ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 77-44-62
РІШЕННЯ

10 листопада 2008
р.
Справа № 6/187а

за
позовом:                першого заступника прокурора міста
Чернігова,

вул. Шевченка, 1,
м. Чернігів  в інтересах держави в особі

позивача:             Управління з контролю за використанням та охороною
земель у

Чернігівській
області,  вул. П'ятницька, 11а, м.
Чернігів,

до відповідачів:

1-го:                       Чернігівської міської ради, вул. Магістрацька,
7, м. Чернігів,

2-го                        Новозаводської районної в м.
Чернігові ради, вул. Щорса, 19, м. Чернігів,

за
участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого відповідача:
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про                         визнання недійсними
рішень,

суддя Блохіна Ж.В.

Представники сторін:

прокурор: Курило Я.М. -в.о. помічника прокурора
м. Чернігова, посв. №82 від 07.12.2006р.

від
позивача: не
з'явився,

від
відповідача 1-го: Прокопович
Т.Г. -головний спеціаліст юридичного відділу, довіреність №3-16/139 від
05.02.2008р.,

від
відповідача 2-го: Сергієнко
Т.І. -завідувач відділу, довіреність №1-34/182 від 02.06.08р.,

третьої
особи на стороні першого відповідача: ОСОБА_2
., довіреність №1852 від 29.08.2008р.

У
судовому засіданні 10.11.2008р. судом було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу
України.

СУТЬ  СПОРУ:

Першим
заступником прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Управління з
контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області подано
позов до першого відповідача: Чернігівської міської ради; другого відповідача:
Новозаводської районної в м. Чернігові ради про:

-
визнання недійсним рішення виконавчого комітету Новозаводської районної ради
народних депутатів м. Чернігова від 25.10.1993 року №201 “Про індивідуальне
будівництво”, яким гр. ОСОБА_1виділено земельну ділянку для індивідуального
будівництва житлового будинку площею 500 кв. м. по АДРЕСА_2

-
визнання недійсним рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від
21.02.1994 року №21, яким затверджено площу земельної ділянки, наданої в
користування ОСОБА_1.

В
судовому засіданні 16.10.2008р. прокурор надав заяву, в якій просить:

-
визнати недійсним п. 1.10 рішення виконавчого комітету Новозаводської районної
ради народних депутатів м. Чернігова від 25.10.1993 року №201 “Про
індивідуальне будівництво”, яким гр. ОСОБА_1виділено земельну ділянку для
індивідуального будівництва житлового будинку площею 500 кв. м. по АДРЕСА_2

-
визнати недійсним п. 17 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради
від 21.02.1994 року № 21, яким затверджено площу земельної ділянки, наданої в
користування ОСОБА_1.

Прокурор
в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити.

Позивач
в судове засідання не з'явився. представника не направив, хоча був повідомлений
належним чином про час і місце його проведення.

Нез'явлення
представника позивача не перешкоджає вирішенню спору в даному засіданні.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги прокурор та позивач в письмових поясненнях посилаються на
наступне.

Рішенням
виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних депутатів м.
Чернігова від 25.10.1993 року № 201 „Про індивідуальне будівництво” гр.
ОСОБА_1виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового
будинку площею 500 кв.м. по АДРЕСА_2
Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.02.1994
року № 21 затверджено площу земельної ділянки, наданої в користування ОСОБА_1.

Вищевказані
рішення прийнято при відсутності проекту відведення земельної ділянки
поАДРЕСА_2, як то передбачено ст. 19 Земельного кодексу України від 18.12.1990
року. Крім того, на даний час ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не
оформив права постійного користування вказаною земельною ділянкою шляхом
отримання держаного акту на право постійного користування земельною ділянкою.

За
таких обставин, на думку прокурора та позивача, вказані рішення виконавчих
комітетів прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, а тому мають
бути визнані недійсними.

Представник
першого відповідача в судовому засіданні заперечив стосовно позовних вимог і
просить у позові відмовити.

