ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.12.08р.

Справа № 35/241-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоекспорт", м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 28 493,97 грн

Суддя Широбокова Л.П.

Представники:

від позивача - Кустов С.В., представник, дов. від 02.04.2007р.

від відповідача - Резнік О.І., юрисконсульт, дов.№67 від 01.01.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача пеню - 4 748,72 грн, інфляційні втрати - 21 523,83 грн, 3% річних - 2 221,42 грн, посилаючись на порушення Відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого обладнання відповідно до договору поставки №ПР/Е-052124/НЮ від 12.12.2005 р.

01.12.2008р. від позивача надійшов уточнений розрахунок, в якому він вказує, що індекс інфляції та 3% річних розраховані з 20.06.2006р. по 20.12.2007р. та складають відповідно 21 523,83 грн і 3 656,45 грн.

Представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, мотивуючи тим, що позивачем несвоєчасно були надані документи щодо якості обладнання.

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошено тільки вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоекспорт" –постачальник (позивач) та Державним підприємством Придніпровська залізниця –замовник (відповідач) було укладено договір поставки №ПР/Е-052124/НЮ від 12.12.2005р., додаток №1 до договору «Специфікація»та Додаткова угода №1 від 27.03.2006р., згідно якої сторонами встановлено строк дії договору до 31.03.2006р.

Згідно вказаного договору позивач поставив відповідачу пересувну лабораторію повірки первинних засобів вимірювань струму та напруги на базі пристрою порівняння АІТТS-98 (надалі обладнання) загальною вартістю 367 362,00 грн (п. 1.2., п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 6.1. цього договору замовник повинен здійснити остаточний розрахунок за поставлене обладнання –не пізніше 15 банківських днів після підписання накладної на приймання товару та акту приймання-передачі.

Позивач передав відповідачу обумовлене договором обладнання, про що сторонами складено, підписано та скріплено печатками накладна №29/05-1 від 29.05.2006р. та акт приймання-передачі пересувної лабораторії від 29.05.2006р. Жодних зауважень щодо якості, некомплектності обладнання чи відсутності необхідної технічної документації в цих документах відповідачем не зазначено.

Тобто, остаточний розрахунок відповідач повинен був здійснити до 20.06.2006р.

Відповідач оплатив позивачу за поставлене обладнання наступним чином: 17.01.2006р. в сумі 86 640,00 грн, 01.02.2006р. –60 000,00 грн, 09.02.2006р. –11 000,00 грн, 14.02.2006р. –18 500,00 грн та 30 000,00 грн, 13.06.2006р. –80 000,00 грн та 21.12.2007р. –81 222,00 грн.

В зв’язку з простроченням оплати остаточного платежу в сумі 81 222,00 грн позивач і просить стягнути з відповідача пеню за період прострочення платежу з 18.04.2008р. по 14.10.2008р. в сумі 4748,43 грн, інфляційні втрати - в сумі 21 523,83 грн та 3% річних за період прострочення платежів з 20.06.2006р. по 20.12.2007р. –2 221,42 грн.

Зважаючи на встановлені обставини справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами п. 9.1. договору передбачено обов’язок замовника сплатити постачальнику пеню за прострочення оплати в розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Разом з тим, неустойка сплачується за період прострочення виконання зобов’язання. Позивач же просить стягнути пеню за період прострочення платежу з 18.04.2008р. по 14.10.2008р., та сам же вказує, що остаточний розрахунок було здійснено вже 21.12.2007р. Отже, вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 4748,43 грн задоволенню не підлягають, оскільки вона нарахована за період, коли зобов’язання вже було виконано.

В зв’язку з простроченням остаточного розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з урахуванням індексу інфляції, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів, та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання.

Інфляційні втрати з урахуванням індексу інфляції з червня 2006р. по листопад 2007р. включно складають 21 523,83 грн,

3% річних за період прострочення платежу з 21.06.2006р. по 20.12.2007р. складають:

81 222,00 грн х 3% : 365 днів х 548 днів = 3 658,33 грн.

Разом з тим, в позові позивач просить стягнути з відповідача лише суму 2 221,42 грн та річні підлягають стягненню в межах позовних вимог. Наданий уточнений розрахунок не являється заявою про збільшення позовних вимог в розумінні ст. 22, 54, 56 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить вимог щодо стягнення збільшеної суми річних, та збільшення позовних вимог не оплачено державним митом.

Зважаючи на встановлені обставини, вимоги позивача обґрунтовані, доведені матеріалами справи та підлягають задоволенню частково в сумі 3% річних - 2 221,42 грн, інфляційних втрат –21 523,83 грн. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі відносяться на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Доводи представника відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх зобов’язань не підтверджені жодними доказами та договором передбачені оплата лише за умови підписання накладної на приймання товару та акту приймання-передачі, які були сторонами підписані без зауважень.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85, 116,117 Господарського процесуального кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України господарський суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Придніпровська залізниця –49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса,108, (п/р 12 в Дніпропетровській філії АБ «Експрес-Банк», МФО 306964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоекспорт" - 49107, м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, буд. 4, кв. 174, (п/р 0008 в КБ «Приват Банк», МФО 305299) 3% річних –2 221,42 грн (дві тисячі двісті двадцять одна грн 42 коп), інфляційні втрати –21 523,83 грн (двадцять одна тисяча п’ятсот двадцять три грн 83 коп), витрати по сплаті державного мита - 237,45 грн (двісті тридцять сім грн 45 коп) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –104,19 грн (сто чотири грн 19 коп).

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання та в цей термін може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

Л.П. Широбокова

Рішення підписано 04 грудня 2008р.