АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.11.08
Справа  № 9/417

Львівський апеляційний господарський суд у складі
колегії:

головуючого-судді
Г.І. Мельник

суддів:
Д.Ф. Новосад

О.В. Михалюк

розглянувши апеляційну
скаргу Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ за вих. № 847-ю від
28.12.2008 року

на рішення     господарського суду  Івано-Франківської області від 23.04.2008
року

у справі           № 9/417

за позовом: Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Івано-Франківськ

до відповідача-1: Івано-Франківської
міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача-2: Фонду
комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська

про зобов'язання
вчинити дію,

За участю представників сторін:

від позивача: не
з'явився;

від відповідача-1: не
з'явився;

від відповідача-2: не
з'явився,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області (суддя Фанда О.М.) від 23.04.2008 року у справі №
9/417 позовні вимоги задоволено.

Відповідач-1 -Івано-Франківська
міська рада з постановленим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову
відмовити, оскільки вважає дане рішення необґрунтованим та таким, що прийняте з
неправильним застосуванням норм матеріального права, за неповного дослідження
зібраних у справі доказів та за неповного встановлення обставин справи. В
обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачем не доведено, а місцевим
господарським судом не встановлено, що здійснені орендарем покращення
орендованого майна на суму більше як 25 відсотків здійснено за згодою
орендодавця згідно рішення відповідної ради, оскільки лист-погодження від
30.01.2004 року,  взятий до уваги судом,
не можна вважати належним доказом у справі. Зазначає, що при прийнятті рішення
про приватизацію комунального майна шляхом викупу визначальним є наявність
погодженої орендодавцем проектно-кошторисної документації для проведення
ремонтних робіт. На підставі наведеного вважає, що позивач не набув право
пільгового викупу орендованого ним майна. Крім того, вважає безпідставними та
необґрунтованими покликання місцевого господарського суду на те, що
відповідачем-1 не подано доказів належності спірного об'єкта до пам'ятки
культурної спадщини.

Відповідач-2 -Фонд комунальної
власності територіальної громади м. Івано-Франківська у відзиві на
апеляційну  скаргу (№ ФКВ-05/1635 від
02.09.2008 року) погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, і
просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2008
року у справі № 9/417 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Позивач вимоги ухвали Львівського
апеляційного господарського суду від 12.06.2008 року не виконав, відзиву на
апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст. 96 ГПК України не подав, але
його представник в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги
заперечив, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити
без змін, апеляційну скаргу -без задоволення.

Розгляд справи відкладався з
підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від
02.09.2008 року та 14.10.2008 року.

Сторони явку уповноважених
представників в дане судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не
повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, хоча були
належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових відправлень № 3736965, № 3736957 та                    № 3736973, тому колегія суддів
Львівського апеляційного господарського суду вирішила розглянути справу у
відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами у відповідності
до вимог ст. 75 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзив на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши
пояснення представників сторін, дані в судовому засіданні 02.09.2008 року,
колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у
задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 23.04.2008 року у справі № 9/417 -залишити без
змін.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Аналізом матеріалів справи колегією
встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету  Івано-Франківської міської ради від 27.01.2004
року № 41 між останнім та підприємцем ОСОБА_1 01.04.2004 року було укладено
договір оренди нежитлових приміщень № ДО-2207 площею 38,4 кв. м.,   що
розташовані на 1-му поверсі в будинку по вул. Незалежності, 18  в м.
Івано-Франківську.

На підставі рішення виконавчого
комітету  Івано-Франківської міської ради
від 14.03.2006 року № 127 вищевказаний договір було продовжено  шляхом укладання 28.11.2006 року нового договору
оренди нежитлових приміщень  № ДО-2929, згідно
умов якого виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради передав, а
підприємець ОСОБА_1прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення
площею  38,4 кв. м, що  розташовані на 1-му поверсі в будинку по вул.
Незалежності, 18  в м.  Івано-Франківську для використання під заклад
торгівлі. Пунктом 6.1 договору встановлено, що він вступає в дію з моменту його
реєстрації  та діє до 28.02.2009 року.

