СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

15.09.2008

Справа №2-12/8211.1-2008

За позовом - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1).

До відповідачів - 1. Виконавчого
комітету Сімферопольської міської ради (м. Сімферополь, вул. Толстого, 15);

2. Прокурору м. Сімферополя (м.
Сімферополь, вул. Севастопольска,11).

За участю третьої особи, яка не
замовляє самостійних вимог на предмет спору -

ОСОБА_2 (АДРЕСА_2)

Про скасування та визнання
незаконним рішення.

Суддя Іллічов М.М.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - не з'явився.

Від відповідачів - 1. Стус К.В. -
гол. спеціаліст - ю/к, довіреність б/н від 10.04.07р.

2. Яковлєв О. -
помічник прокурора.

За участю третьої особи - ОСОБА_2.

Сутність спору:

Позивач - Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до
відповідачів: Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради, Прокурора м.
Сімферополя про скасування та визнання незаконним рішення Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради № 653 від 03.07.07р.

Провадження по даної справі було
порушено суддею Проніною О.Л. ухвалою суду від 13.07.2007р.

Рішенням господарського суду АР
Крим від 31.07.2007р. Прокуратура м. Сімферополя була виключена з числа
відповідачів, позов був задоволений у повному обсязі.

Не погодившись з прийняти рішенням
Виконавчий комітет Сімферопольської міської ради подав апеляційну скаргу до
Севастопольського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 21.12.2007р. виконавчому комітету
Сімферопольської міської ради було відмовлено у відновленні пропущеного
процесуального строку на подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу
виконавчого комітету Сімферопольської міської ради на рішення господарського
суду АР Крим від 31.07.2007р. залишено без розгляду.

14 квітня 2008р. Прокуратура АР
Крим подала касаційне подання до Вищого господарського суду України на рішення
господарського суду АР Крим від 31.07.2007р.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 26.05.08р. було відновлено заступнику прокурора АР Крим пропущений
процесуальний строк для внесення касаційного подання на рішення господарського
суду АР Крим від 31.07.07р.; прийняте касаційне подання заступника прокурора АР
Крим на рішення господарського суду АР Крим від 310707р. до провадження Вищого
господарського суду України та був призначений розгляд касаційного подання.

Постановою Вищого господарського
суду України від 05.06.2008р. касаційне подання заступника прокурора АР Крим на
рішення господарського суду АР Крим від 31.07.2007р було задоволено частково;
рішення господарського суду АР Крим від 31.07.2007р. скасовано, а справу
направлено до господарського суду АР Крим на новий розгляд.

Справа була передана до провадження
судді господарського суду АР Крим Іллічова М.М. із привласненням справі нового
номеру - 2-12/8211.1-2008.

Ухвалою ГС АР Крим від 24 липня
2008 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не замовляє
самостійних вимог на предмет спору було залученоОСОБА_2

Представник позивача до судових
засідань не з'являвся. Про причини нез'явлення суд не повідомив. Про день та
час судового засідання був повідомлений належним чином - рекомендованою
кореспонденцією. Вимоги суду, викладені в ухвалі від 24.07.2008р., не виконав.

Перший відповідач - Виконавчий
комітет Сімферопольської міської ради згідно до відзиву на позовну заяву проти
позову заперечує та вважає вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається
на те, що спірне рішення, яким було скасоване раніше прийняте відповідачем
рішення, прийнято у відповідності до норм чинного законодавства та в межах
повноважень відповідача. Так відповідач посилається на те, що діяльність
позивача робить неможливим проживання в жилому приміщенні інших мешканців, крім
того, позивач без дозвільних документів зайняв приміщення горища над квартирою
№11, яке відповідно до норм Житлового кодексу України є приміщенням загального
користування. Відповідач також посилається на те, що власник житлового будинку,
квартири має право використовувати приміщення для власного проживання та не має
права використовувати його для промислового виробництва.

