’єкта зазначеною постановою, однак, відповідач обов’язки за умовами укладеного договору по оплаті послуг позивача взагалі не виконував.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 12.11.2008 року та № 354 від 19.11.2008 року) зазначає, що позивач не виконав своїх зобов’язань згідно п. 2.1 договору № 07Уж№6 від 17.03.2003 року та не надав підтвердження їх виконання, при цьому, обмежився лише тим, що виставив відповідачу рахунок і акт виконаних робіт, які фактично не виконувались. Вважає, що зазначені документи базувалися лише на даних обсягу виробленої продукції, які надавались позивачу відповідачем, самі ж послуги щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) скаржником не надавались. Покликається на те, що пунктом 2.4 укладеного договору сторони погодили, що загальні обсяги використаної тари та її асортимент на поточний рік визначається у специфікації (додатку) до договору, який складається за погодженням сторін не пізніше 15 днів до початку звітного періоду, однак такий додаток сторонами не укладався. Крім того, вважає, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт здійснення ним діяльності та виконання зобов’язань, що є предметом укладеного між сторонами договору, а так само відсутні і акти виконаних робіт, картки, журнали, які б підтверджували, що такі послуги фактично були надані скаржником. На підставі наведеного просить рішення господарського суду Закарпатської області від 07.10.2008 року у справі № 8/132 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Позивач у запереченні на відзив на апеляційну скаргу (№ 255 від 22.11.2008 року) не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, і зазначає, що останнім не врахованого змісту договору № 07Уж№6 від 17.03.2003 року, зокрема, зобов’язань відповідача, які згідно вимог ст. 530 і 903 ЦК України повинні бути виконані у встановлені договором строк та порядок. На підставі викладеного в апеляційній скарзі та у цьому запереченні, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі, у відзиві на неї та у запереченні на відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї та заперечення на відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Закарпатської області від 07.10.2008 року у справі № 8/132 – залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

30.08.2002 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини»від 26.07.2001 року № 915 між сторонами у даній справі було укладено договір № 6а про надання послуг щодо розробки, організації та впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) із розлитої і реалізованої на території України мінеральної води.

17.03.2003 року сторонами було внесено зміни до вищенаведеного договору шляхом укладення додаткового договору. В результаті внесених змін основний договір отримав номер 07Уж№6 і його предметом стало надання послуг щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) на умовах, визначених постановою КМУ від 26.07.2001 року № 915.

Відповідно до п. 5 (а) постанови Кабінету Міністрів України «Про впровадження системи збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини»від 26.07.2001 року № 915 підприємства, установи, організації усіх форм власності, що використовують тару (упаковку) для пакування і перевезення продукції, зобов'язані забезпечити збирання (приймання), зберігання і утилізацію усіх видів використаної тари (упаковки), в якій знаходилася продукція цих підприємств, установ, організацій, на всій території, де реалізується продукція, самостійно з дотриманням вимог законодавства відповідно до мінімальних норм утилізації або шляхом укладення договорів про надання послуг із збирання, сортування, перевезення, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) з Компанією чи іншими спеціалізованими підприємствами, що мають відповідні ліцензії і умови для надання таких послуг на території України, де реалізується та утворюється відповідна використана тара (упаковка), а також здійснення оплати за надання обумовлених послуг згідно із загальним обсягом тари (упаковки), яка використовується для пакування та перевезення продукції за затвердженими тарифами.

Аналізом матеріалів справи та норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, колегією встановлено, що укладений між сторонами у даній справі договір № 07Уж№6 за своєю правовою природою є договором про надання послуг, порядок виконання якого регулюється як вищевказаною постановою, так і положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 2.1 договору № 07Уж№6 позивач зобов’язався надавати відповідачу послуги щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки), в т.ч. шляхом залучення до виконання третіх осіб, а відповідач відповідно до п. 2.2 вказаного договору –оплатити надані позивачем послуги згідно із тарифами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року № 915.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник звертався до відповідача з листами, (від 16.11.2004 р. № 1309, від 10.05.2006 р. № 103, від 11.07.2006 р. № 143, від 12.09.2006 р. № 175), в яких повідомлялося, зокрема, що позивачем на протязі першого-третього кварталу 2005 року було виконано роботи по збору, сортуванню та здачі на переробку та утилізацію 601725 кг пластмасової і 119980 кг скляної тари (упаковки) із виготовленої та реалізованої відповідачем на території України продукції (мінеральної води).

