ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 303
РІШЕННЯ

Іменем України

12.11.2008

Справа
№2-17/12477-2007

За
позовом СПД ОСОБА_1, м. Алушта, смт.Партеніт

до
відповідача СПД ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

Третя
особа без самостійних вимог на предмет спору Ялтинська КЕЧ району, м. Ялта

Третя
особа без самостійних вимог на предмет спору Центр територіальної курортології
та реабілітації «Крим»  (98000, м.Алушта,
смт. Партенит ТЦКиР «Крим»)

про
повернення власнику приміщення відокремленої перегородкою  частини приміщення площею 25 кв.м., що
знаходиться  в будинку заАДРЕСА_1

Суддя В.І. Гайворонський

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від
позивача - не з'явився

Від
відповідача - СПД ОСОБА_2.

Від
третіх осіб - не з'явилися

Сутність
спору:   Позивач згідно з позовом та
уточненнями до нього просить зобов'язати Приватного підприємця ОСОБА_2.
повернути власнику частину приміщення-відокремлену перегородкою частину
приміщення площею 25 кв.м., що знаходиться у
приміщенні, що знаходиться в будинку заАДРЕСА_1.

Згідно ст.22 ГПК України уточнення
позовних вимог є правом позивача. Таким чином позовні вимоги вважаються
заявленими згідно уточнення, що також відповідає практики розгляду вказаних
питань Севастопольським апеляційним господарським судом (Постанова від
06.04.04р. по справі №2-17/896-2002).

Відповідач   у відзиві позов не визнав, та вказує, що
позивач звернувся до суду  в інтересах
Ялтинської КЕЧ району, хоча не має жодних повноважень на це. Крім цього,
відповідачу не надано можливості користуватись приміщенням у повному обсязі.

По справі оголошену вступну та
резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Договором  оренди нерухомого військового майна  № 03/2005 від 28.10.2005 року, Ялтинська
квартирно-експлуатаційна частина району передає, а СПЛ ОСОБА_1. приймає у
строкове платне користування нерухоме військове майно - не житлові приміщення
будівлі за генеральним планом № 56 площею 69,2 кв.м., розташоване  за адресою АДРЕСА_1, військове містечко №
4,  що знаходиться на балансі   Ялтинської КЕЧ району.

Згідно з Договором суборенди нерухомого
військового майна  № 1 від 04.01.2006
року (до договору оренди № 03/2005 від 28.10.2005 року),   СПД ОСОБА_1. передає, а СПД ОСОБА_2. приймає
в строкове платне користування нерухоме військове майно, розташоване у
Ялтинському  гарнізоні за адресою:
Автономна Республіка Крим, АДРЕСА_1.,
загальною площею 69,2 кв.м., що знаходиться на балансі Домоуправління №
1 та на обліку Ялтинської  КЕЧ району.

Суд вважає, що  позов
задоволенню не підлягає,  при
цьому виходить з наступних  обставин:

Згідно з листом  Начальника Головного КЕУ Збройних Сил України
генерал-майора Мовчан С.С. від 02 серпня 2006 року за № 303/10-496, Ялтинську
КЕЧ  Будинкоуправління № 1 ліквідовано, і
житловий фонд   Ялтинської КЕЧ  Будинкоуправління  № 1 підлягає передачі на баланс  Центру територіальної курортології та
реабілітації «Крим».

Тобто, власником  приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 69,2 кв.м. є
Центр територіальної курортології та реабілітації «Крим», а позивач -
СПД ОСОБА_1. є  особою, яка користується
цим приміщенням, а не власником.

Відповідно, вимога позивача щодо
повернення  власнику спірного приміщення
не може бути задоволена, оскільки
вказана  вимога відноситься до
захисту прав та інтересів власника, яким СПД Гарбузова не є.

Позивачем не представлені докази того,
що він уповноважений діяти в інтересах
Центру територіальної курортології та реабілітації «Крим».

Окрім цього, позов поданий не від імені
власника.

Якщо Центр територіальної курортології
та реабілітації «Крим» вважає, що відповідач порушує його права, він згідно
статті 16 ЦК України вправі сам звернутися до суду за захистом своїх інтересів.

Позивач вправі звернутися з позовом про
повернення  майна йому, а не власнику,
оскільки  у  відповідача підстави користування майном
виникли у зв'язку з відносинами з позивачем.

Відповідач не знаходився у договірних
відносинах  з Центром територіальної
курортології та реабілітації «Крим».

Згідно з ч. 3 статті 774 ЦК України до
договору  піднайму застосовуються
положення про договір найму.

Згідно ч. 1 статті 785 ЦК України у
разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 ЦК України також
передбачено повернення майна наймодавцю здійснюється наймачем.

Таким чином, наймач повертає майно
наймодавцеві, а не власнику.

Так, відповідач не мав відносини з
Ялтинською КЕЧ району чи з Центром територіальної курортології та реабілітації
«Крим», та не отримав від них спірне приміщення.

Згідно Акту прийомки-передачі  від 04.01.2006 року, відповідач приймав майно
від СПД ОСОБА_1.

В свою чергу, згідно матеріалів справи,
позивач прийняв майно від Ялтинської КЕЧ району.

Таким чином, якщо договір піднайму
(суборенди) припинив свою дію,  чи
існують інші підстави, щодо яких він не може бути прийнятий до уваги, позивач
вправі вимагати від відповідача повернення майна собі, а не власнику. Окрім
цього, якщо у позивача  припинились
підстави для користування майном,  тоді
він сам повертає майно власнику, а не вимагає це від інших осіб.

При цьому необхідно відмітити, що,
виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності
сторін, суд не  вправі змінювати позовні
вимоги за зацікавлену сторону.

Згідно
ст. 8  Конституції  України
вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу
диспозитивності  сторін також указується
в постанові  Верховного Суду України від
20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12) по аналогічному випадку, а в
постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року
“Про застосування  норм Конституції
України при здійсненні  правосуддя”
вказується, що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Позивачу  підлягає поверненню зайво сплачене державне
мито, сплачене за вимогу матеріального характеру в сумі  141,95
грн.

Так, позивачем згідно квитанції від
03.08.2007 року № 52/96 сплачено державне мито в сумі 0,95 грн., згідно
квитанції від 25.06.2007 року № 59/109
державне мито сплачене на суму 141,00 грн., та згідно квитанції  від 25.06.2007 за № 58/107 державне мито
сплачене на суму 85,00 грн.

Однак, згідно позовної вимоги, що
розглядається, необхідно сплатити державне мито в сумі 85,00 грн.

Згідно статті 84 ГПК України в рішенні
суду вказується про повернення мита з бюджету. Згідно ч. 2 статті 47 ГПК
України  про повернення мита видається
довідка.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України
підстав для відшкодування (повернення) позивачу судових витрат за розгляд
немайнової вимоги не існує.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст.ст. 44, 47, 49, 82, 84, 85, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У
позові відмовити повністю.

Повернути
Суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;  юридична адреса: АДРЕСА_2 )  зай

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Гайворонський В.І.