Другий відповідач - Прокурор
м.Сімферополя проти позову також заперечує. В обгрунтування своїх заперечень
останній посилається на те, що виконавчий комітет Сімферопольської міської ради
правомірно скасував раніше прийняте ним рішення за протестом прокурора. При
цьому другий відповідач зазначає, що підставою для винесення протесту було
порушення ст..ст.7,8 Житлового кодексу України та п.12 Положення про порядок
обстеження стану житлових будинків з метою встановлення їх відповідності
санітарним та технічним вимогам та визнання житлових будинків та житлових
приміщень непридатними для проживання, затвердженого Постановою Ради міністрів
УРСР від 26.04.1984р.; відсутність рішення про виключення квартири зі складу
житлового фонду та згоди мешканців суміжних квартир. Також другий відповідач
посилає на те, що спірним рішенням право власності позивача на квартиру
АДРЕСА_1 порушено не було.

Крім того, другий відповідач
зазначив, що оскільки позивач зазначив у якості відповідача Прокурора
м.Сімферополя, то вимоги до прокурора як посадової особи під час внесення ним
протесту виходять за межі розгляду господарського судочинства, оскільки такі
вимоги повинні розглядатись у межах адміністративного судочинства, а тому
другий відповідач вважає, що позивач повинен був уточнити найменування другого
відповідача.

Третя особа - ОСОБА_2 проти позову
також заперечує. При цьому посилається на те, що згоди на реконструкцію
приміщення позивачеві вона не надавала, та більш того, використовуючи
приміщення квартири АДРЕСА_1 для салону весільного одягу позивач завдає третій
особі значної шкоди.

Розгляд справи відкладався в
порядку ст..77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, суд -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2000р. між ОСОБА_3 (надалі
Продавець)  та ОСОБА_1, ОСОБА_4,ОСОБА_5
таОСОБА_6 був укладений договір купівлі - продажу (надалі Покупці) квартири,
згідно до якого Продавець продав, а Покупці купили у рівних частках кожен квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.12).

Вказаний договір купівлі - продажу
був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7

Відповідно до реєстраційного
посвідчення, виданого 14.09.2000р. Сімферопольським МБТІ, право власності у
рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_1,
ОСОБА_4,ОСОБА_5 таОСОБА_6 (а.с.13).

16.10.2001р. виконавчим комітетом
Центральної районної ради м.Сімферополя було прийняте рішення №283/3, згідно до
якого розглянувши висновок міжвідомчої комісії райвиконкому, акт №118 від
04.10.2001р. (протокол МВК №18 від 04.10.01р.) про визнання квартири АДРЕСА_1
(літер «Д», 2-й поверх) невідповідаючей санітарно - технічним нормам СНиП,
непридатною для постійного проживання та технічний висновок №2Н-00-191 «Про
стан конструкцій та відповідність будівельним нормам квартири АДРЕСА_1,
розроблений ГПИИ «Кримпроектреконструкція», узгоджений із службами міста:
міськСЕС, УДАЇ, УДПО ГУ МВС України в Криму, було вирішено затвердити технічний
висновок №2Н-00-191 «Про стан конструкцій та відповідність будівельним нормам
кв.АДРЕСА_1, розроблений ГПИИ «Кримпроектреконструкція», узгоджений із службами
міста: міськСЕС, УДАЇ, УДПО ГУ МВС України в Криму та затвердити висновок
міжвідомчої комісії райвиконкому, акт №118 від 04.10.2001р. протокол МВК №18
від 04.10.01р.) про визнання квартири АДРЕСА_1 (літер «Д», 2-й поверх) такою,
яка не відповідає санітарно - технічним нормам СНиП, та непридатна для
постійного проживання (а.с.16).

