ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.08
р.
Справа № 28/350а

м. Донецьк, вул. Артема, 157 к. 223

Суддя господарського суду Донецької
області Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання
Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом:           Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 м. Маріуполь

до відповідача Жовтневої
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Маріуполі

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень № /0 від
04.06.2004 р., № /0 від 04.06.2004 р., № /0 від
04.06.2004 р.

При участі представників

від позивача:  не з'явились

від відповідача: Гришакова Н.Є.  довіреність № 18    від 10.01.08

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_1, м. Маріуполь, звернувся до господарського
суду Донецької області з позовом до Жовтневої міжрайонної державної податкової
інспекції у м. Маріуполі про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень
№ /0 від 04.06.2004 року, № /0 від 04.06.2004 року, №
/0 від 04.06.2004 року.

Ухвалою від 07 грудня 2005 року
було відкрито провадження в адміністративній справі № 28/350а та провадження у
справі відбувалось за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою від 25.02.2006 року
закінчено підготовче провадження та адміністративну справу № 28/350а призначено
до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що спірні податкові повідомлення рішення не
відповідають діючому законодавству України з питань оподаткування, прийняті
неправомірно та підлягають скасуванню з наступних підстав: інформація про
закупівлю товару є недопустимим доказом, оскільки в акті не зазначено, хто саме
та яким чином здійснив таку закупівлю та в рамках яких повноважень; у зв'язку з
проведенням перевірки не наприкінці робочого дня, денні підсумки не відображені
в акті перевірки; органи податкової служби не наділені правом проведення
інвентаризації грошових коштів.

Позивач стверджує, що Законом
України „Про систему оподаткування” визначено виключний перелік податків та
зборів, до яких не відносяться штрафи  за
порушення порядку здійснення розрахунків в сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг; тільки сплата (стягнення ) штрафних санкцій, передбачених
п. 17.3 ст. 17 Закону № 2181, прирівнюється до сплати (стягнення) податку;
відповідач не мав права визначати податкове зобов'язання на підставі Законів
України № 1776-ІІІ від 01.06.2000 року та № 98/96-ВР від 23.03.1996 року,
оскільки вони не є законами про оподаткування та не мав підстав визначати
податкове зобов'язання у вигляді штрафної санкції, оскільки у податковому
повідомленні не зазначено порушення законів про оподаткування в розумінні
статей 14 та 15 Закону України „Про систему оподаткування”; у спірних
податкових повідомленнях-рішеннях не відображено норму Закону України № 2181,
що передбачає право відповідача самостійно визначити податкове зобов'язання.

Позивачем зазначено, що Закони
України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”, “Про державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів”, “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” не
передбачають такої форми реагування контролюючого органу як прийняття
податкового повідомлення-рішення та така форма акту ненормативного характеру
може застосовуватись тільки для сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), розрахованих контролюючим органом у відповідності до ст. 4 Закону №
2181; дію ст. 25 Закону України № 1776 від 01.06.2000 року, згідно з якою
підлягають сплаті штрафні санкції, визначені податковим повідомленням-рішенням
№ /0, зупинено на 2004 рік; у податковому повідомленні-рішенні не
зазначено частину статті 17 Закону України № 481/95-ВР, у зв'язку з яким  визначено розмір штрафу; акт перевірки за
здійсненням  розрахункових операцій в
сфері готівкового та безготівкового обігу не може бути підставою для
застосування фінансових санкцій за порушення Закону № 481/95-ВР.

Відповідач проти позову заперечив,
посилаючись на те, що перевірка відповідача проведена на підставі Законів України
„Про державну податкову службу в Україні”, “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”,
“Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”, “Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” та інших нормативно-правових актів, що
регулюють готівковий обіг в Україні. За результатами перевірки, встановлені
порушення: непроведення розрахункової операції через РРО, невидача
розрахункового документа встановленої форми на повну суму покупки, не
зберігання у книзі ОРО фіскального звітного чека за 06.05.2004 року,
невідповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
готівкових коштів, зазначених у денному звіті, нерозміщення оригінала
торгівельного патенту на видному для огляду місці, відсутність в місці торгівлі
засвідчених виробником чи імпортером копій діючих декларацій про мінімальні
роздрібні ціни на тютюнові вироби.

