ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14"
жовтня 2008 р.

Справа
№ 14/3963

За
позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1 м. Кам'янець-Подільський

до Виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради м. Кам'янець-Подільський

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Управління
містобудування та архітектури Кам'янець-Подільської міської ради

про визнання права власності на нерухоме
майно, розташоване на земельній ділянці площею 140 кв.м. по АДРЕСА_1

Суддя  Гладюк Ю.В.

представники:

від
позивача: не
з'явився

від
відповідача: ОСОБА_2
-за довіреністю від 28.02.08р.

від
третьої особи:
ОСОБА_3 -за дорученням

Суть
спору: Позивач в
своєму позові просить визнати право власності на нерухоме майно, розташоване на
земельній ділянці площею 140 кв.м. по АДРЕСА_1.

Оюгрунтовуючи
свої вимоги позивач в позовній заяві вказує на те, що відповідно до рішення
виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради 15.01.1998 року за №89
йому дозволено провести реконструкцію автобусної зупинки по проспекту
Грушевського (біля домоволодіння № 66) в м.Кам'янець-Подільському з
влаштуванням торгівельного приміщення.

16.09.1999
року 9 сесія Кам'янець-Подільської міської ради XXIII скликання прийняла рішення
№56, яким позивачу виділено на умовах оренди земельної ділянки площею 140 кв.м.
для обслуговування павільйону по АДРЕСА_1, про що укладено договір оренди
від 26 лютого 2001 року.

Ескізний
проект погоджений з архітектурним відділом Кам'янець-Подільської міської ради,
та паспорт використання павільйону по АДРЕСА_1, погоджено з відповідними
службами і 26 листопада 1999 року позивачу видано дозвіл на розміщення об'єкту
торгівлі.

Торгівельний
павільйон з облаштуванням автобусної зупинки, позивач збудував за власні кошти,
а 23 серпня 2007 року виконавчий комітет своїм рішенням № 1841 надав дозвіл на
виготовлення проектної документації на реконструкцію існуючого торгівельного
павільйону на орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1. Позивачем була
виготовлена вся документація яка потребувалась на той час, проте МБТІ
відмовляється зареєструвати нерухоме майно на праві приватної власності з
мотиву, що відсутня технічна документація.

Земельна
ділянка, на якій збудовано нерухоме майно, передана відповідно до чинного законодавства.
Будівництво виконано без порушень чинного законодавства, права інших осіб не
порушено. За таких обставин просить позов задовольнити.

Позивач
в судове засідання не з'явився в третє, свого повноважного представника не
направив, вимоги суду не виконав, причини невиконання вимог суду не повідомив.

Відповідач
в відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позову
заперечує, зазначає наступне.

Згідно
п. 1 рішення виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 23 серпня
2007 року № 1841 "Про дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_1 на виготовлення
проектної документації на реконструкцію існуючого торгівельного павільйону на
орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 (надалі - рішення), позивач повинен
був замовити проектну документацію на реконструкцію існуючого торгівельного
павільйону (в межах існуючого приміщення) з облаштуванням автобусної зупинки на
орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Пункт
2 даного рішення зобов'язує позивача в місячний термін з дня прийняття цього
рішення отримати вихідні дані для проектування в управлінні містобудування та
архітектури, технічні умови в МУ ГУ МНСУ в Хмельницькій області, в міській СЕС
та інших інженерних службах міста, а також погоджену та затверджену у
встановленому порядку проектну документацію подати в виконком міської ради для
отримання дозволу на будівництво.

Після
погодження проектної документації головним архітектором, позивач міг би
звернутися до виконавчого комітету міської ради для затвердження проектної
документації та одержання дозволу на будівництво. Після відповідного рішення
виконавчого комітету позивачу було б надано дозвіл на початок будівельних робіт
і, тільки потім, він міг розпочати будівництво.

Дане
рішення не надавало права на виконання будівельних робіт. Пункт 4 рішення
застерігав, що це рішення не дає права на початок будівельних робіт, а лише
дозвіл на виготовлення проектної документації".

Технічний
висновок Колективного підприємства Хмельницький проектний інститут
ЦИВІЛЬПРОМБУД від 4.12.2007 р. № 97 у розділі Загальні дані констатує, що
будівля павільйону закінчена в 2000 р., тобто в даному випадку, позивач
здійснив самочинне будівництво за відсутності належно розробленої, погодженої
та затвердженої відповідними органами проектної документації, тим самим порушивши
чинні норми містобудування, які регулюють питання містобудування та
будівництва.

Технічний висновок не дає
чітких висновків, які мають бути зроблені:

-          про
саму   будівлю,   так
як   не   має
викопіювання   самої будівлі

павільйону, яке проводить
БТІ;

-          відсутня довідка про вартість
будівлі;

-          не визначено статус будівлі
(тимчасова чи капітальна споруда);

-          не використані методи та прилади, які
необхідні для дослідження.

Відповідно до ст. 331
Цивільного кодексу України право власності на

новостворене
нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до експлуатації. Даний об'єкт нерухомості не прийнятий
в експлуатацію державною приймальною комісією.

