Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2008 р.
Справа № 07/132-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді
,

при
секретарі Цвірі Д.М.

за участю
представників:

позивача

-

ОСОБА_3

відповідача

-

ОСОБА_4

розглянувши в
приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу
позивача (вх. № 2002Х/3-9) на рішення господарського суду
Харківської області від 28.07.2008 року по справі № 07/132-08

за
позовом ФОП ОСОБА_1, с.
Пісочин

до ФОП ОСОБА_2, м. Харків

про розірвання договору та стягнення 63000,00 грн.

встановила:

Рішенням
господарського суду Харківської області від 28 липня 2008 року у справі №
07/132-08 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено частково. Розірвано договір б/н
від 01.09.2007 року, що був укладений між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 Стягнуто з
ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 10000,00 грн. заборгованості, 909,26 грн.
пені, 194,09 грн. державного мита та 20,56 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Позивач - ФОП
ОСОБА_1 з рішенням господарського суду Харківської області не погодився,
звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської
області від 28 липня 2008 року частково та прийняти нове, яким стягнути з
відповідача на користь позивача штрафні санкції за дилерським договором б/н від
01.09.2007 року у розмірі 53000,00 грн., держмито у розмірі 630,00 грн. та
85,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у
розмірі 118,00 грн., держмито за подачу апеляційної скарги у розмірі 360,00 грн.

У судовому
засіданні уповноважений представник відповідача усно  визнав вимоги апеляційної скарги, проте
письмової заяви про це не надав.

Дослідивши матеріали справи, викладені у
апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення їх
уповноважених представників, перевіривши правильність застосування
господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
зазначає наступне.

Приймаючи
оскаржуване рішення, господарський суд Харківської області виходив з результатів
встановлення та дослідження документально підтверджених обставин спору, за
якими встановив, що між сторонами було укладено договір б/н від 01.09.07 р.
(а.с. 9), відповідно до умов якого фірма (позивач) продає, а дилер (відповідач)
купує наступні товари: блоки металопластикові - вікна, двері, вітражі, інші
аналогічні конструкції і супутні матеріали, що виготовляються згідно ДСТУ
БВ.2.6.-15-99.

Позивач свої
зобов'язання за вказаним договором виконав належним чином та поставив
відповідачу вищевказаний товар, що підтверджується накладною № 37/1 від
19.09.07 р. (а.с.11).

Відповідно до
п. п. 5.1. та 5.2 вказаного договору платежі за товари, що поставляються згідно
даного договору, здійснюються дилером безготівковим перерахуванням грошових
коштів фірмі у формі 100% передплати на підставі рахунків, що виставляються
фірмою на кожне окреме узгоджене замовлення. Розрахунки готівковими коштами
здійснюються наступним чином: не менш 50% - попередня оплата, остаточний
розрахунок здійснюється при відвантаженні замовлення. Позивачем не надано суду
доказів на підтвердження проведення відповідачем попередньої оплати чи доказів
виставлення позивачем відповідачу рахунків.
Таким чином, сторони відступили від встановлених в договорі б/н від
01.09.07 р. строків та порядку оплати товару.

Відповідач свої
зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару виконав неналежним чином та
оплатив позивачу лише 6375,00 грн. 19.09.07 р., що підтвердили сторони у
судовому засіданні.  При цьому
відповідачем було направлено позивачу листа б/н від 28.09.07 р. (а.с.14),
відповідно до якого відповідач визнає заборгованість за накладною №37/11 від
19.09.07 р. за договором б/н від 01.09.07 р. в сумі 10000,00 грн. та
зобов'язується погасити дану заборгованість у строк до 04.10.07 р. Разом з тим  позивач пред'явив відповідачу претензію №1 від
05.05.08 р. (а.с.12) з вимогою про оплату заборгованості в сумі 10000,00 грн.
та 42800,00 грн. штрафних санкцій. У відповідь на вказану претензію відповідач
направив позивачу лист б/н від 04.06.07 р. (а.с.13), відповідно до якого
заборгованість в сумі 10000,00 грн. та штрафні санкції в розмірі 42800,00 грн.
визнає.