Відповідачем зазначено, що для
того, щоб виявити непроведення розрахункової операції через РРО та невидачу
розрахункового документа встановленої форми на повну суму покупки, немає
необхідності  зазначати осіб, що
здійснили покупку товару. Відповідач стверджує, що денний звіт може бути
отриманий протягом дня в кожний час та містити поточну інформацію з початку до
завершення роботи РРО на момент зажадання такої інформації;  складання акту інвентаризації необхідно для
того, щоб у присутності матеріально відповідальної особи зафіксувати суму
готівкових коштів, що знаходяться в місці проведення розрахунків.

Відповідач наполягає на тому, що в
період, у який було проведено перевірку позивача та прийнято спірні податкові
повідомлення-рішення, діяла Інструкція про порядок застосування штрафних
(фінансових) санкцій органами державної податкової служби в редакції від
11.04.2003 року та Порядок направлення ОДПС України податкових повідомлень
платникам податків, в редакції наказу ДПАУ № 247 від 27.05.2003 року, у
відповідності з якими до СПД були застосовані фінансові санкції, розмір яких
був визначений податковими повідомленнями-рішеннями.

Крім того, відповідач стверджує, що
листом Комітету Верховної Ради України з питань фінансів та банківської
діяльності від 10.12.2004 року № 06-10/10-1322 підтверджена можливість
застосування органами державної податкової служби механізмів, передбачених
Законом України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами” для стягнення фінансових санкцій за порушення
та в розмірах, встановлених Законом України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та
Законом України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Судом викликались в судове
засідання свідки: старший державний податковий інспектор Жовтневої МДПІ в м.
Маріуполі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Згідно із ст. 141 Кодексу адміністративного
судочинства України свідки, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, попереджені про
кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від
давання показань, та дали суду відповідну присягу.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3
надала суду показання, відповідно до яких під час здійснення перевірки вона
працювала продавцем у магазині „Паляниця” та здійснювала продаж товару, який
належав ОСОБА_1. У магазині було три відділи, один належав ОСОБА_1
(лікеро-горілчаний), а два інших належали ОСОБА_9, яка здійснювала реалізацію
соки-води та побутову хімію та у якої продавцем працює ОСОБА_4. На момент
здійснення перевірки ОСОБА_9 булла відсутня.

Свідок ОСОБА_3 звернула увагу суду
на те, що представники державної податкової служби без пред'явлення будь-яких
документів увірвалися за прилавок лікеро-горілчаного відділу магазину
„Паляниця”, один з ревізорів - Ходневич І.І. став шукати горілку, а інший -
ОСОБА_2  став вимагати у продавця
документи. На запит суду свідок ОСОБА_3 не змогла пояснити, який саме товар був
придбаний ревізорами в лікеро-горілчаному відділі, але зазначила про проведення
покупки через РРО. ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 всі необхідні документи. Свідок
ОСОБА_3 звернула увагу суду на той факт, що у відділі соки-води, який належав
ОСОБА_9, були залишені грошові кошти, це була виручка від проданого товару,
ОСОБА_3 була примушена ОСОБА_2 покласти зазначені кошти в касу
лікеро-горілчаного відділу, після отриманої відмови продавця власноручно взяв
грошові кошти та поклав їх у касу лікеро-горілчаного відділу та примусив
продавця підрахувати кошти як виручку із одного відділу. Свідок ОСОБА_3 не
змогла пояснити суду, яка сума знаходилась у відділі соки-води, оскільки
ОСОБА_2 змішав кошти з обох відділів.; на запитання суду відповіла, що сума, яка
була нею підрахована, відповідає сумі, зазначеній в акті перевірки.