У
відзиві на позов перший відповідач -Чернігівська міська рада позовні вимоги не
визнає, просить у позові відмовити, посилаючись на те, що спірні рішення були
прийняті в межах наданих їм повноважень. Також перший відповідач зазначає про
те, що прокурор подав дану позовну заяву в інтересах Управління з контролю за
використанням та охороною земель в Чернігівській області, проте не зазначив, в
чому полягають порушення прав та інтересів позивача внаслідок прийняття
Чернігівською міськрадою оспорюваних рішень, та які потребують захисту
визначеним шляхом. Законодавством не встановлено часових рамок щодо звернення
особи за отриманням документа, що посвідчує право власності або користування
земельною ділянкою.

Перший
відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до
суду за захистом своїх прав або інтересів, передбачений ст. 257 Цивільного
кодексу України.

Представник
другого відповідача також заперечує стосовно позовних вимог і просить у позові
відмовити. Також вказує на пропуск позивачем строку позовної давності на
звернення до суду за захистом своїх прав або інтересу, передбачений ст. 257
Цивільного кодексу України.

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого
відповідача у відзиві на позов заперечує стосовно позовних вимог. Свої
заперечення обґрунтовує тим, що спірні рішення прийняті в межах компетенції та
в порядку, передбаченому законодавством, яке було чинне на той час. Також
вказує на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду за
захистом своїх прав або інтересу, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу
України.

Вислухавши
прокурора, представників сторін, третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні першого відповідача, дослідивши надані
сторонами докази, з'ясувавши обставини, які мають значення для вирішення спору,
суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно
п. 1.10 Рішення виконавчого комітету Новозаводської районної ради народних
депутатів м. Чернігова від 25.10.1993 року № 201 „Про індивідуальне
будівництво” гр. ОСОБА_1, працівнику товариства з обмеженою відповідальністю
„РОТАКС ЛТД”, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з сім'єю в складі 3-х чоловік на
житплощі батьків, виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва
житлового будинку поАДРЕСА_2, площею 500 кв.м.

Зобов'язано
гр. ОСОБА_1. після закінчення будівництва житлового будинку квартиру звільнити
в установленому порядку.

На
підставі даного рішення та на виконання ст. 19 Земельного кодексу України від
18.12.1990 року було здійснено відведення даної земельної ділянки, що
підтверджується відповідними планами земельної ділянки, відведеної для індивідуального
будівництва.

Також
був складений акт погодження меж землекористування присадибної ділянки.

Виконавчим
комітетом Чернігівської міської ради
прийнято рішення від 21.02.1994 року № 21 „Про затвердження матеріалів
інвентаризації земель підприємств міста та надання земельних ділянок для
державного та індивідуального будівництва”.

У
відповідності з п. 17 вищезгаданого Рішення затверджено рішення Новозаводського
райвиконкому в частині надання в постійне користування земельних ділянок для
індивідуального будівництва житлових будинків, зокрема, громадянину ОСОБА_1по
АДРЕСА_2 (п. 1.10).

Суд
дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Згідно
із ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у
спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та
Законами України.

Відповідно
до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України „Підприємства,  установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також
для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

У
випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право
також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності.”

Таким
чином Управління з контролю за використанням та охороною земель у   Чернігівській області, як юридична особа,
має право звертатись до господарського суду за захистом  саме своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів або у випадках, передбачених законодавчими
актами України.

Управління
з контролю за використанням та охороною земель у Чернігівській області не
надало суду будь-яких доказів, що підтверджують
порушення  його прав і інтересів:
прийнятим Новозаводською районною радою народних депутатів  пунктом 1.10 рішення від 25.10.1993 року №201
“Про індивідуальне будівництво”, яким гр. ОСОБА_1виділено земельну ділянку для
індивідуального будівництва житлового будинку поАДРЕСА_2 , площею 500 кв.м.;
прийнятим Чернігівською міською радою пунктом 17 рішення від 21.02.1994 року
№21, яким затверджено площу земельної ділянки, надану в користування ОСОБА_1.

Прийняття
Новозаводською районною радою народних депутатів та Чернігівською міською радою
спірних рішень не позбавляє позивача можливості здійснювати його функції як
контролюючого органу, а відтак, не порушує і не може порушувати його права та
інтереси.

Постановою
Кабінету Міністрів України  від 19
березня 2008 р. N 224 затверджено
Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів (далі
-Положення), згідно пункту 1 якого Державний комітет із  земельних
ресурсів  (Держкомзем)  є центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, діяльність якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони навколишнього природного
середовища.