12 квітня 2002р. Виконавчим
комітетом Сімферопольської міської ради було прийнято рішення №488 «Про надання
дозволу приватному підприємцюОСОБА_1 на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 для
розміщення салону весільного одягу», згідно до якого було вирішено дозволити
приватному підприємцюОСОБА_1 реконструкцію квартири АДРЕСА_1 для розміщення салону
весільного одягу; зобов'язано приватного підприємцяОСОБА_1 розробити проект
реконструкції квартири та узгодити його у встановленому порядку; зареєструвати
об'єкт в інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю міської ради
та після закінчення будівельних робіт пред'явити до здачи до експлуатації;
будівельні роботи вести у відповідності до узгодженої проектної документації;
дозволити роботу салону весільного одягу після введення його до експлуатації;
укласти договори з міськими комунальними зацікавленими службами у зв'язку із
зміною цільового призначення приміщень; оформити у Сімферопольському МБРТІ у
встановленому порядку перереєстрацію приміщень по вул..Пушкіна,14 для
використання під салон весільного одягу (а.с.9).

26.02.2004р. Інспекцією Державного
архітектурно - будівельного контролю м.Сімферополя був наданий дозвілОСОБА_1 на
виконання будівельних робіт по підготовці до введення до експлуатації
реконструкції квАДРЕСА_1 для розміщення салону весільного одягу (а.с.17).

26.02.2004р. був прийнятий акт
державної технічної комісії про прийом закінченого будівництвом об'єкту до
експлуатації, згідно до якого було вирішено прийняти до експлуатації
реконструйовану квАДРЕСА_1 для розміщення салону весільного одягу
індивідуального забудовника ОСОБА_1 (а.с.19).

11 січня 2007р. Прокуратурою
м.Сімферополя був внесений протест до Сімферопольської міської ради за №7-1
вих/07 на рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від
12.04.2002р. №488 «Про дозвіл приватному підприємцюОСОБА_1 реконструкції
квартири АДРЕСА_1 для розміщення салону весільного одягу», згідно до якого
прокурор м.Сімферополя вимагав скасувати вищевказане рішення у зв'язку із тим,
що останнє було прийняте у порушення вимог чинного законодавства.

Протест мотивований тим, що при прийнятті
вищевказаного рішення були допущені порушення п.5 «г», «в» Положення про
порядок дослідження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності
санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків та жилих приміщень
непридатними для проживання, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від
26.04.1984р., а саме - відсутній висновок органа або установи санітарно -
епідеміологічної служби відносно відповідності жилого приміщення санітарним
вимогам, а також відсутній висновок про можливість усунення виявлених порушень
шляхом проведення капітального ремонту. Крім того, в порушення ст..ст.7,8
Житлового кодексу України, п.12 Положення, Радою Міністрів АР Крим рішення про
виключення зі складу жилого фонду квартири АДРЕСА_1 не приймалось. Більш того,
спірне рішення було прийнято без узгодження усіх мешканців суміжних квартир
жилого будинку АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради від 07.03.2007р. №653 протест прокурора
м.Сімферополя від 11.01.2007р. №71 вих./07 - задоволений; рішення виконавчого
комітету міської ради від 12.04.2002р. №488 «Про дозвіл приватному
підприємцюОСОБА_1 реконструкції квартири АДРЕСА_1 для розміщення салону
весільного одягу» - скасовано.

Не погодившись з вищевказаним
рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради 07.03.2007р.
№653ОСОБА_1 звернулась до господарського суду АР Крим із відповідним позовом.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників відповідачів та третю особу вважає, що у задоволенні
позову повинно бути відмовлено. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно до п.5 Положення про порядок
обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності
санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень
непридатними до провадження, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від
26.04.1984р. за №189, у разі неможливості або недоцільності проведення
капітального ремонту житлово - експлуатаційна організація вносить до виконкому
районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про
визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним
вимогам і є непридатним для проживання.

При цьому додаються такі документи:

а) акт обстеження стану жилого
будинку з відповідним висновком;

б) технічний паспорт жилого будинку
з даними про його фізичну зношеність;

в) висновок проектної або науково -
дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку
(жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення
капітального ремонту будинку (жилого приміщення);

г) висновок органу або закладу
санітарно - епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого
приміщення) санітарним вимогам.

Пункт 7 Положення, зокрема,
встановлює, що комісія виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів
при визнання жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання
вносить виконавчому комітетові місцевої ради пропозицію з проектом відповідного
рішення.

