ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
Тел. 698-166, факс 77-44-62
Р І Ш Е Н Н Я

02 грудня 2008р.
справа № 6/197а

за позовом:       фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

до відповідача:
Чернігівської міської ради, вул. Магістрацька, 7, м. Чернігів,

про                     визнання частково
недійсним рішення та визнання права.

Суддя   Ж.В. Блохіна

Представники
сторін:

від позивача:     не з'явився,

від відповідача: Вовк
П.І. - начальник юридичного відділу, довіреність №3-16/593 від 09.01.08р.,

Рішення прийнято судом 02.12.2008р.
після оголошених 11.11.2008р. та 18.11.2008р. перерв в судових засіданнях на
підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 02.12.2008р.
судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85
Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ  СПОРУ:

Фізичною особою -підприємцем
ОСОБА_1  подано позов до  Чернігівської міської ради про:

- визнання недійсним рішення
Чернігівської міської ради 31 сесії 5 скликання від 12.09.2008р. в частині п.
190, яким відмовлено приватному підприємцю ОСОБА_1  в затвердженні проекту відведення зі зміни
цільового призначення земельної ділянки загальною площею 0,1645 га АДРЕСА_1,
замість: „для експлуатації лазні” -„для
реконструкції та експлуатації магазина-салону із продажу меблів”, в тому
числі: площею 0,0068 га, ділянка №1; площею 0,1517 га, ділянка №2; площею 0,0060
га, проїзд спільного користування;

- визнання за приватним підприємцем
ОСОБА_1 права на зміну цільового призначення земельної ділянки загальною площею
0,1645 га АДРЕСА_1, замість: „для експлуатації лазні” на „для реконструкції та
експлуатації магазина-салону із продажу меблів”, в тому числі: площею 0,0068
га, ділянка №1; площею 0,1517 га, ділянка №2; площею 0,0060 га, проїзд
спільного користування.

Представник позивача  у дане судове засідання не з'явився, але
подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_2, який
діяв на підставі довіреності №3831 від 21.10.2008р., у судових засіданнях, які
передували даному, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити,
посилаючись на те, що спірне рішення Чернігівської міської ради є незаконним,
винесено без будь якого правового обґрунтування, а тому має бути визнано
недійсним.

Також представником позивача
зазначено, що 23.05.2005р. виконавчий комітет Чернігівської міської ради своїм
рішенням №101 дозволив підприємцю ОСОБА_1 проводити будівельні роботи згідно розробленої
проектно-кошторисної документації для реконструкції власної будівлі, колишньої
міської лазні, АДРЕСА_1 під магазин - салон для продажу меблів з надбудовою
третього поверху, прибудовою  ресторану,
кафе. 8 вересня 2005р. відповідач своїм рішенням дозволив позивачу розроблення
проекту відведення по зміні цільового призначення земельної ділянки загальною
площею 0,1645 га АДРЕСА_1 замість „експлуатація лазні” на „для реконструкції та
експлуатації магазина-салону із продажу меблів”. Відповідними органами  погоджено проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по зміні її цільового призначення. Проте відповідач своїм
рішенням, яке є предметом спору, створив перешкоду позивачу в реалізації його
права на користування земельною ділянкою. Позивач вважає, що він має право на
зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться у неї в
користуванні.

Відповідач, в особі представника,
позовних вимог не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними,
посилаючись на  наступне. 12.04.2005р. між
Чернігівською міською радою -орендодавець та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 -орендар було укладено договір
оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку в м. Чернігові для експлуатації приміщення лазні
АДРЕСА_1 загальною площею 0,1645 га. Відповідно до умов даного договору орендар
має право за згодою орендодавця зводити у встановленому законодавством порядку
житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі та споруди. Однак, всупереч
умов договору, позивач здійснила самовільну забудову земельної ділянки без
згоди орендодавця - Чернігівської міськради, без погодженого у встановленому
законодавством порядку проекту забудови. Факт самовільного будівництва
встановлено рішенням господарського суду Чернігівської області та постановою
Київського апеляційного господарського суду по справі №15/116. Посилаючись на
ст.ст. 142-144 Конституції України, ст. 26, 60 Закону України „Про місцеве
самоврядування”,  ст. 20, ч.1,2 ст. 83,
ч. 1 ст. 93, 125 Земельного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 25 Закону України
„Про оренду землі” відповідач вважає, що Чернігівська міська рада, приймаючи
спірне рішення про відмову у зміні цільового призначення земельної мідянки,
діяла як орган, до компетенції якого віднесено питання регулювання земельних
відносин, земля -є комунальною власністю і власник не обмежений в реалізації
вказаного права, в тому числі і відносно згоди на будівництво того чи іншого
об'єкту, а тому вважає, що спірне рішення є правомірним та прийнятим в межах
компетенції.

