АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.12.08
Справа  № 30/154

Львівський
апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді                                Р. Марко

суддів                                           Т. Бонк

С. Бойко

При
секретарі
Гунька О.

розглянувши апеляційну
скаргу  ВАТ»КБ»Надра»

на рішення   господарського суду  Львівської
області від 26.08.08

у
справі    №
30/154

за позовом - ВАТ»КБ»Надра»

до
відповідача -п/п ОСОБА_1

про
стягнення 7290грв.

за
зустрічним позовом-  п/п ОСОБА_1

до відповідача-
ВАТ»КБ»Надра»

про
стягнення 15 000 грв.

за участю представників сторін:

Від позивача_  -
з»явився

Від відповідача_  -
з»явився

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської
області від 26.08.08 по даній справі в задоволенні первісного позову  ВАТ»КБ»Надра»відмовлено. Зустрічний позов п/п
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Львівської філії ВАТ»КБ»Надра»на
користь п/п ОСОБА_1 8792,0 грв. В частині стягнення 6208,00 грв. відмовлено.
Стягнуто  з Львівської філії
ВАТ»КБ»Надра»на користь п/п ОСОБА_1 87,92 гвр. Держмита та 69,16 грв. витрат на
інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
ВАТ»КБ»Надра»подало апеляційну скаргу з проханням скасувати рішення суду з
підстав порушення норм матеріального права, не повного з»ясування обставин
справи. Зокрема,  апелянт стверджує, що
судом не взято до уваги оригінали дислокації, якими підтверджено, що за
пошкодження майна має нести відповідальність охоронна фірма, якій майно
передавалося на зберігання. Апелянт вважає, що діяв в інтересах відповідача-
п/п ОСОБА_1, а тому останній має відшкодувати банку витрати за охорону майна.

В судовому засіданні, представник
відповідача за первісним позовом
заперечив проти доводів апелянта, просив рішення суду залишити без змін,
як таке, що прийнято з дотриманням норм чинного законодавства та на підставі
досліджених усіх обставин справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів не вбачає правових
підстав для задоволення вимог апелянта.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Як встановлено судом, у  2004 році, відповідач за первісним
позовом  купив три цистерни - 2 шт.
об'ємом 75 м.куб. та 1 шт. 25 м.куб., що знаходилися у м. Глинян Золочівського
району Львівської області по вул. Шептицького, 40, що підтверджується актом
проведення аукціону реалізації арештованого майна від 11.11.2004р.

У липні 2007р., відповідачу стало
відомо про безпідставне включення належного йому майна - вищезазначених цистерн
об'ємом 75 м.куб. (2 шт.) та 25 м.куб. (1 шт.) до ліквідаційної маси в
процедурі банкрутства ТзОВ «Покрова-плюс». Ініціюючим кредитором у справі про
банкрутство ТзОВ «Покрова-плюс»було ЛРУ ВАТ КБ «Надра»і саме його представник
разом з ліквідатором здійснював опис майна, що було включено до ліквідаційної
маси банкрута.

Згідно пояснень відповідача, останній
звернувся у встановленому порядку зі скаргою на дії ліквідатора ТзОВ
«Покрова-плюс»стосовно неправомірного включення ним майна до ліквідаційної
маси. Ухвалою господарського суду Львівської області по справі №6/23-27/45 від
09.11.2007р., яка залишена в силі постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.03.2008р.,скаргу було задоволено та виключено з
ліквідаційної маси ТзОВ «Покрова Плюс»цистерни об'ємом 75 м. куб. - 2 шт., та
25 м. куб.- 1 шт.

27.03.2008р. відповідач уклав з ФОП
ОСОБА_2 договір купівлі-продажу зазначеного майна. Умовами даного договору було
передбачено, що відповідач продає, а ФОП ОСОБА_2 купує вказані цистерни за
15000,00 грн. Після сплати покупцем повної суми за товар, 02.04.2008р.
представники відповідача виїхали за місцезнаходженням майна для організації
його вивезення. Однак,  як ствердив
відповідач, його представників  не було
допущено до належного  майна працівниками
охоронної фірми ДП «Ефорт Гарант-7»,  які
посилаючись на вказівку замовника охоронних послуг згідно договору №4/7-Є-Г від
16.07.2007р. -Львівського РУ ВАТ КБ «Надра», не віддали цистерни.

02.04.2008р. відповідачем направлено
до  банку- позивача заяву із вимогою не
чинити перешкод у реалізації  прав
власника та повідомив банк про вивіз майна вже 04.04.2008р. Однак,
04.04.2008р., коли представник
відповідача разом із представником покупця товару  прибули за адресою місцезнаходження майна для
оформлення його передачі та вивозу, незважаючи на відсутність будь-яких
законних для цього підстав, останні знову не були допущені до   цистерн (акт від 04.04.2008р.).