Якщо жилий будинок (жиле
приміщення) визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті
ради народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та
непридатним для проживання, виконком відповідної місцевої ради вносить до
виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування)
ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення)
в інших цілях або про знесення будинку. При цьому додаються такі документи:
рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних
депутатів про визнання жилого будинку (жилого приміщення) невідповідним
санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання; проект рішення
виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського
підпорядкування) ради народних депутатів про подальше використання жилого
будинку (жилого приміщення) або про знесення будинку. Виконавчий комітет
обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) ради народних
депутатів розглядає подані матеріали і приймає рішення про використання
непридатного для проживання жилого будинку (жилого приміщення) в інших цілях
або про знесення цього будинку (п.п.11,12 Положення).

Відповідно до ст..6 Житлового
кодексу України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного
проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як
службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для
потреб промислового характеру забороняється.

Абзац 2 статті 7 Житлового кодексу
України встановлює, що непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення
переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за
рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського
підпорядкування) Ради народних депутатів.

Згідно до ст..8 Житлового кодексу
України переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у
будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не
допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих
приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині
другій статті 7 цього Кодексу.

Таким чином вищенаведені норми
чинного законодавства чітко встановлюють, що для того, що займатись промисловим
виробництвом у житлових приміщеннях забороняється, житлові приміщення призначені
тільки для проживання у них та для того, щоб здійснювати будь-яку
підприємницьку діяльність у жилих приміщеннях необхідно перевести приміщення зі
складу жилих у нежиле.

Проте у матеріалах справи відсутні
такі рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради щодо виключення
квартири АДРЕСА_1 з числа жилих приміщень та переведення останньої до складу
жилих приміщень.

Так суд не приймає доводи позивача,
викладені в позовній заяві, щодо того, що рішенням виконавчого комітету
Центрального району м.Сімферополя від 16.10.2001р. №283/3 був затверджений
технічний висновок №2Н-00-191 «Про стан конструкцій та відповідність
будівельним нормам квАДРЕСА_1і», розроблене ГПИИ «Кримпроектреконструкція»,
узгоджений із міськСЕС, УДАЇ, УДПО ГУ МВС України в Криму та технічний висновок
міжвідомчої комісії райвиконкому, акт №118 від 04.10.2001р. (протокол МВК від
04.10.2001р.) про визнання квартири АДРЕСА_1(літ. «Д», 2-й поверх)такою, яка не
відповідає санітарно-технічним нормам СНиП, непридатною для постійного
проживання, оскільки, останнє не є рішенням про виключення квартири АДРЕСА_1 зі
складу жилих приміщень.

Більш того, суд погоджується із
доводами, викладеним у протесті прокурора від 11.01.2007р. №7-1 вих./07, щодо
відсутності висновку органу або установи санітарно - епідеміологічної служби
відносно відповідності жилого приміщення санітарним вимогам. Наявність такого
висновку передбачена вищенаведеними нормами чинного законодавства та є
обов'язковою, проте такий висновок відсутній, а тому суд не погоджується із
доводами позивача відносно того, що погодження міськСЕС є на графічній частині
плану реконструкції та технічному висновку №2Н-00-191.

В матеріалах справи наявний витяг з
рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради від 28.12.01р. за №2457,
згідно до якого було вирішено затвердити акт міської міжвідомчої комісії від
05.12.2001р. «Про визнання квартир АДРЕСА_1 непридатними для постійного
проживання та рекомендовано власникам квартир оформити переобладнання квартир у
встановленому законом порядку, на якій в обгрунтування своїх позовних вимог
посилається позивач та зазначає, що зокрема даним рішенням йому було дозволено
призвести реконструкцію квартири АДРЕСА_1, що ним і було зроблено.

Проте слід зазначити, що у
вищевказаному рішенні мова дійсно йде про можливість переобладнання квартир у
встановленому законом порядку, проте у даному рішенні не йде мова про
переобладнання квартир у нежитлові приміщення.