Позовні вимоги в частині визнання
права на зміну цільового призначення земельної ділянки відповідач також
заперечує, посилаючись на те, що такі вимоги суперечать ч. 3 ст. 152 Земельного
кодексу України, ст. 25 Закону України „Про оренду землі”.

Дослідивши матеріали та обставини
справи, вислухавши пояснення та доводи представників позивача та відповідача,
оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в якості фізичної особи
-підприємця зареєстрована виконавчим комітетом Чернігівської міської ради
19.11.1998р. та взята на облік платником податків у ДПІ у м. Чернігові
19.11.1998р. НОМЕР_1.

За договором купівлі-продажу,
укладеним 18.02.2005р., ОСОБА_1 набула право власності на нежитлову будівлю:
приміщення лазні №1 площею 1051,0 квадратних метрів, яке знаходиться АДРЕСА_1.

У пункті 1.2 договору купівлі -
продажу нежитлової будівлі вказано, що об'єкт розташований на земельній
ділянці, яка належить територіальній громаді міста Чернігова.

12.04.2005р. між Чернігівською
міською радою - орендодавець та громадянкою ОСОБА_1 - орендар укладено договір
оренди земельної ділянки, зареєстрований у Чернігівській міській раді, про що у
книзі державної реєстрації договорів оренди вчинено запис 12.04.2005р. за
№2500.

Відповідно до умов договору
орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну
ділянку в місті Чернігові для експлуатації приміщення лазні АДРЕСА_1.

В оренду передається земельна
ділянка площею 0,1645 га, в тому числі 0,0060 га -проїзд загального
користування.

У договорі передбачено, що на
земельній ділянці знаходиться приміщення лазні і земельна ділянка передається в
оренду для експлуатації приміщення лазні.

Передача земельної ділянки в оренду
здійснена на підставі рішення Чернігівської міської ради від 12.04.2005р. (16
сесія 4 скликання) за актом приймання -передачі земельної ділянки від
12.04.2005р.

23.05.2005р. виконавчий комітет
Чернігівської міської ради прийняв рішення №101 „Про будівництво”, пунктом 5.41
якого дозволив  будівельні роботи згідно
з розробленою проектно-кошторисною документацією „Приватному підприємцю ОСОБА_1
для виконання підготовчих робіт для реконструкції власної будівлі бувшої
міської лазні АДРЕСА_1 під магазин-салон для продажу меблів з надбудовою
третього поверху, прибудовою ресторану, кафе та влаштуванням автономного
джерела теплопостачання”.

На 17 сесії 4 скликання
Чернігівська міська рада прийняла рішення від 08.09.2005р., пунктом 277.4 якого
дозволила підприємцю ОСОБА_1 розроблення проекту відведення  по зміні цільового призначення земельної
ділянки площею 0,1645 га АДРЕСА_1, замість: „експлуатація лазні” -для
реконструкції та експлуатації магазину-салону із продажу меблів.

14 серпня 2008р. Головним
управлінням земельних ресурсів у Чернігівській області затверджено Висновок
державної експертизи землевпорядної документації від 14.08.2008р. №1223 по
проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі
-підприємцю ОСОБА_1 по зміні цільового призначення замість „для експлуатації
лазні” на „для реконструкції та експлуатації магазину-салону із продажу меблів”
АДРЕСА_1 в адміністративних межах Чернігівської міської ради.

Згідно пункту 11 вищевказаному Висновку проект
землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідає вимогам чинного
законодавства України, встановленим нормам і правилам, погоджується при умові
доопрацювання відповідно даних зауважень та пропозицій.

12.09.2008р. на 31 сесії 5
скликання Чернігівська міська рада прийняла рішення ( пункт 190), яким відмовила
приватному підприємцю ОСОБА_1 в затверджені проекту відведення зі зміни
цільового призначення земельної ділянки загальною площею 0,1645 га АДРЕСА_1,
замість: „для експлуатації лазні” -„для реконструкції та експлуатації магазину
-салону із продажу меблів”, в тому числі: площею 0,0068 га, ділянка №1; площею
0,1517 га, ділянка №2; площею 0,0060 га,
проїзд спільного користування.