Відповідно до п. 7 Положення Держкомзем
здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому
порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві
та Севастополі і затверджує положення про них.

Повноваження щодо здійснення державного
контролю за використанням та охороною земель Держкомзем здійснює через Державну
інспекцію з контролю за використанням і охороною земель та її територіальні
органи.

Відповідно
до свого Положення Головне управління земельних ресурсів у Чернігівській
області є територіальним органом Держземагентства, йому підзвітне і
підконтрольне.

Згідно
статті 5  Закону України „Про державний
контроль за використанням  на охороною
земель”  від 19 червня 2003 року N 963-IV
( далі -Закон №963) державний контроль
за   використанням  та
охороною  земель здійснює
спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів, а
у ст. 9 цього ж Закону визначено, що
Державний контроль  за  використанням
та  охороною  земель у системі центрального органу
виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з
контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Відповідно
до свого Положення Управління з контролю за використанням та охороною земель у
Чернігівській області є територіальним органом Державної інспекції з контролю
за використанням і охороною земель (Держінспекція України), яка діє у складі
Державного комітету України по земельних ресурсах (Держкомзем України).

Відтак,
позивач, як державний орган, має право звертатися до господарського суду у
випадках,  передбачених
законодавчими  актами  України.

У
пункті 4 Положення передбачено, що Держкомзем відповідно до покладених на нього
завдань, зокрема:

здійснює
державний контроль за використанням
та  охороною земель відповідно до
Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною
земель" та інших законів ( п.п.7);

здійснює    координацію   діяльності
місцевих   органів виконавчої
влади з питань землеустрою ( п.п.27);

порушує в установленому законодавством
порядку клопотання про зупинення дії або скасування актів місцевих
держадміністрацій та органів місцевого самоврядування з питань, що належать до
його компетенції, а також про притягнення осіб, винних у порушенні земельного
законодавства, до передбаченої законом відповідальності ( п.п.41);

розглядає відповідно до законодавства
справи про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення
(п.п.42) та інше.

Таким
чином, вищевказане законодавство чітко визначає повноваження державного
органу  при здійсненні державного
контролю за використанням  та  охороною земель та шляхи реалізації цього
контролю, до яких не відноситься право на звернення до суду  з вимогами про скасування рішень органів
місцевого самоврядування договорів.

Отже,
Управління з контролю за використанням та охороною земель у Чернігівській
області, виступаючи в якості позивача, діє не у спосіб та поза межами
повноважень, передбачених Конституцією та
вищевказаним законодавством.

За
таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Стосовно
заяв сторін про застосування судом строку позовної давності, слід зазначити
наступне.

Відповідно
до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду
за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у
спосіб, визначений у частині 2 цієї статті, зокрема, шляхом визнання
незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових
і службових осіб.

При
цьому строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист
цивільного права або інтересу встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України у
три роки.

Відповідно
до статті 267 Цивільного кодексу України позовна  давність
застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд
враховує, що правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України,
мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого
суб'єктного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не
порушено, позовна давність не застосовується.

За
таких обставин суд приходить до висновку про те, що перший заступник прокурора
м. Чернігова звернувся з даним позовом за захистом інтересів держави в особі Управління
з контролю за використанням та охороною земель у Чернігівській області, тобто
особи, яка не має суб'єктивного права на звернення з таким  позовом; права та інтереси якої спірними
рішеннями не порушені, тобто позов є необґрунтованим, а тому позовна давність в
даному випадку не застосовується.

Ухвалою
суду  від 11.09.2008р. по даній  справі
було вжито заходів забезпечення позову, а саме: Чернігівській міській
раді заборонено вчиняти дії по розпорядженню земельною ділянкою по АДРЕСА_2 ,
наданої в користування ОСОБА_1.

В
зв'язку з прийняттям рішення по даній справі, суд вважає за необхідне
скасувати  вжиті заходи забезпечення
позову.

Керуючись
ст.ст. 49, 68, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

В
И Р І Ш И В:

У
позові відмовити повністю.

Скасувати
забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу України рішення оформлено та підписано
суддею 14.11.2008р.

Суддя
Ж.В.
Блохіна

19.11.08