Свідок ОСОБА_3 доповіла, що
чоловіком продавця, ОСОБА_5, на вимогу перевіряючого, було передано останньому
суму в розмірі 500 грн., факт передачі грошей ОСОБА_3 не бачила. Свідком зазначено
про оскарження нею до Начальника ДПІ в Жовтневому районі м. Маріуполя
проведення перевірки та про відкликання такої скарги за проханням перевіяючого
Хадневича І.І. На запитання суду свідок відповіла, що скарга була розірвана при
неї у приймальній, коли та де була знята копія скарги вона не пам'ятає,
стосовно штампу, що знаходиться на скарзі, пояснити нічого не змогла.

Також, на запитання суду свідок
ОСОБА_3 відповіла, що посвідчення на перевірку були надані вже після того, як
ревізори зайшли за прилавок. Стосовно того, чи надавалось будь-яке рішення
начальника ДПІ, свідок не пам'ятає. Свідком зазначено, що перевірка
здійснювалась протягом двох годин. В РРО стояв час, який вони ніколи не
переводили.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4
надала суду показання, відповідно до яких на момент перевірки працювала у
ОСОБА_9 продавцем без оформлення трудової книжки, але за письмовим договором.
Нею зазначено, що у магазині є три відділи: лікеро-горілчаний, який належав
ОСОБА_1., у якого здійснювала продаж ОСОБА_3, соки-води та побутова хімія, які
належали ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_4 зазначила, що у
магазині був один реєстратор розрахункових операцій, який знаходився у
лікеро-горілчаному відділі, в інших відділах реєстраторів розрахункових
операцій не було, оскільки ОСОБА_9 була платником єдиного податку. На запитання
суду свідок ОСОБА_4 відповіла, що у магазині знаходиться куток споживача, де
розташовані патенти, ліцензії та свідоцтва. Пояснити суду, чи знаходились там
копії або оригінали, свідок не змогла.

Стосовно перевірки свідок ОСОБА_4
пояснила, що 07.05.2004 року у магазині „Паляниця” зайшло декілька людей, біля
її прилавку нікого не було. Через деякий час вона почула крик ОСОБА_3 та
побачила, як один з перевіряючи зайшов за прилавок; потім один з них пішов у
відділ соки-води та дістав коробку з виручкою ОСОБА_9 та поклав її у касу
лікеро-горілчаного відділу. На запитання суду свідок ОСОБА_4 відповіла, що в
приміщенні магазину нікого, окрім покупців не було, у підсобному приміщенні
також нікого не було, мужа ОСОБА_3 вона не бачила, чи був муж ОСОБА_3 під час
проведення перевірки вона не пам'ятає, зазначивши, що у підсобному приміщенні є
запасний вхід.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5
надав суду показання, відповідно до яких під час проведення перевірки він
знаходився в магазині за перегородкою та чув розмову перевіряючи та продавця;
потім він почув, як один з перевіряючих зайшов за прилавок та почав там щось
шукати; ОСОБА_5 вийшов з-за перегородки та на його запит перевіряючими були
надані посвідчення на перевірку та службові посвідчення. Свідок ОСОБА_5
пояснив, що через деякий час до нього підійшов один з ревізорів та запропонував
за гроші свої послуги, які полягали у застосуванні невеликого розміру штрафу.
ОСОБА_5 надав перевіряючому витребувану суму грошей, вказати точну суму грошей,
яка була надана перевіряючому, свідок не зміг, оскільки не пам'ятав. Свідок
ОСОБА_5 відповів, що за перегородкою у ОСОБА_5 стояв сейф, де знаходяться його
особисті документи.

Залучені до участі у справі в
якості свідків ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, у судові засідання не
з'явились.

Як вбачається з пояснень
представника відповідача, викликаний в якості свідка ОСОБА_2 відмовився
з'явитись до суду, оскільки вже не працює у Жовтневій МДПІ м. Маріуполя.