Відповідно до
ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк  (термін) його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Станом на момент розгляду справи, відповідач 10000,00 грн. заборгованості не
сплатив , суму заборгованості визнав.

Отже,
враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 04.10.07 р.
прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, за
договором б/н від 01.09.07 р.

Відповідно до
ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи викладене,
визнання заборгованості відповідачем, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК
України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного
між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача
щодо стягнення з відповідача 10000,00 грн. заборгованості, належно
обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові
наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 624 ЦК України
встановлено, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона
підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно
від відшкодування збитків.

Відповідно до
п. 7.3 вищевказаного договору в редакції додаткової угоди №1 від 14.09.07 р.
(а.с.10), дилер (відповідач), дилер несе відповідальність у вигляді штрафних
санкцій перед фірмою (позивачем) в розмірі 2% від невиплаченої суми замовлення
за кожен день прострочки платежу. Штрафні санкції нараховуються за весь період
невиконання дилером його зобов'язань за договором б/н від 01.09.07 р.

Відповідно до
ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст.
549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 ГК
України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку
учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним
правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання. Стаття 231 ГК встановлює, що законом
щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій,
зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до
ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України, розмір пені за
прострочку платежу, встановлений у договорі за згодою сторін, не може
перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, платник грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється
за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6
ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення  виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від
дня,  коли зобов'язання  мало бути виконано.

Враховуючи
викладене, заявлені позивачем до стягнення з відповідача штрафні санкції за
своєю правовою природою є пенею, а вимога про стягнення з відповідача штрафних
санкцій (пені) підлягає частковому задоволенню в сумі 909,26 грн.

Стаття 651 ЦК
України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за
згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на
що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи, що
відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем
товару за договором б/н від 01.09.07 р., що є істотним порушенням умов
вказаного договору, внаслідок чого позивач не отримав грошові кошти за
поставлений відповідачу товар, вимога про розірвання договору б/н від 01.09.07
р. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Викладені вище
висновки господарського суду на думку колегії суддів відповідають фактичним
обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна  та належна
правова оцінка, через що відсутні
підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по
справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень

Як свідчать
матеріали справи, господарський суд Харківської області  забезпечив
додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу
України, всебічно, повно та об'єктивно
дослідив  фактичні обставини
справи та оцінив наявні у ній докази  в їх
сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Наведені
позивачем у обґрунтування  своєї
апеляційної скарги доводи не підтверджені
матеріалами справи. Його вимога про стягнення з відповідача суми  застосованих до відповідача штрафних санкцій,
які майже в 5 разів перевищує розмір
визнаного відповідачем  основного
боргу,   не відповідає нормам чинного
цивільного та господарського законодавства України, оскільки   саме останнім встановлені  порядок та межі застосування до винної у
невиконанні договірних зобов'язань сторони
відповідних
цивільно-господарської відповідальності. При цьому колегія суддів
відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України  не вважає
можливим та правомірним погодитися із висловленою у судовому
засіданні  позицією  представника відповідача  про визнання
безпосередньо ним вимог апеляційної скарги та погодженням  сплати
на користь позивача заявлених ним штрафних санкцій.  Взаємовідносини сторін по даній справі могли  та можуть
бути вирішені у позасудовий спосіб, якщо відповідач - ФОП ОСОБА_2
погодилась або погодиться з позицією
свого уповноваженого представника щодо стягнення з неї зазначених  позивачем та погоджених з нею  розміряв штрафних санкцій.

Враховуючи
викладене та керуючись статтями  6, 8,
19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

:

постановила:

Рішення
господарського суду  Харківської області
від 28 липня 2008 року у справі № 07/132-08 залишити без змін, а апеляційну
скаргу -без задоволення.

Головуючий суддя

Судді