ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"20" листопада 2008 р. Справа № 1/141-08

за позовом Пухівської сільської ради Броварського району, с. Пухівка, Броварський район

до відповідачів 1. комунального підприємства “Мрія”, с. Пухівка, Броварський район

2. товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Радекс”, с. Пухівка,

Броварський район

про визнання недійсним договору про спільну діяльність

Суддя А.С. Грєхов

За участю представників сторін:

від позивача – Риженко А.М. (довіреність б/н від 03.11.2008 року);

від відповідача1 –Климась М.І. (розпорядження №61 від 01.12.2004 року);

від відповідача2 –Устименко Б.М. (довіреність б/н від 01.09.2008 року);

Обставини справи:

До господарського суду Київської області з позовною заявою №218вих. від 22.10.2008 року (вх. суду №9811 від 29.10.2008 року) звернулась Пухівська сільська рада Броварського району, с. Пухівка, Броварський район (далі-позивач) до відповідачів: комунального підприємства “Мрія”, с. Пухівка, Броварський район (далі –відповідач1) та товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Радекс”, с. Пухівка, Броварський район (далі –відповідач2) про визнання недійсним договору про спільну діяльність (простого товариства) від 15.06.2007 року.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги повністю, вважає їх законними та обґрунтованими, додатково подавши пояснення від 12.11.2008 року. Свої вимоги Пухівська сільська рада мотивує, зокрема, тим, що у відповідача1 відсутні повноваження користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, право розміщення майна на якій було його вкладом у спільну діяльність згідно оспорюваного договору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.11.2008 року порушено провадження у справі №1/141-08 та призначено її до розгляду на 13.11.2008 року о 10-10.

Засідання суду 13.11.2008 року не відбулося через службове відрядження Голови господарського суду Київської області, судді А.С. Грєхова на черговий ІХ з’їзд суддів України, у зв’язку з чим судове засідання було призначено на 20.11.2008 року о 10-10.

Представник відповідача1 відзив на позов не подав, однак зазначив, що документи, які свідчать про наявність будь-яких прав на земельну ділянку, право розміщення майна на якій передано як вклад у спільну діяльність за договором від 15.06.2007 року, у комунального підприємства “Мрія” відсутні.

У відзиві на позовну заву відповідач2 просить у позові відмовити повністю, в обґрунтування чого посилається на відсутність у Пухівської сільської ради повноважень щодо подання позовів до суду про визнання недійсними правочинів. Також зазначає, що начальник відповідача1 Климась М.І. вчинив правочин в межах своєї компетенції і відповідачі не порушували право громади в особі Пухівської сільської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою 2 га. Однак, у судовому засіданні представник відповідача2 зазначив, що у відповідачів немає правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.11.2008 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Розглянувши та дослідивши матеріали позову, заперечення на позов, а також, заслухавши в судовому засіданні пояснення повноважних представників сторін, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, господарський суд

встановив:

Комунальне підприємство “Мрія” засноване на комунальній власності і підпорядковане Пухівській сільській раді, що підтверджується статутом підприємства, затвердженим рішенням І сесії ХХІV скликання Пухівської сільської ради за №5 від 16.04.2002 року та зареєстрованим Броварською районною державною адміністрацією 23.09.2002 року за реєстраційним №04054820ю0010340.

П’ятнадцятого червня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія Радекс” та комунальним підприємством “Мрія” був укладений договір про спільну діяльність (простого товариства) (далі –договір).

За змістом зазначеного договору (п.п. 1.1, 1.2) учасники зобов’язуються об’єднати свої вклади та спільно діяти без створення юридичної особи в сфері забезпечення річковим піском суб’єктів господарювання, які провадять свою діяльністю у Броварському районі Київської області, інших адміністративно-територіальних одиницях України, з метою одержання прибутку. Вкладом учасника в цьому договорі вважається все те, що учасник вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, що належить учаснику на відповідних правових підставах (право власності, користування, в тому числі на умовах оренди, господарського відання, оперативного управління), професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв’язки.

Згідно з п. 6.2. даного договору вкладом відповідача1 є: право розміщення майна, що належить відповідачу2 та необхідне для провадження спільної діяльності за цим договором, на земельній ділянці площею 2(два) га в адміністративних межах Пухівської сільської ради Броварського району Київської області. Місце розташування та функціональне призначення земельної ділянки площею 2(два) га в адміністративних межах Пухівської сільської ради Броварського району Київської області зазначене на Викопіюванні з проекту формування території та встановлення меж Пухівської сільської ради масштабу 1:10000 (Додаток №1 до цього договору).

Розглянувши спірний договір, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про визнання недійсним договору виходячи з наступного.