Відповідно
ж до п. 1.6. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно реєстрації підлягають права власності тільки на
об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку, за наявності технічної інвентаризації,
підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.
Не підлягають реєстрації тимчасові споруди.

На
підставі рішення сесії міської ради від 16.09.1999 р. № 56 "Про виділення
земельних ділянок в тимчасове користування на умовах оренди підприємствам і
підприємцям міста" Позивачу було виділено земельну ділянку площею 140 кв.
м. та укладено договір оренди земельної ділянки від 26 лютого 2001 р. для
обслуговування павільйону, в який внесено зміни та доповнення і дію договору
продовжено до 24.11.2008 року.

Відповідно
до ч. 3 статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під
уже збудоване нерухоме майно. Земельна ділянка, що передана в оренду позивачу
надана для обслуговування павільйону, який облаштований на автобусній зупинці і
ніяким чином не змінено її призначення.

Хочемо
звернути увагу суду на ту обставину, що відповідно до ст. 392 Цивільного
кодексу України, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В даному
випадку, позивач взагалі не звертався до виконавчого комітету міської ради про
визнання його права власності на нерухоме майно, а тому немає підстав для
звернення до суду, оскільки його право ніяким чином не порушено.

Представник третьої особи також проти
позову заперечує, доводить відсутність підстав для визнання за відповідачем
права власності на самочинне будівництво.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника відповідача та давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов
до висновку про необгрунтованість позову, а тому неможливість його задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно
до положень ст.16 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1,2 Господарського
процесуального кодексу України особа звертається до суду за захистом порушеного
права.

На
підставі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди
вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов
-це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд про
захист порушеного, оспореного чи не визнаного права або законного інтересу.

Позов,
в тому числі про визнання права власності, характеризується наявністю спору між
сторонами щодо цього права.  Тобто вимога
про визнання права власності може ґрунтуватись лише на спірних правовідносинах
і не пов'язана з вимогою про встановлення факту, оскільки вимога про
встановлення факту  виключає спірність
правовідносин.

Одним
з елементів позову є підстава позову. Зокрема підставою позову є частина
позову, яка відображає обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги і
докази, що стверджують позов. До так званих активних підстав позову належать
підстави, які стверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача
покладені певні обов'язки.

Пасивну
підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії,
спрямовані на заперечення або утвердження за собою права, яке йому не належить.

В
якості особи, що порушила його право позивач зазначив Виконавчий комітет
Хмельницької міської ради. Однак позивач не навів  обставин та не зазначив, в який спосіб
виконком порушив спірне право власності. Доказів звернення до виконкому чи ради
з приводу набуття права власності на самочинне будівництво позивач не надав.
При вирішенні спору судом враховується і те, що відповідачем у справі за
позовом про визнання права власності
може бути лише особа, яка перебувала з позивачем  в матеріальних правовідносинах. Відповідач не
перебуває з відповідачем  в матеріальних
відносинах, а тому не може а ні визнавати право позивача, а ні заперечувати
цього права. Не можна залишити поза увагою і те, що до компетенції відповідача
взагалі не віднесено питання закріплення (оформлення) права власності.

Виходячи
з наведеного суд прийшов до висновку про безпідставність даного позову до
Виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради.

Крім
зазначеного суд вважає за необхідне відмітити також і інші обставини, які
виключають можливість задоволення даного позову.

Так
статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що  власник майна може  пред'явити
позов  про  визнання
його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його
право власності. Зазначеною статтею встановлено вичерпний перелік підстав для
звернення особи з позовом про визнання права власності. Позивач не надав суду
доказів наявності у нього підстав звернення з позовом до суду  з врахуванням приписів названої вище норми.

В
силу ст. 331 ЦК України право власності на новостворене  нерухоме
майно  (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно
ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок,  будівля,
споруда,  інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

За
загальним правилом (п.2 ст. 376 ЦК України) особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право
власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду
визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що
не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( п. 3 ст.
376  ЦК України ).

Позивач
вказує на те, що між ним та Кам'янець-Подільською міською радою укладено
договір оренди земельної ділянки.  Однак
з наявного у справі договору оренди
слідує, що земельна ділянка надана позивачу в оренду для обслуговування
павільйону, а не для обслуговування самочинно збудованого нерухомого майна.
Доказів надання земельної ділянки під будівництво, чи отримання земельної
ділянки під уже збудоване майно позивач не надав.

Крім
того згідно п. 5 ст. 376 ЦК України на
вимогу  власника  (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме
майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З
поданих позивачем документів не можливо з'ясувати чи не порушує спірне
самочинне будівництво права інших осіб.

Також
слід враховувати і те, що норма статті 376 ЦК України щодо визнання права
власності на самочинне будівництво також носить диспозитивний характер. Тобто
суд може визнати право власності на самочинно збудоване нерухоме майно лише за
певних умов та за наявності відповідних доказів. Відсутність таких умов та
доказів виключає можливість задоволення позову про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно.

Судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, 82 -85  Господарського
процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

В
позові відмовити.

Суддя