Пунктом 2.11 рішення виконавчого
комітету  Івано-Франківської міської ради
№ 41 від 27.01.2004 року   приватного
підприємця ОСОБА_1 було зобов'язано виконати наступні особливі умови договору
оренди, зокрема, за власні кошти здійснити ремонт орендованих приміщень, взяти
пайову участь в ремонті фасаду, даху та водозливних елементів будинку,
облаштуванні прилеглої до даного будинку території. У договорі оренди від
01.04.2004 року (п. 9.1) позивача було
зобов'язано за власні кошти здійснити ремонт орендованих приміщень.

07.09.2007 року позивач в порядку
ст. ст. 5, 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)»звернувся до  Фонду
комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська із заявою про
надання дозволу на приватизацію шляхом викупу орендованих ним нежитлових
приміщень.

10.09.2007 року  Фонд комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська листом № ФКВ-03/1859 повідомив позивача про
неможливість приватизації шляхом викупу орендованих ним приміщень у зв'язку з
тим, що будинок по вул. Незалежності, 18 в м. Івано-Франківську, в якому
розташовані ці приміщення, віднесений до пам'яток культурної спадщини, на які
поширюється дія Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток
культурної спадщини».

Не погоджуючись з таким висновком
відповідача-2, позивач звернувся до господарського суду Івано-Франківської
області з позовними вимогами (враховуючи клопотання про зміну предмета позову
від 13.02.2008 року): 1) зобов'язати Фонд
комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська
включити   нежитлові приміщення площею
38,4 кв. м., що розташовані на 1-му поверсі в будинку по вул. Незалежності,
18  в м.
Івано-Франківську та орендуються приватним підприємцем ОСОБА_1  згідно договору оренди нежитлових приміщень
від 28.11.2006 року №  ДО-2929  до «Програми приватизації в місті
Івано-Франківську на 2006 -2007 роки»та переліку об'єктів комунальної власності
міста, щодо яких Фонду  комунальної
власності територіальної громади м. Івано-Франківська доручається провести
незалежні оцінки їх вартості; 2) зобов'язати Івано-Франківську міську  раду затвердити зміни до  «Програми приватизації в місті
Івано-Франківську на 2006 -2007 роки»та переліку об'єктів комунальної власності
міста, щодо яких Фонду комунальної власності територіальної громади міста
Івано-Франківська доручається провести незалежні оцінки їх вартості в частині
включення вищевказаних приміщень. Місцевий господарський суд вимоги позивача
задоволив. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія
суддів Львівського апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону
України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у
комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з
питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»приватизація
об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом викупу, продажу на аукціоні, за
конкурсом. Одночасно, цим Законом визначено, що ініціатива щодо приватизації
може виходити як від органу приватизації так і від покупців.

Частинами 1-4 ст. 7 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»
передбачено, що фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної
Республіки Крим, місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації
переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності
Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають продажу на
аукціоні, за конкурсом чи викупу. Орган приватизації зобов'язаний повідомити
адміністрацію підприємства про включення даного підприємства або його
структурного підрозділу до одного із зазначених переліків у місячний строк з
дня прийняття відповідного рішення. Включення об'єктів малої приватизації до
переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється відповідно до
Державної та місцевих програм приватизації або з ініціативи відповідних органів
приватизації чи покупців. Покупці подають до відповідного органу приватизації
заяву про включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків
об'єктів, що підлягають приватизації.

Законом України «Про державну
програму приватизації»від 18.05.2000 року № 1723-ІІІ затверджено Державну
програму приватизації на 2000-2002 роки, яка діє на даний час.

Статтею 12 Закону України «Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»передбачено,
що ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, визначається
шляхом проведення незалежної оцінки.