Від Жовтневого районного відділу
Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області до суду
надійшов рапорт старшого лейтенанта міліції ОСОБА_7, що був залучений до участі
у справі в якості свідка, відповідно до якого ОСОБА_7 докладено про
неможливість з'явитись до Господарського суду Донецької області в зв'язку з
тяжким матеріальним становищем. Додатково зазначено про те, що по факту
перевірки магазина „Паляниця”, що була здійснена 04.06.2004 року, ОСОБА_7
пояснити будь-що не може у зв'язку з тим, що нічого не пам'ятає.

Згідно письмових пояснень, наданих
суду ОСОБА_6, головного спеціаліста відділу соціально-економічного розвитку
Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, що була залучена
до участі у справі в якості свідка, у зв'язку з великим обсягом перевірок та
давнім строком перевірки, викласти будь-які обставини по магазину „Паляниця” не
може.

Ухвалою від 10.03.2006 р.
провадження у справі зупинялось у зв'язку з направленням повідомлення по справі
до Прокуратури Донецької області, для проведення прокурорської перевірки
стосовно встановлення обставин законності проведення перевірки позивача, а
також перевірки відомостей наданих свідками стосовно наявності обставин, на які
звернули увагу свідки, відповідно до Кримінального кодексу України. Суду надана
відповідь Прокурора Жовтневого району м. Маріуполя та Постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи, у зв'язку з чим провадження у справі було
поновлено.

У судовому засіданні судом
досліджені надані сторонами документи: про правовий статус відповідача та
статус відповідача як платника податків, акт перевірки № 00379/2343,
акт відмови від підписання матеріалів перевірки, акт інвентаризації наявності
коштів від 07.05.2004 року, податкові повідомлення-рішення № /0 від
04.06.2004 року, № /0 від 04.06.2004 року, № /0 від
04.06.2004 року, листи, скарга, акт № 24/2343 про неможливість вручення
податкових повідомлень-рішень, постанови про відмову в порушенні кримінальної
справи.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши додатково надані документи та заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

Позивач є суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою, зареєстрований Жовтневою райадміністрацією
29.09.2003р., ідентифікаційний НОМЕР_1, взятий на облік платника податків
03.10.2003 року у ДПІ у Жовтневому районі м. Маріуполя.

07.05.2004 р. співробітниками
відповідача, на підставі посвідчень від 07.05.2004р. №№ 299, 307 була проведена
перевірка контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та
безготівкового обігу господарської одиниці - магазин „Паляниця”, що належить
позивачу та  розташована за адресою м.
Маріуполь, вул. Італійська, 125 щодо.

За результатами перевірки був
складений акт перевірки № 00379/2343 (надалі - акт перевірки), яким
встановлено, зокрема, факт реалізації товару, вартість якого становить 27,80
грн.; наявність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків - 149
грн. ( з урахуванням закупки), при цьому, сума готівкових коштів, яка зазначена
в поточному звіті РРО - 9 грн.

Перевіркою встановлено та в акті
перевірки зафіксовано:

непроведення розрахункової операції
через РРО,

невидача розрахункового документа,

незберігання у книзі ОРО
фіскального звітного чека за 06.05.2004 року,

невідповідність суми готівкових
коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному
звіті,

нерозміщення оригінала торгового
патенту на видному для огляду місці,

відсутність в місці торгівлі
засвідчених виробником або імпортером копій діючих декларацій про мінімальні
роздрібні ціни на тютюнові вироби: сигарети „NEXT” та сигарети „Прима-срібна”.

На підставі встановлення зазначених
обставин, перевіряючими були зроблені висновки про порушення позивачем положень
п.п. 1, 2, 9, 13 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” №
1776 від 01.06.2000 року, ст. 7 Закону України “Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності” № 98/96-ВР від 23.03.1996 року, ст. 6 Декрету  КМУ “Про акцизний збір” від 26.12.1992 року №
18/92 із змінами.