Порядок виникнення права власності та права користування земельною ділянкою встановлює ст. 125 Земельного кодексу України, відповідно до якої право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

В силу вимог ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності

Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Дана земельна ділянка, позначена на Викопіюванні з проекту формування території та встановлення меж Пухівської сільської ради, знаходиться в адміністративних межах Пухівської сільської ради Броварського району Київської області, яка, в свою чергу, у відповідності до ч. 1 ст. 10, п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” здійснює відповідні повноваження, передбачені ст. 12 Земельного кодексу України, зокрема, розпоряджається землями територіальної громади (п. ”а”), передає земельні ділянки комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п. ”б”), надає земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу (п. “в”), здійснює контроль за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства (п. “є”).

Пухівська сільська рада Броварського району Київської області у позовній заяві, поданих згодом усних та письмових поясненнях повідомила суд, що земельна ділянка, право розміщення на якій заявлене як внесок відповідача1 у договорі від 15.06.2007 року, відповідачу1 у користування не надавалася, рішення з цього приводу позивачем не приймалося та, відповідно, правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку згідно вимог чинного законодавства України (державний акт на право землекористування чи договір оренди), як у відповідача1 так і у відповідача2 відсутні.

Твердження позивача про відсутність у комунального підприємства “Мрія”, с. Пухівка, Броварський район та товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Радекс”, с. Пухівка, Броварський район правовстановлюючих документів, що посвідчують право користування чи розпорядження зазначеною земельною ділянкою, в судовому засіданні підтвердили, також, і повноважні представники відповідачів, що відображено у протоколі судового засідання від 20.11.2008 року. Відповідно, жодних документів, що спростовують зазначену обставину відповідачами подано не було.

Доводи відповідача2 про наявність рішень Пухівської сільської ради, що свідчать про наміри ради передати земельну ділянку у користування відповідачу1 строком на п’ять років (рішення «Про надання дозволу погодження місця розташування земельної ділянки для здійснення гідронамиву піску з р. Десна” від 27.03.2007 року №234-VIII-V та рішення “Про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки комунальному підприємству “Мрія” для гідронамиву піску” від 08.06.2007 року №291-Х-V) судом до уваги не приймаються, оскільки приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (ч. 3 ст. 125 Земельного кодексу України).

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

За визначенням Цивільного кодексу України (ст. ст. 316, 317) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм

майном.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, як це передбачено ч.ч. 1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу, зокрема територіальні громади.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Земельного кодексу України суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею –це земельні відносини. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, як зазначено ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999, № 02-5/111 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" чинне законодавство не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням угод недійсними. Отже, крім контрагентів за договором, прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує ця угода.

Враховуючи вищенаведене, сторони, уклавши договір спільної діяльності (простого товариства) від 15.06.2007 року, порушили права територіальної громади с. Пухівка в особі Пухівської сільської ради на розпорядження землями в межах населеного пункту –с. Пухівка Броварського району Київської області.

Таким чином позивач як орган місцевого самоврядування, який повноважний розпоряджатися землями в межах Пухівської сільської ради, правомірно звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору.

Частиною 1 та 3 статті 215 параграфу 2 “Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону” Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а також, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, як це передбачено ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Судом в межах даного судового розгляду не досліджується наявність чи відсутність повноважень керівництва комунального підприємства “Мрія” на укладення договорів про спільну діяльність без попереднього погодження з органом управління майном –Пухівською сільською радою, оскільки в даному випадку має місце і значення саме факт внесення як вкладу у спільну діяльність згідно договору від 15.06.2007 року права розміщення майна на земельній ділянці, користуватися та розпоряджатися якою відповідач1 не мав жодних правових підстав.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в тому числі, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як передбачено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, відповідачами не спростованими, такими, що узгоджуються з Законом і на підставі цього задовольняє позов Пухівської сільської ради Броварського району до комунального підприємства “Мрія” та товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Радекс” про визнання недійсним договору про спільну діяльність (простого товариства) від 15.06.2007 року в повному обсязі.

Витрати по сплаті державного мита та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, розподіляються порівну на обох відповідачів відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України .

Враховуючи фактичні обставини керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 1, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним договір про спільну діяльність (простого товариства) від 15.06.2008 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія Радекс” (код 34901899) та комунальним підприємством “Мрія” (код 32175440).

3.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія Радекс” –Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, 39 (код 34901899) на користь Пухівської сільської ради Броварського району Київської області –Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Леніна (код 04363946) 42грн.50коп. (сорок дві гривні п’ятдесят копійок) державного мита та 59грн. (п’ятдесят дев’ять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Стягнути з комунального підприємства “Мрія” - Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, 39 (код 32175440) на користь Пухівської сільської ради Броварського району Київської області –Київська область, Броварський район, с. Пухівка, вул. Леніна (код 04363946) 42грн.50коп. (сорок дві гривні п’ятдесят копійок) державного мита та 59грн. (п’ятдесят дев’ять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Копію рішення надіслати сторонам.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя                                                                                  А.С. Грєхов

Повний текст рішення підписаний “_25” листопада 2008 р.