Проаналізувавши матеріали справи та
наявні у ній докази, колегія погоджується з висновком місцевого господарського
суду про те, що позивач здійснив поліпшення орендованого майна, вартість яких
перевищує 25 відсотків залишкової вартості переданого йому в оренду майна. При
цьому, колегією було взято до уваги: 1) п. 4.1.3 договору оренди нежитлових
приміщень № ДО-2207 від 01.04.2004 року та № ДО-2929 від 28.11.2006 року,
згідно  якого орендар має право проводити
реконструкцію, переобладнання та поліпшення орендованих приміщень, що зумовлює
підвищення їх вартості, після отримання на це письмової згоди орендодавця; 2)
наявний в матеріалах справи лист виконавчого комітету Івано-Франківської
міської ради від 30.01.2004 року, яким ПП ОСОБА_1 надано дозвіл на проведення
ремонту в орендованому приміщенні за адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Незалежності, 18 площею 38,2 кв. м., в тому числі: на внутрішньо-оздоблювальні
роботи, заміну віконних конструкцій, ремонт фасаду; 3) висновок та звіт  з незалежної оцінки  нежитлових приміщень площею 38,4 кв. м, що
розташовані на першому поверсі в будинку по вул. Незалежності, 18 в м.
Івано-Франківську, складений незалежним оцінювачем ОСОБА_2 (сертифікат  суб'єкта оціночної діяльності № 3570/05 від
30.05.2005 року, виданий ФДМ України), в якому зазначено, що ринкова вартість
об'єкта оцінки (частки комунального майна без поліпшень) станом на 31.01.2008
року  становить 225 088,80 грн., ринкова
вартість об'єкта оцінки (частки комунального майна без ПДВ та поліпшень)  становить 187 574,00  грн. або 69,6%. З наведеного вбачається, що
ринкова вартість здійснених позивачем поліпшень становить  30,4 %.

Покликання
скаржника в апеляційній скарзі на те, що лист-погодження від
30.01.2004 року,  взятий до уваги
місцевим господарським судом, не можна вважати належним доказом у справі з
огляду на те, що він не відповідає вимогам Інструкції з діловодства в
Івано-Франківській облдержадміністрації, обласних установах, організаціях,
райдержадміністраціях  та
міськвиконкомах, затвердженої розпорядженням Івано-Франківської  облдержадміністрації від 16.08.2004 року №
515, не приймаються колегією до уваги, оскільки доказів такого твердження
скаржником не надано.

Одночасно, слід зазначити, що
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 36 ГПК України, якою встановлено, що письмові
докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, на
підставі  ст. 43 ГПК України, згідно якої
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, і ніякі докази не
мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, колегія прийшла до
висновку, що лист виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від
30.01.2004 року підлягає дослідженню та оцінці нарівні з іншими доказами у
справі.

Щодо тверджень скаржника про те, що
приватизація позивачем спірних орендованих нежитлових приміщень неможлива у
зв'язку з тим, що вказаний об'єкт належить до пам'яток архітектури місцевого
значення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про охорону культурної спадщини»об'єкти  культурної
спадщини підлягають  реєстрації,  шляхом
занесення  до  Державного реєстру  нерухомих пам'яток України  за категоріями національного та місцевого
значення пам'ятки.  Порядок  визначення категорій пам'яток встановлюється
Кабінетом Міністрів України.  Із
занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини,  на всі
його складові елементи поширюється правовий статус пам'ятки.

Виходячи зі змісту норм  статей 13,14,23 Закону України «Про охорону
культурної спадщини»,  необхідними
ознаками  належності нерухомого
майна  до пам'ятки культурної спадщини є:
внесення  даного об'єкту до Державного
реєстру  нерухомих пам'яток України,  наявність свідоцтва  про реєстрацію об'єкта культурної спадщини як
пам'ятки, наявність охоронного договору на цей об'єкт.