На підставі акту перевірки та
здійснених в ході перевірки висновків відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення:

№ /0 від 04.06.2004 року,
яким, відповідно до ст. 17, п.п. 1, 4 ст. 22
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, позивачу визначено
податкове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1040,00
грн. за порушення  п.п. 1, 9, 13 ст. 3
наведеного закону;

№ /0 від 04.06.2004 року,
яким позивачу визначено податкове зобов'язання за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 160,00 грн. за порушення ст. 7 Закону України “Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності”;

№ /0 від 04.06.2004 року,
яким позивачу визначено податкове зобов'язання за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 1700,00 грн. за порушення ст. 6 Декрету  КМУ “Про акцизний збір”.

1. По податковому повідомленню-рішенню
№ /0 від 04.06.2004 року

З матеріалів справ, зокрема,
наведеного відповідачем у запереченнях розрахунку, вбачається, що сума штрафних
санкцій, визначена податковим повідомленням-рішенням  № /0 від 04.06.2004 року в розмірі
1040,00 грн. розрахована відповідачем на підставі даних перевірки та
складається з сум:

139 грн. за порушення п. 1 ст. 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” у вигляді непроведення
розрахункової операції через РРО на повну суму покупки та невидачі
розрахункового документа встановленої форми на повну суму покупки, у
відповідності до п. 1 ст. 17 даного закону застосована фінансова санкція в
п'ятикратному розмірі;

340 грн. за порушення п. 1 ст. 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” у вигляді незберігання фіскального
звітного чека у книзі обліку розрахункових операцій, у відповідності до п. 4
ст. 17 даного закону в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів;

561 грн. за порушення п. 13 ст. 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” у вигляді невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення розрахунків, у відповідності до ст. 22
наведеного закону, в розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Відповідно до п.п. 1, 9, 13 ст. 3
Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в
безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків,
жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції
на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів,
що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку
розрахункових книжок; щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій
(за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і
забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій;
забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків
сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій,
а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня

Факти здійснення позивачем продажу
товарів, непроведення розрахункової операції на суму 27,80 грн. через
реєстратори розрахункових операцій, невидача розрахункового документа,
незберігання у книзі ОРО фіскального звітного чека, невідповідність суми
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у
денному звіті встановлені в ході перевірки позивача та зафіксовані у акті
перевірки. Ці факти позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.

Так, як вбачається з акту
перевірки, перевіркою було встановлено факт реалізації товару, вартість якого
становить 27,80 грн., тобто позивачем було отримано суму готівки в розмірі
27,80 грн. в якості оплати за 2 пляшки горілки „Стандарт” та 1 пачки. Прийняття
зазначеної суми доводиться у акті перевірки.

Таким чином, матеріалами справи
доводиться здійснення позивачем розрахункових операцій, та як наслідок,
розповсюдження на них вимог щодо обов'язковості проведення через реєстратори
розрахункових операцій.

Як зазначалось, актом перевірки
встановлено порушення позивачем передбаченого пунктом 9 ст. 3 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” обов'язку забезпечувати зберігання
фіскального звітного чеку в книзі обліку розрахункових операцій.

Також, як вбачається з акту
перевірки, в ході перевірки встановлений факт знаходження в місті проведення
розрахунків суми готівкових коштів в розмірі 149,00 грн. (з урахуванням
закупки), при цьому, в поточному звіті РРО зазначена сума готівкових коштів в
розмірі 9,00 грн. Тобто, сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків
перевищує суму коштів, яка зазначена в денному звіті, на 112,20 грн.

Крім того, як вбачається з акту
Інвентаризації наявності коштів від 07.05.2004 року, що знаходяться у магазині
„Паляниця” по вул. Італійській, 125, що належить позивачу, на підставі
посвідчення ДПІ від 07.05.2004 року №№ 299, 307 проведено інвентаризацію коштів
станом на 07.05.2004 року та в ході інвентаризації встановлено, що фактичний
залишок готівки у касі на момент перевірки склав 149,00 грн.

Відповідно до Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг”, суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати
відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій.