ЯК встановлено судом згідно пояснень
відповідача, у зв»язку із відмовою покупця товару від договору купівлі-продажу,
відповідач  рішенням суду вимушений був
повернути покупцю грошові кошти в сумі 15000,00 грн. Тобто, внаслідок
неправомірних дій банку, відповідач  не
отримав дохід в сумі 15000,00 грн.

Згідно ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та
моральної шкоди.

У відповідності до ст. 22 ЦК України
збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Ст. 224 ГК України визначає, що учасник
господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені
вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані
цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також неодержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

В матеріалах справи наявний лист від
05.04.2008р.  згідно якого, Львівське РУ
ВАТ КБ «Надра» №04-1763 від 01.04.2008р. зазначає: «ми не будемо перешкоджати
Вам(відповідачу) у доступі до майна, у володінні, користуванні та розпорядженні
ним, як власника, за умови, що Ви відшкодуєте Банку понесені витрати на охорону
та належне зберігання вищевказаного спірного майна».

Однак, матеріалами справи не
підтверджується факт наявності будь-яких зобов'язань відповідача  ні перед Львівським РУ ВАТ КБ «Надра», ні
перед ДП «Ефорт Гарант-7»за здійснення охорони майна.  Жодного договору у підтвердження договірних
зобов»язань відповідача перед позивачем, останнім не представлено.

Матеріалами справи не підтверджено того
факту, що Банкрут - ТзОВ «Покрова Плюс» є власником або користувачем будь-якої
земельної ділянки, а тому твердження банку про те, що цистерни начебто
перебували на території ТзОВ «Покрова Плюс»є необгрунтованими (даний факт
встановлений Львівськім апеляційним господарським судом при розгляді справи
№6/23-27/45). Крім того, в процедурі банкрутства на стадії ліквідації всі
договори, в т. ч. щодо охорони майна банкрута, має укладати ліквідатор. На
момент укладення банком договору №4/7-Е-Г від 16.07.2007р. ТзОВ «Покрова
Плюс»було визнано банкрутом і все його майно було включено до ліквідаційної
маси, тому укладення вказаного договору та передача цього майна під охорону
банком є неправомірним.

На думку колегії суддів безпідставним є доводи апелянта про те, що належні
відповідачу цистерни передавались банком охоронній фірмі під охорону в складі
іншого майна і саме вона має відповідати за завдану  шкоду, що підтверджується поданим банком
оригіналом Дислокації (додатку №1 до договору) з охоронною фірмою.

Однак, згідно засвідченої копію Дислокації (Додатку №1 до договору)
наданої охоронною фірмою,  під охорону
приймались цистерни в складі «складу-заправки». Слід зазначити, що підписи
представників сторін на поданому банком додатку №1,  не відповідають підписам на договорі №4/7-Е-Г
від 16.07.2007р. та інших додатках до договору. Зокрема, подана банком
Дислокація, яка датована датою укладення договору, підписана зі сторони
охоронної фірми не директором, а іншою особою. В даному додатку зазначено, що
під охорону, начебто, передаються належні відповідачу цистерни в складі
«складу-заправки».  Згідно договору
№4/7-Е-Г від 16.07.2007р. під охорону передається заставлене майно ТзОВ
«Покрова Плюс».

Тобто, вище встановлене свідчить про те, що  банк
не міг передати належні
відповідачу цистерни під охорону з огляду на те, що вони ніколи не
належали товариству- банкруту і відповідно, не могли бути заставлені банку.

Також, матеріалами справи не
підтверджується доводи апелянта, про те, що останній діяв в інтересах
відповідача та мав право вчиняти дії щодо охорони  майна відповідача без згоди останнього.

Лист банку № 04-1763 від 01.04.2008р., в якому зазначено, що банк не
буде перешкоджати відповідачу  у доступі
до майна, у володінні, користуванні та розпорядженні ним, як власника, за
умови, що відповідач відшкодуєте Банку понесені витрати на охорону та належне
зберігання вищевказаного спірного майна,
не є доказом того, що банк діяв в інтересах відповідача  в порядку ст. 1159 ЦК України.

З огляду на досліджені обставини
справи, колегія суддів, вважає, що місцевим господарським судом за наявних у
справі доказів в цілому зроблено правильні висновки щодо обставин справи, що
свідчить про відсутність підстав для скасування рішення місцевого
господарського суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.  101, 103, 105 ГПК України,  Львівський апеляційний господарський суд -

Постановив:

Рішення
господарського суду Львівської
області від 26.08.08 у справі № 30/154 залишити без змін, а апеляційну
скаргу  - без задоволення.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя                         Р. Марко

Суддя                                    Т. Бонк

Суддя                                    С. Бойко