Також суд не приймає до уваги
посилання позивача на те, що спірним рішення їй фактично було заборонено
займатись підприємницькою діяльністю, що є порушенням ст..320 ЦК України,
згідно до якої власник вправі використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності.

Так відповідно до ч.1 ст.320 ЦК
України власник має право використовувати своє майно для здійснення
підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до
ч.1 ст.383 ЦК України  власник житлового
будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його
для промислового виробництва.

Аналогічна норма міститься у п.3
Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ
України від 08.10.1992р. за №572, згідно до якого використовувати житлові
приміщення для провадження господарської діяльності промислового характеру
заборонено.

Таким чином спірне рішення будь -
яким чином не забороняло займатись позивачеві його підприємницькою діяльністю
та більш того, спірне рішення ніяк не вплинуло на право власності позивача на
квартиру АДРЕСА_1.

Щодо посилань позивача на те, що
виконком Сімферопольської міської ради не мав права скасовувати раніше прийняте
ним рішення за протестом прокурора, а тому, на думку позивача, прокурор повинен
був оскаржувати рішення, на яке був внесений протест, в судовому порядку, то
суд також не приймає останні. При цьому суд виходить з того, що відповідно до
ст..21 Закону України «Про прокуратуру» протест на акт, що суперечить закону,
приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до
вищестоящого органу. У протесті прокурор ставить питання про скасування акта
або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної
дії посадової особи, поновлення порушеного права.

Протест прокурора зупиняє дію
опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або
посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки  розгляду протесту в цей же строк повідомляється
прокурору.

У разі відхилення протесту або
ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про
визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти
днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення
передбаченого законом строку для його розгляду. Подача такої заяви зупиняє дію
правового акта.

Відповідно до ст..59 Закону України
«Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає
рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю
голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським,
селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Рішення виконавчого
комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів
ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Таким чином, з аналізу
вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що виконавчий комітет
Сімферопольської міської ради не перевищив свої повноваження приймаючи спірне
рішення, оскільки у діючому законодавстві відсутня імперативна норма щодо
заборони скасовувати власне рішення на задоволення протесту прокурора з мотивів
його невідповідності закону.

Крім того, протест прокурора також
мотивований відсутністю згоди усіх мешканців суміжних квартир жилого будинку
№14 по вул..Пушкіна у м.Сімферополі.

Слід зазначити, що даний факт
позивачем у позовній заяві не заперечується та позивач у позовній заяві
зазначає, що згода на реконструкцію квартири було отримано нею від усіх
сусідів, окрім ОСОБА_1, яка була залучена до участі у справі у якості третьої
особи. Як вбачається із письмових пояснень, наданих гр.ОСОБА_2., квартири
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є дійсно суміжними та призведення реконструкції квартири
АДРЕСА_1 позивачем завдає суттєвої шкоди квартирі АДРЕСА_2

Слід також зазначити, що позивачем у
якості другого відповідача був зазначений Прокурор м.Сімферополя, проте згідно
до ст..21 ГПК України сторонами в господарському процесі - позивачами та
відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст..1
даного Кодексу.

Стаття 1 ГПК України встановлює, що
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи та у встановленому порядку придбали статус суб'єкта
підприємницької діяльності (у подальшому - підприємства та організації), мають
право звертатись до господарського суду згідно до встановленої підвідомчості
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та
охоронюваних законом інтересів, а також для прийняття передбачених даним
Кодексом заходів, направлених на попередження правопорушень.

Таким чином прокурор м.Сімферополя є
посадовою особою та відповідно до вищенаведених норм ГПК України не може бути
відповідачем по даної справі.

Більш того, будь - які вимоги до
Прокурора м.Сімферополя у позовній заяві відсутні. Крім того прав позивача, за
захистом яких він звернувся, зазначений відповідач не порушував.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд вважає, що позовні вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не
підлягають.

На підставі викладеного,  керуючись ст.ст.82-84 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іллічов
М.М.