ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.11.08                                                                                            Справа№ 33/02-25

Суддя господарського суду Львівської області Цікало А.І. розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридичної фірми „Де-Факто” (м. Київ) про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицькі інструменти” (м. Львів) з урахуванням особливостей процедури, передбачених ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ”

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області за вхідним № 8438 від 14.11.2008 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридичної фірми „Де-Факто” поступила заява про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицькі інструменти” в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі - Закон), оскільки заборгованість останнього, за надані юридичні послуги, становить 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридичної фірми „Де-Факто” про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицькі інструменти” слід повернути без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором у разі, якщо керівні органи боржника відсутні за його місцезнаходженням або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Згідно ст.17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” відомості про юридичну особу включаються до Єдиного державного реєстру (ч.1), визначено, які відомості повинні міститися в Єдиному державному реєстрі щодо юридичної особи (ч.2). В Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, якщо реєстраційна картка про підтвердження відомостей про юридичну особу не була надана юридичною особою в установлений строк, державний реєстратор зобов’язаний у строк, що не перевищує десяти робочих днів з дати, яка встановлена для юридичної особи для подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу, направити рекомендованим листом юридичній особі повідомлення про необхідність подання державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу. У разі повернення до державного реєстратора рекомендованого листа з відміткою відділення зв’язку про відсутність юридичної особи за вказаною адресою або неподання юридичною особою упродовж місяця з дати направлення їй відповідного повідомлення реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Згідно ст. 20 вказаного Закону відомості, що містяться в єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними, за винятком ідентифікаційних номерів фізичних осіб - платників податків.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відтак відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ”, ознаками неплатоспроможності боржника є грошові вимоги, які повинні складати 300 мінімальних розмірів заробітної плати; крім того, вимоги мають бути безспірними, а також повинні бути не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Положеннями абз. 8 ст. 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, встановлено, що безспірними вимогами кредиторів є вимоги кредиторів, визнані боржником, та інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Отже, за Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, факт безспірності вимог кредиторів виникає з моменту, коли грошові вимоги підтверджуються документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Таким чином з цього моменту грошові вимоги переходять у категорію безспірних.

При цьому відповідно до приписів Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” такі вимоги повинні бути не виконані боржником протягом трьох місяців.

Враховуючи те, що списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється дер жавною виконавчою службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття ви конавчого провадження цією службою.

Відповідно і встановлений Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” тримісячний строк починає свій відлік після пред'явлення виконавчих документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема у постанові від 17 жовтня 2006 р. (справа № 3/157).

Відповідно до системного аналізу положень Закону процедура банкрутства випливає з виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 9 ГПК України, ст. 63 ГПК України суддя повертає заяву і додані до неї документи без розгляду, зокрема, якщо у заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

До заяви Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридичної фірми „Де-Факто” не додано доказів :

-          внесення до Єдиного державного реєстру запису про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням;

-          відкриття виконавчого провадження, які могли б підтвердити примусове невиконання свого зобов’язання боржником упродовж трьох місяців, заявником не надано

тобто до заяви не додано належного доказу, що дає підставу порушити провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицькі інструменти” як відсутнього боржника.

Керуючись ст.ст. 1, 6, 7, 9, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ”, п. 3 ст.63, ст. 86 ГПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Юридичної фірми „Де-Факто” (м. Київ) про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Галицькі інструменти” (м. Львів) з урахуванням особливостей процедури, передбачених ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” і додані до неї документи повернути без розгляду.

Додаток на 15 арк.

Суддя