В матеріалах справи наявний лист №
91 від 20.12.2007 року Відділу музейної роботи та охорони культурної
спадщини  Головного управління туризму і
культури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, в якому
зазначено, що житловий будинок по вул. Незалежності, 18 в м. Івано-Франківську
належить до пам'ятки  культурної
спадщини  та занесений до Державного
реєстру нерухомих пам'яток України на підставі рішення ОВК від  19.09.1989
року № 144.  Однак, рішення
обласного виконавчого комітету № 144 від
19.09.1989  року, на підставі
якого спірне приміщення віднесено до пам'яток архітектури місцевого значення, а
також свідоцтво  про реєстрацію об'єкта
культурної спадщини як пам'ятки та охоронного договору на цей об'єкт  матеріали справи не містять, для огляду в
судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій такі не подавались.

Стаття 1 Закону України «Про
тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини»забороняє
приватизацію пам'яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою
України переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.
Доказів затвердження Верховною Радою України такого переліку на момент розгляду
даної справи в суді першої інстанції відповідачами не подано.

Одночасно, колегія звертає увагу на
ту обставину, що Законом України від 23 вересня 2008 року № 574-VI затверджено
Перелік пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації. Житловий
будинок по вул. Незалежності, 18 в м. Івано-Франківську до вказаного переліку
не внесений.

У відповідності до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, колегія погоджується з
висновком місцевого господарського суду про те, що скаржником у справі не
доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України, належність нежитлових приміщень площею 38,4 кв.
м, що розташовані на першому поверсі в будинку по вул. Незалежності, 18  в м. Івано-Франківську, до пам'яток
культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, що регулює дані правовідносини, зокрема, ст. 7 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», якою,
поряд з іншим, встановлено підстави для відмови у приватизації, та рішення
Конституційного суду України від 13.12.2000 року у справі № 1-16/2000, в якому
зазначено, що положення ч. 5 ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)»слід розуміти так, що органи
приватизації зобов'язані розглянути подані покупцями заяви та, у разі
відсутності встановлених цим Законом підстав для відмови у приватизації,
включити конкретне підприємство до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації у встановлений спосіб, або прийняти рішення про відмову в приватизації,
а також враховуючи те, що відповідачами не надано суду доказів існування
обставин, які є підставами для відмови у задоволенні клопотання позивача про
приватизацію орендованого ним нерухомого майна, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого
господарського суду про задоволення позовних вимог.

Одночасно слід зазначити, що
представником позивача в судовому засіданні 14.10.2008 року подано для огляду
колегії витяг з рішення Івано-Франківської міської ради п'ятого демократичного
скликання від 07.10.2008 року, яким внесено доповнення до «Програми
приватизації в місті Івано-Франківську на 2008-2010 роки», схваленої рішенням
міської ради від 28.05.2008 року, в частині додаткового включення нежитлових приміщень
в будинку на вул. Незалежності, 18  в м.
Івано-Франківську в «Перелік об'єктів комунальної власності міста, які
орендуються суб'єктами підприємницької діяльності і підлягають приватизації
шляхом викупу», що стверджує факт виконання оспорюваного рішення господарського
суду та розцінюється як визнання підставності вимог позивача.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2008 року відповідає
матеріалам та дійсним обставинам справи, ґрунтується на чинному законодавстві
України і підстав для його скасування немає. Інші доводи апелянта, зазначені в
апеляційній скарзі, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не розцінюються
колегією як такі, що мають суттєве значення для вирішення даного спору, а тому
до уваги не приймаються.

Керуючись ст. ст. 99,101,103,105
Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги
Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ за вих. № 847-ю від
28.12.2008 року -відмовити.

2. Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 23.04.2008 року у справі            № 9/417  залишити без змін.

3.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.
Матеріали справи скеровуються в господарський суд Івано-Франківської
області.

Головуючий-суддя
Г.І. Мельник

Суддя
Д.Ф. Новосад

Суддя
О.В. Михалюк