Суд критично оцінює показання
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки вони є родичами та/або
співробітниками та прямо чи опосередковано зацікавлені у позитивному для
позивача вирішенні спору. Крім того, їхні показання не підтверджені жодним доказом
по справі. Суд також приймає до уваги надану прокурором постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи у відношенні посадових осіб відповідача.

Враховуючи наведені обставини суд
вважає доведеними викладені у акті перевірки
факти порушення позивачем законодавства, що регулює готівковий обіг та
інше.

За порушення вимог п.п. 1, 3, 13
ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” статтями 17 та 22 цього ж
закону передбачено застосування до суб'єктів підприємницької діяльності
штрафних санкцій у розмірах:

у п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі
проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів
(наданих - послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного
розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або
проведення її без використання розрахункової книжки (п. 1 ст. 17 Закону України
“Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”);

двадцять неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального
звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій (п. 4
ст. 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”);

у разі невідповідності суми
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в
денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до
суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у
п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність (ст. 22 Закону
України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг”).

Встановлення в ході перевірки
порушень позивачем вимог п.п. 1, 3, 13 ст. 3 Закону України “Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” призвело до застосування до нього штрафних санкцій в загальному
розмірі 1040,00 грн.

Таким чином, суд робить висновок
про те, що штрафні санкції розраховані та застосовані відповідачем на підставі
встановлених в ході перевірки порушень та у відповідності з вимогами
законодавства.

З огляду на наведені підстави
застосування штрафних санкцій, порядок їх розрахунку та визначений відповідачем
розмір, суд вважає застосування до позивача санкцій в сумі 1040,00 грн.
податковим повідомленням-рішенням № /0 від 04.06.2004 року таким, що
ґрунтується на законодавстві.

2. По податковому
повідомленню-рішенню № /0 від 04.06.2004 року

За порушення ст. 7 Закону України
“Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” позивачу визначено
податкове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 160,00
грн.

Застосування наведених штрафних
санкцій відповідає вимогам законодавства та обставинам справи з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України
“Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”, патентуванню
підлягає в тому числі торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності у пунктах продажу товарів.

Під торговельною діяльністю у цьому
Законі слід розуміти роздрібну та оптову торгівлю, зокрема, за готівкові кошти.

Судом встановлено здійснення
позивачем роздрібної торговельної діяльності за готівкові кошти, яка підлягає
патентуванню з урахуванням наведеного положення законодавства.

Статтею 7 Закону України “Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності” встановлено, що торговий
патент повинен бути розміщений: на фронтальній вітрині магазину, а у разі її
відсутності - біля касового апарату; на фронтальній вітрині малої архітектурної
форми; на табличці - для автомагазинів, розвозок та інших видів пересувної
торговельної мережі, а також для лотків, прилавків та інших видів торгових
точок, відкритих у відведених для торговельної діяльності; у пунктах обміну
іноземної валюти; у приміщеннях для надання послуг у сфері грального бізнесу та
надання побутових послуг. Торговий патент має бути відкритим та доступним для
огляду.

Матеріалами справи, зокрема, актом
перевірки, доводиться порушення позивачем ст. 7 Закону України “Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності”, що полягає у
нерозміщення оригінала торгового патенту на видному для огляду місці.

Пунктом 8 Закону України “Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності” передбачена
відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють
торговельну діяльність, операції з торгівлі готівковими валютними цінностями,
операції з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг, у разі
порушення вимог цього Закону.

Так, згідно п. 1 ст. 8 наведеного
закону, за порушення порядку використання торгового патенту, передбаченого
частиною першою статті 7 цього Закону, сплачують штраф у розмірі вартості
торгового патенту за один календарний місяць.

Враховуючи встановлення в ході
перевірки позивача порушення ст. 7 Закону України “Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності”, штрафні санкції в розмірі 160,00 грн. застосовані
до позивача у відповідності з вимогами законодавства.

