ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2008 р.

№
6/55-08

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі
:

Полякова
Б.М., -головуючого (доповідач у справі),

Продаєвич
Л.В.

Хандуріна
М.І.

розглянувши
касаційну скаргу

ТОВ "Проф Альянс" в особі
ліквідатора

на
постанову

від
23.06.2008 р. Харківського апеляційного господарського суду

у
справі

№
6/55-08 господарського
суду Сумської області

за
заявою

ДПІ у м.
Суми

до

ТОВ
"Проф Альянс", м. Суми

про

банкрутство

арбітражний
керуючий

ОСОБА_1.

в судовому засіданні взяв участь представник:

боржника

Лаврик
С.В., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду Сумської області від 25.02.2008 р. за заявою ДПІ у м. Суми
порушено провадження у справі № 6/55-08 про банкрутство ТОВ "Проф
Альянс" відповідно до ст. 52 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі -Закон про
банкрутство).

Постановою
господарського суду Сумської області від 03.03.2008 р. (суддя Гордієнко М.І.)
визнано ТОВ "Проф Альянс" банкрутом відповідно до ст. 52 Закону про
банкрутство та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута
призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1. та зобов'язано його вчинити певні
дії.

Постановою
Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 р. (судді: Карбань
І.С. -головуючий, Бабакова Л.М., Шутенко І.А.) апеляційну скаргу ТОВ "Проф
Альянс" задоволено, постанову господарського суду Сумської області від
03.03.2008 р. скасовано та у задоволенні заяви ДПІ у м. Суми про визнання
боржника банкрутом, поданої на підставі ст. 52 Закону про банкрутство,
відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною
постановою, ТОВ "Проф Альянс" в особі ліквідатора звернулося до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від
23.06.2008 р. та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На думку заявника касаційної скарги,
судом апеляційної інстанції невірно застосовано ст. 52 Закону про банкрутство
та порушено ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши
пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Визнаючи
боржника банкрутом за ст. 52 Закону про банкрутство, суд першої інстанції
виходив з того, що заявлені до боржника грошові вимоги у розмірі 35 004,48 грн.
підтверджуються довідкою про заборгованість, картками особових рахунків та
податковими вимогами, а факт відсутності підприємницької діяльності боржника
-довідкою, згідно з якою боржник звітує про відсутність діяльності з січня 2007
р. по теперішній час.

З
таким висновком суду першої інстанції обґрунтовано не погодився суд апеляційної
інстанції.

Так,
стаття 52 Закону про банкрутство передбачає особливості банкрутства відсутнього
боржника.

Згідно
з ч. 1 вказаної статті незалежно від розміру вимог до боржника та строку
виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи
про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника -
юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання
боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із
законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а
також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької
діяльності боржника.

Отже,
за правилами цієї статті справа про банкрутство може бути порушена у разі
наявності хоча б однієї з перелічених умов, а також за наявності інших ознак,
що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Тобто,
у суді має бути доведений факт нездійснення боржником  підприємницької діяльності, зокрема, у
зв'язку з його відсутністю за місцезнаходженням.

Відповідно
до ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців” відомості про відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб
та фізичних осіб -підприємців (далі -Єдиний державний реєстр).

Положеннями
ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, яка визначає статус відомостей Єдиного державного
реєстру,  передбачено, що якщо відомості,
які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього,
то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

При
цьому, ч. 3 ст. 18 цього Закону встановлено, що у випадку, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені,
вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці відомості.

У
зв'язку з чим, при встановленні факту відсутності керівних органів боржника -
юридичної особи за її місцезнаходженням як ініціюючий кредитор, так і суд мають
керуватися відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Відповідної
правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїх постановах
від 06.06.2006 р. у справі № Б48/12-05, від 22.05.2007 р. у справі №
21/19-06-518.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції,
ініціюючим кредитором -ДПІ у м. Суми не було подано доказів включення до
Єдиного державного реєстру відомостей про відсутність ТОВ "Проф
Альянс" за його місцезнаходженням.

Крім
того, згідно з доданою до заяви про порушення справи про банкрутство довідкою
ініціюючого кредитора від 21.12.2007 р. № 86281/9/15-106 (а.с. №6), на яку
посилався суд першої інстанції, боржник у справі з 01.01.2007 р. по теперішній
час звітує про відсутність діяльності, а отже, відсутня така
ознака за ст. 52 Закону про банкрутство, як ненадання боржником протягом
року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових
декларацій, документів бухгалтерської звітності.

Відтак,
звітність, яка подається до органів державної податкової служби, що свідчить
про відсутність будь-якої господарської діяльності боржника, тобто з нульовими
показниками, не може слугувати самостійною підставою для визнання боржника
банкрутом в порядку ст. 52 Закону про банкрутство.

За
таких обставин справи суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку
про відсутність у суду першої інстанції правових підстав для визнання боржника
банкрутом відповідно до ст. 52 Закону про банкрутство.

У
зв'язку з чим, судом апеляційної інстанції законно та обґрунтовано  скасовано відповідну постанову суду першої
інстанції.

Доводи
касаційної скарги ліквідатора банкрута не можуть бути підставою для скасування
постанови суду апеляційної інстанції, оскільки, дійшовши висновку  про відмову у задоволенні заяви ДПІ у м. Суми
про визнання боржника банкрутом, поданої на підставі ст. 52 Закону про
банкрутство, суд апеляційної інстанції фактично припинив провадження у справі.

Таким
чином, підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції не
вбачається.

Враховуючи
викладене та керуючись ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 17, 18 Закону України “Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” та ст. ст.
80, 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ТОВ "Проф
Альянс" в особі ліквідатора залишити без задоволення.

2.          Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 23.06.2008 р. у справі № 6/55-08 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
Л.В. Продаєвич

М.І. Хандурін