Позивач вважає, що відповідач своїм
рішенням від 12.09.2008р., створив перешкоду позивачу в реалізації його права
на користування земельною ділянкою; що позивач має право на зміну цільового
призначення земельної ділянки, яка знаходиться у неї в користуванні.

Суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги  не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції
України право власності на землю набувається і реалізується громадянами,
юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

У статті 20 Конституції
України  встановлено, що органи державної
влади та  органи  місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 142 - 144
Конституції України до матеріальної основи органів місцевого
самоврядування  належить, зокрема, земля,
управління якою здійснюють територіальні громади через  утворені ними органи місцевого
самоврядування, які  в   межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно  зі ст. 60 Закону України „Про місцеве
самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у
містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи
місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства,  установи
та  організації.

Відповідно до пункту „а” ст. 80
Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є: територіальні
громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого
самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 83 Земельного
кодексу України „Землі,  які
належать  на  праві
власності  територіальним громадам
сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності,
а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної
власності”.

Статтею 93 Земельного кодексу
України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на  договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України.

У частині 7 цієї статті
передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Таким законом є  - Закон України ”Про оренду землі” від 6
жовтня 1998 року N 161-XIV зі змінами та доповненнями ( далі -Закон 161),
відповідно до ст. 13 якого договір оренди
землі  -  це
договір,  за  яким орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до
умов договору та вимог земельного законодавства.

У ст. 15 Закону №161 визначені
істотні умовами договору оренди землі, до яких, зокрема, відносяться: об'єкт
оренди   (місце   розташування   та
розмір  земельної ділянки); умови
використання та цільове призначення земельної
ділянки, яка передається в оренду.

У розділі ІУ Закону №161
передбачені права та обов'язки орендодавців та орендарів, а саме у ст. 24  передбачено, зокрема, право орендодавця
вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням
згідно з договором оренди та обов'язок не вчиняти  дій,
які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною
ділянкою, а у ст. 25  передбачено,
зокрема, право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов
договору оренди землі.

Відповідно до  пункту „а” частини 1 статті 96 Земельного
кодексу України до обов'язків землекористувачів відноситься і обов'язок
забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

Як вбачається з договору оренди
земельної ділянки, укладеного 12.04.2005р. між Чернігівською міською радою -
орендодавець та громадянкою ОСОБА_1 - орендар, орендодавець надав, а орендар
прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1645 га, в
тому числі 0,0060 га -проїзд загального користування в місті Чернігові для
експлуатації приміщення лазні АДРЕСА_1.

У договорі ( пункт 2.2)
передбачено, що на земельній ділянці знаходиться приміщення лазні і земельна
ділянка передається в оренду для експлуатації приміщення лазні.

У розділі 5 даного договору
оренди  зазначені умови використання
земельної ділянки, а саме: земельна ділянка передається в оренду для
експлуатації приміщення лазні ( пункт 5.1).

Відповідно до п.3 ст. 124
Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок громадянам і
юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під
забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями
118, 123 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України
"Про землеустрій"  від 22
травня 2003 року N 858-IV цільове призначення земельної ділянки  це - використання земельної ділянки за
призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у
встановленому законодавством порядку.

Отже, обов'язок землекористувачів
використовувати земельні ділянки за їх цільовим призначенням означає, що земельна
ділянка певної категорії має використовуватися відповідно до умов її надання,
визначених на підставі документації із землеустрою.

Склад та цільове призначення земель
України визначено  у статтях  18, 19 глави 4 розділу II Земельного кодексу
України, згідно з якими землі України за основним цільовим призначенням
поділяються на відповідні категорії ( землі сільськогосподарського призначення,
землі громадської та житлової забудови тощо), встановлення та  зміна яких здійснюється у визначеному законом
порядку, і недотримання цього порядку тягне відповідні наслідки.

Отже, основою для визначення
цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної
категорії земель.

У межах однієї категорії земель
земельні ділянки також використовуються для різних цілей. У зв'язку з чим, крім
основного, використовується ще й так зване спеціальне цільове призначення
земельних ділянок. У листі Держкомзему України №14-1-7/1205 від 24.04.1998р.
міститься Український класифікатор цільового використання землі, який визначає
види спеціального цільового призначення
земельних ділянок по кожній із категорій земель.