3. По податковому
повідомленню-рішенню № /0 від 04.06.2004 року

Наведеним податковим
повідомленням-рішенням до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі
1700,00 грн. на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 17 Закону України “Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів” за порушення позивачем ст. 6
Декрету  КМУ “Про акцизний збір” у
вигляді відсутності в місці торгівлі засвідчених виробником або імпортером
копій діючих декларацій про мінімальні роздрібні ціни на тютюнові вироби, які
продаються в місці торгівлі.

Відповідно до абзацу п'ятого
частини другої статті 17 Закону України “Про державне  регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (в
редакції, що була чинною на момент перевірки та застосування до позивача
санкцій), у разі здійснення роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим
ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами за
відсутності у місці торгівлі засвідчених виробником або імпортером копій чинних
декларацій про максимальні роздрібні ціни на тютюнові вироби, які продаються у
такому місці торгівлі, до суб'єктів господарювання застосовується штраф у
розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700
гривень.

Обов'язковість наявності у місці
торгівлі декларацій про максимальні роздрібні ціни на тютюнові вироби  встановлена в ст. 6 Декрету  КМУ “Про акцизний збір”, а саме, згідно до
частини 24 цієї статті, у суб'єкта підприємницької діяльності, що здійснює
роздрібну торгівлю підакцизними товарами, у місці торгівлі такими товарами на
видному місці повинні бути розміщені засвідчені виробником або імпортером копії
чинних декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари, що були
подані їх виробником або імпортером до центрального органу державної податкової
служби України або центрального органу державної митної служби України.

Як зазначалось, перевіркою позивача
встановлено та в акті перевірки зафіксовано відсутність в місці торгівлі
засвідчених виробником або імпортером копій діючих декларацій про мінімальні
роздрібні ціни на тютюнові вироби. Наявність зазначеної обставини позивачем не
заперечувалась.

З огляду на встановлене порушення
позивачем ст. 6 Декрету  КМУ “Про
акцизний збір”, суд робить висновок про правомірність застосування до позивача
на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 17 Закону України “Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів” штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1700,00
грн. податковим повідомленням-рішенням № /0 від 04.06.2004 року.

Що ж до посилань позивача на
безпідставність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень на підставі
норм Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами”, то таке не підтверджується
матеріалами справи, оскільки наведені податкові повідомлення-рішення не містять
посилань на норми наведеного закону, а прийняті, як зазначалось, на підставі
ст. 17, ст. 22 Закону України «Про порядок застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»,
ст. 8 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”
та Закону України “Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових виробів”.

Визначення спірними податковими
повідомленнями-рішеннями штрафу  як
податкового зобов'язання, а також визначення інших наслідків несплати суми
штрафу передбачених нормами Закону України “Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” не може
бути підставою для визнання спірних рішення недійсним в цілому, оскільки
підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного
законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а
також порушення  у зв'язку з його
прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Недодержання вимог правових норм,
які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акту недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акту.
Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий
відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі
порушення встановленої процедури прийняття акта
не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає правомірним застосування до позивача штрафних санкції за податковими
повідомленнями-рішеннями № /0 від 04.06.2004 року, № /0 від
04.06.2004 року, № /0 від 04.06.2004 року, а тому позовні вимоги про
визнання недійсними таких податкових повідомлень-рішень задоволенню не
підлягають.

З огляду на викладене та керуючись
ст.ст. 3, 17, 22 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”,  ст. 3, 7, 8 Закону України “Про патентування
деяких видів підприємницької діяльності”, ст. 17 Закону України “Про
державне  регулювання виробництва і обігу
спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів”, ст. 6 Декрету  КМУ “Про
акцизний збір”, ст.ст. 2, 17-20, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, розд. 7
Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні позовних вимог
Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 до Жовтневої
міжрайонної державної податкової інспекції у м. Маріуполі про визнання
недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 04.06.2004 року, №
/0 від 04.06.2004 року, № /0 від 04.06.2004 року -
відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення  постанови. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя
Гончаров С.А.