ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 р.

№ 9/102-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Губенко Н.М.

суддів

Барицької Т.Л.

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська меблева фабрика "Дружба"

на рішення

від

та на постанову

від

господарського суду Київської області

02.06.2008

Київського міжобласного апеляційного господарського суду

07.08.2008

у справі

№ 9/102-08

за позовом

Комунального підприємства Київської обласної ради "Бровариводоканал"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська меблева фабрика "Дружба"

про

стягнення 34 466,62 грн.

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача

Кравцова Н.М., Кушніренко Л.С.;

- відповідача

Музика Т.М.

Відповідно до розпорядження Заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. від 25.11.2008 № 02-12/514, розгляд справи № 9/102-08 господарського суду Київської області здійснюється у складі колегії суддів: Губенко Н.М. –головуючий суддя, судді Барицька Т.Л., Подоляк О.А.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року Комунальне підприємство Київської обласної ради "Бровариводоканал" (далі –позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська меблева фабрика "Дружба" (далі –відповідач) 34 466,62 грн. основного боргу, 345 грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.06.2008 у справі № 9/102-08 (суддя Євграфова Є.П.) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 34 466,62 грн. боргу, 344,67 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.08.2008 у справі №9/102-08 (колегія суддів у складі: Лобань О.І. –головуючий суддя, судді Корсакова Г.В., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 02.06.2008 –без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх судових інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі № 9/102-08 судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково на суму 11 846,86 грн., в частині стягнення боргу в сумі 22 619,76 грн. провадження припинити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на те, що при прийнятті рішень суди першої та апеляційної інстанцій неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, та зробили висновки, які не відповідають обставинам справи, чим порушили норми ст. ст. 32, 36, 43 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у касаційній скарзі, просить вимоги касаційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувані рішення – без змін.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх судових інстанцій встановлено наступне:

- між КП Київської обласної ради "Бровариводоканал" та ТОВ "Броварська меблева фабрика "Дружба", яке є правонаступником Дочірнього підприємства "Меблевик" укладено договори № 37 від 25.02.2004, № 37/2 від 25.02.2004 та № 87 від 30.05.2005 на подачу води із комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації;

- відповідно до умов зазначених договорів позивач зобов'язався забезпечувати відповідача питною водою, яка відповідає чинному стандарту до місця приєднання останнього до міського водопроводу, приймання та очищення стоків від абонента в міський каналізаційних колектор, а відповідач (абонент) зобов'язався сплачувати вартість вищезазначених послуг у терміни, в об'ємах і на умовах, які визначені цими договорами;

- позивач свої договірні зобов'язання виконав у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками;

- натомість, відповідач нерегулярно проводив оплату вартості наданих послуг, в результаті чого за ним утворилась заборгованість на загальну суму 34 466,62 грн., з яких:

·          заборгованість у сумі 643,25 грн. за водокористування та зі сплати вартості наданих послуг, яка утворилась за договором № 37 від 25.02.2004;

·          заборгованість у сумі 19 238,52 грн. за водокористування та зі сплати вартості наданих послуг, яка утворилась за договором № 37/2 від 25.02.2004;

·          заборгованість у сумі 14 584,85 грн. за водокористування та зі сплати вартості наданих послуг, яка утворилась за договором № 87 від 30.05.2005;

- з матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем у заявленому розмірі виникла з 30.06.2005;

- судом апеляційної інстанції досліджені витребувані у позивача докази щодо зафіксованих показників лічильників про обсяг наданих відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення за спірний період; зокрема, актами виконаних робіт та довідками про стан розрахунків між сторонами, які були надані суду позивачем, підтверджується факт отримання відповідачем послуг водокористування та водовідведення на суму заявлених позовних вимог;

- позиція відповідача щодо невизнання частини боргу (борг у сумі 11 846,86 грн. відповідачем визнається) з мотивів того, що на актах виконаних робіт відсутні печатки підприємства або вони замінені штампами, не була прийнята апеляційним господарським судом до уваги, оскільки дані посилання відповідача спростовуються матеріалами справи;

- відповідач дійсно отримував послуги водокористування та водовідведення, а факт отримання зазначених послуг згідно з договорами № 37 від 25.02.2004, № 37/2 від 25.02.2004 та № 87 від 30.05.2005 підтверджено наявними в матеріалах справи доказами і не викликає сумнівів;

- відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України відповідачем не надано доказів оплати за водокористування та вартості наданих послуг з водовідведення згідно з договорами на подачу води із комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 37 від 25.02.2004, № 37/2 від 25.02.2004 та № 87 від 30.05.2005 на загальну суму 34 466,62 грн.;

- враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погодився із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підлягають задоволенню відповідно до загальних норм про виконання зобов'язань.