Зазначені в цьому класифікаторі
види цільового використання земельних ділянок використовуються органами влади
для визначення їх цільового призначення, яке й фіксується в державних актах на
землю та договорах оренди земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи,
а саме: довідки  про наявність земельних
угідь за формою 6-зем, проекту відведення земельних ділянок   суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1,
з земельної ділянки загальною площею 0,1645 га АДРЕСА_1 0,1585 га є забудовані
землі, в тому числі 0,1585 га -землі комерційного використання, в тому
числі  з них 0,0766 га під капітальною
забудовою; 0,0819 га -прибудинкова територія; 0,0060 га -проїзд спільного
користування.

При цьому код цільового призначення
вказано: „ 1.11.6”.

Згідно Українського класифікатора
цільового використання землі (УКЦВЗ), затвердженого листом Держкомзему України
від 24 квітня 1998 р. N 14-1-7/1205, під кодом 1.11.6 обліковуються  землі населених пунктів іншої комерційної
діяльності.

Відповідно до  статті 38 Земельного кодексу України до
земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах
населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до вищевказаного
договору оренди земельної ділянки від 12.04.2005р.  земельна ділянка площею 0,1645 га АДРЕСА_1
передана  в оренду позивачу для
експлуатації приміщення лазні, тобто сторони договору визначили умову
використання земельної ділянки.

Ні Земельний кодекс України, ні
Український класифікатор цільового використання землі не визначають такого виду
цільового (спеціального) використання земельної ділянки, як експлуатація лазні
або експлуатація магазину -салону із продажу меблів.

Зважаючи на вищевказані положення
земельного законодавства, вбачається, що передбачене договором використання
спірної земельної ділянки  для
експлуатації лазні, не є  визначенням її
цільового призначення, а лише  визначає
мету, вид діяльності, який здійснює власник нерухомого майна АДРЕСА_1 ,
яке  розташоване на цій земельній
ділянці.

Таким чином, оскільки фізична особа
-підприємець ОСОБА_1 змінила вид діяльності, який вона здійснювала в  належному їй на праві власності нерухомому
майні АДРЕСА_1, з експлуатації лазні на експлуатацію магазину -салону з продажу
меблів, фактично змінились і умови оренди земельної ділянки площею 0,1646 га
АДРЕСА_1 з „для експлуатації приміщення лазні” на експлуатацію магазину -салону
з продажу меблів, в зв'язку з чим мають буди внесені відповідні зміни у договір
оренди земельної ділянки.

Проте, зміна цільового призначення
земельної ділянки -„землі населених пунктів іншої комерційної діяльності” при
цьому не відбулася, в зв'язку з чим, виходячи з вищевказаних вимог
законодавства, відсутня і необхідність у розробленні проекту відведення
земельної ділянки зі зміни її цільового призначення, а відтак, і необхідність у
затвердженні такого проекту відведення органом місцевого самоврядування.

Таким чином, Чернігівська міська
рада, приймаючи рішення від 12.09.2008р. про відмову приватному підприємцю
ОСОБА_1 в затвердженні проекту відведення зі зміни цільового призначення
земельної ділянки загальною площею 0,1645 га АДРЕСА_1, замість: „для
експлуатації лазні -„для реконструкції та експлуатації магазину-салону із
продажу меблів”,  діяла правомірно, в
зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність порушених прав та
інтересів позивача по справі спірним рішенням.

За таких обставин позовні вимоги в
частині визнання недійсним вищевказаного рішення (п.190) Чернігівської міської
ради задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір в частині позовних
вимог про визнання  за ОСОБА_1 права на
зміну цільового призначення земельної ділянки загальною площею 0,1645 га
АДРЕСА_2, суд виходить з наступного.

Стаття 20 Земельного кодексу
України закріплює положення про те, що визначення та зміна належності земельної
ділянки до певної категорії земель є прерогативою  органів державної влади та органів місцевого
самоврядування, які наділені повноваженнями визначення та зміни цільового
призначення земель.

Також у даній статті закріплено
наступне: „Зміна  цільового  призначення
земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого
самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або
надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти
землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення”.

Таким чином позовні вимоги в цій
частині є необґрунтованими, суперечать чинному законодавству, а тому
задоволенню не підлягають.

За таких обставин суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49,82-85
Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу України рішення оформлено та підписано
суддею 08.12.2008р.

Суддя
Ж.В. Блохіна