Водночас, пунктами 2.4 та 2.5 договору № 07Уж№6 сторони передбачили, що загальні обсяги використаної тари (упаковки) та її асортимент на поточний рік визначається у специфікації (додаток № 1) до даного договору, яка складається та погоджується представниками сторін не пізніше 15 днів до початку звітного періоду (квартал, рік). Загальна сума договору визначається на кожний рік в розрізі кварталів на підставі обсягів тари (упаковки), які плануються відповідачем до відвантаження для реалізації продукції в тарі (упаковці), і зазначається у специфікації, яка є невід’ємною частиною цього договору.

Однак, з наявних у справі доказів та з пояснень представників сторін в судовому засіданні, колегією встановлено, що такі специфікації у спірний період сторонами договору не укладалися.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. п. 2.2 та 2.3 договору № 07Уж№6 позивач зобов’язався прийняти надані відповідачем послуги та підписати відповідний акт виконаних робіт у дводенний термін з дня його отримання; акт виконаних робіт надається позивачем за підсумками кожного кварталу відповідно до здійсненої відповідачем оплати.

В судовому засіданні колегією встановлено, що вказані акти оформлялись і скеровувались відповідачу для підпису (в матеріалах справи наявні копії актів виконаних робіт за попередні періоди, підписані представниками обох сторін (а. с. 167-169). У поданому скаржником акті виконаних робіт № 6/01 вн., підписаного лише з боку позивача та датованого 30.06.2008 року, зазначається, що компанією (позивачем) в І-ІІІ кварталі 2005 року в повному обсязі надані послуги, передбачені п. 2.1 договору 07Уж№6 від 17.03.2003 року, на загальну суму 528 551,77 грн. Однак, відповідач заперечує надання позивачем зазначених у цьому акті послуг.

У якості документального підтвердження наданих послуг позивач надав місцевому господарському суду звіт Державної компанії «Укрекокомресурси» про утворення, використання і поставки вторинної сировини і відходів виробництва за січень-грудень 2005 року та довідку Державної компанії «Укрекокомесурси»від 27.05.2005 № 2/259, в якій перелічені виробничі потужності для переробки сировини. Суду апеляційної інстанції скаржником додатково подано копії накладних на здану регіональними підрозділами Державної компанії «Укрекокомресурси»на переробку (утилізацію) використану пластмасову тару (упаковку) та склобою у 2005 році, які, як стверджує скаржник, є первинними обліковими документами по реалізації цієї вторинної сировини, що підтверджують діяльність позивача за обумовлений в позові період. Не представлення таких доказів суду першої інстанції скаржник не заперечує і причин не обґрунтовує. Одночасно, слід зазначити, що скаржником не подано колегії доказів, зокрема, первинних документів, які б свідчили про здачу на переробку (утилізацію) у спірний період використаної тари (упаковки) саме ВАТ «Свалявські мінеральні води».

Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія дійшла висновку, що надані позивачем документи, де наводяться загальні показники господарської діяльності Державної компанії «Укрекокомресурси», перелік її потужностей та накладні на здану регіональними підрозділами Державної компанії «Укрекокомресурси»на переробку (утилізацію) використану пластмасову тару (упаковку) та склобою у 2005 році, не можуть слугувати належними доказами надання позивачем послуг щодо збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації використаної тари (упаковки) саме відповідача.

У відповідності до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що скаржником у справі не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 34 ГПК України, факт здійснення позивачем у І-ІІІ кварталі 2005 року діяльності щодо надання відповідачу послуг, встановлених договором 07Уж№6, а тому вважає, що у задоволенні позовних вимог господарським судом відмовлено підставно.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 07.10.2008 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві України і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Закарпатського обласного управління «Закарпаттяекокомресурси»ДК «Укрекокомресурси»Кабінету Міністрів України, м. Ужгород за вих. № 233 від 14.10.2008 року –відмовити.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 07.10.2008 року у справі № 8/132 залишити без змін.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Закарпатської області.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.