Вищий господарський суд України не може погодитися із даними висновками судів першої та апеляційної інстанції, оскільки вважає їх передчасними та такими, що не ґрунтуються на дослідження всіх обставин справи, з огляду на наступне.

Так, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів на подачу води із комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації № 37 від 25.02.2004, № 37/2 від 25.02.2004 та № 87 від 30.05.2005 щодо оплати наданих послуг у терміни, в об'ємах і на умовах, які визначені цими договорами.

Водночас, суди не визначили, на підставі якого договору № 87 від 30.05.2005 чи № 87 від 01.03.2006 (обидва вказані договори залучені до матеріалів справи) позивачем нараховується заборгованість у розмірі 14 584,85 грн. Виходячи з мотивувальної частини позовної заяви, позивач посилається саме на договір № 87 від 01.03.2006, в той час, як суди посилаються на договір № 87 від 30.05.2005.

За таких обставин, суди попередніх судових інстанцій повинні були зобов'язати позивача уточнити позовні вимоги та визначитись, за якими саме договорами здійснюється ним стягнення заборгованості та за які періоди. В іншому випадку, стягуючи заборгованість за договором № 87 від 30.05.2005, суди вийшли за межі позовних вимог.

Якщо ж виходити із зазначеного в позовній заяві договору № 87 від 01.03.2006, тоді в такому разі суди не співставили дату укладення даного договору (момент, з якого сторони вступили у договірні відносини та набули взаємні права та обов'язки) з періодом, за який стягується заборгованість.

Також суди не звернули уваги на ту обставини, що у довідці про стан розрахунків між КП Київської обласної ради "Бровариводоканал" та ТОВ "Броварська меблева фабрика "Дружба" (а.с. 8) на загальну суму 14 584,85 грн. (дана сума зазначена позивачем у позовній заяві як заборгованість за договором № 87), включено окремо інформацію про стан розрахунків за двома окремими договорами - № 87.0 та № 87.2 з визначення заборгованості по кожному окремо, в свою чергу, встановлення наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором № 87.2 не є предметом розгляду у даній справі.

Апеляційний господарський суд, встановлюючи факт отримання відповідачем послуг водокористування та водовідведення на суму заявлених позовних вимог, на підтвердження якого в якості доказів прийняв, зокрема, акти виконаних робіт, не дослідив питання правонаступництва відповідача - ТОВ "Броварська меблева фабрика "Дружба" по відношенню до Дочірнього підприємства "Меблевик" (частина актів виконаних робіт –а.с. 31, 38, 40, 41, 42, 43, 45, 47, 48, 50, 52, 54, 56, 64 складена стосовно саме до даної юридичної особи) та не зазначено в мотивувальних частинах судових рішень, які саме докази наявні у матеріалах справи та досліджені судами, дали змогу прийти до беззаперечного висновку, що ТОВ "Броварська меблева фабрика "Дружба" є правонаступником ДП "Меблевик".

Питання визначення правонаступництва має першочергове значення для встановлення того, чи є відповідач - ТОВ "Броварська меблева фабрика "Дружба" зобов'язаною стороною за договорами № 37 від 25.02.2004 та 37/2 від 25.02.2004.

Крім того, судами попередніх судових інстанцій не досліджувалось питання строку (терміну) виконання абонентом обов'язку з оплати наданих послуг, для чого є необхідним дослідження умов договору, які визначають порядок проведення розрахунків між сторонами.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська меблева фабрика "Дружба" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Київської області від 02.06.2008 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 07.08.2008 у справі № 9/102-08 скасувати.

Справу № 9/102-08 направити на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя                                                    Н.М. ГУБЕНКО

Судді                                Т.Л. БАРИЦЬКА

О.А. ПОДОЛЯК