ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"03" грудня 2008 р.

Справа
№  18/176

Господарський
суд Кіровоградської області у складі судді ТимошевськоїВ.В. при секретарі
судового засідання Горлової М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні
справу № 18/176

за
позовом: Заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави,
уповноваженим органом якої виступає Державна екологічна інспекція в
Кіровоградській області, м. Кіровоград

до
відповідача: Закритого акціонерного товариства "Енерговугілля", від
імені якого діє структурний підрозділ Брикетна фабрика "Димитрівська"
Олександрійської філії ЗАТ "Енерговугілля", с. Димитрове
Олександрійського району Кіровоградської області

про
стягнення  53 027,10 грн.

Представники
сторін:

від
прокуратури - Бурко Л.В., прокурор відділу представництва інтересів громадян та
держави в судах прокуратури області, посвідчення № 690;

від
позивача - Церуш О.О., довіреність № 04-4/301 від 20.02.08, головний спеціаліст
- юрисконсульт;  Погребняк С.І.,
довіреність  № 04-8/1118 від 14.05.08,
начальник відділу оперативного екологічного міжрайонного контролю;

від
відповідача - Приходько О.Д., довіреність № 8 від 25.04.08, головний технолог
по охороні навколишньої середовища.

Заступником
прокурора Кіровоградської області  в
порядку господарського судочинства подано позовну заяву в інтересах держави в
особі Державної екологічної інспекції в Кіровоградській області про стягнення
із закритого акціонерного товариства “Енерговугілля”, від імені якого діє
структурний підрозділ Брикетна фабрика “Димитрівська” Олександрійської
філії  закритого акціонерного товариства
“Енерговугілля”, 53 027,10 грн. шкоди, заподіяної навколишньому    природному середовищу внаслідок засмічення
земельної ділянки  будівельними та
побутовими відходами.

Ухвалою
господарського суду від 08.09.2008 р. позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі № 18/176.

Розгляд
справи № 18/176 відкладався з підстав, викладених в ухвалах господарського суду
від 01 і 16 жовтня, 25 листопада 2008 р.
та в судовому засіданні 02.12.2008 р. оголошено перерву до 03.12.2008р.

В
судовому засіданні 03.12.2008 р. представники прокуратури і позивача позов
підтримали у повному обсязі. Представник відповідача позов заперечив та просить
відмовити у його задоволенні.

В
судовому засіданні 03.12.2008 р. за згодою присутніх представників сторін
оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши
наявні в матеріалах справи документи, оцінивши наданні сторонами докази та
заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача, відповідача, які
наведено в обґрунтування  позовних
вимог  та заперечень  проти позову, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Земельним
кодексом України передбачено, що земля  є
основним  національним багатством, що
перебуває під особливою охороною держави (стаття 1).

Згідно
статті 5 Закону України “Про  охорону
навколишнього природного середовища” державній охороні і регулюванню
використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як
сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси,
як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному
господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та
інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Державна
екологічна інспекція в Кіровоградській області є спеціальним підрозділом
Мінприроди та відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний
контроль за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього
природного середовища, раціональне використання, відтворення та охорону
природних ресурсів на території Кіровоградської області  (т. 1 а.с. 31-38).

Згідно
статті 20 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”
спеціально уповноваженим  центральним
органам виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органам
на місцях надано право подавати позови про відшкодування збитків і втрат,
заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього
природного середовища.

Як
вбачається з матеріалів справи, 21.09.2007 р. державними інспекторами з охорони
навколишнього природного середовища відділу оперативного екологічного
міжрайонного контролю Державної екологічної інспекції в Кіровоградській області
проведено перевірку дотримання природоохоронного законодавства на Брикетній
фабриці “Димитрівська” структурного підрозділу Олександрійської філії закритого
акціонерного товариства  “Енерговугілля”.

Проведеною
перевіркою встановлено, зокрема, що територія колишнього сушильно-пресованого
цеху № 2 частково забур'янена карантинними видами рослин та засмічена
будівельними і промисловими відходами на площі 133 м. кв. Вказане  зафіксовано в акті перевірки  №
63  від  21.09.2007 р.
(т. 1 а.с. 10-13,  т. 2 а.с.
6-12).

По
наслідкам перевірки посадових осіб Брикетної фабрики “Димитрівська” притягнуто
до  адміністративної
відповідальності  (т. 1 а.с. 14-25).

На
підставі матеріалів перевірки позивачем у відповідності до Методики  визначення розмірів шкоди, зумовленої
забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного
законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 27.10.1997 р. № 171 (у редакції наказу № 149
від 04.04.2007 р.), здійснено розрахунок розміру шкоди, яка заподіяна в
результаті засмічення земель промисловими та будівельними відходами на
території Брикетної фабрики “Димитрівська” Олександрійської філії ЗАТ
“Енерговугілля”. Розмір заподіяної шкоди
склав 53 027,10 грн. (т. 1 а.с. 26).

27.11.2007
р. за вих. № 10-8/1397 на адресу Брикетної фабрики “Димитрівська”  Олександрійської філії ЗАТ “Енерговугілля”
направлено претензію з вимогою відшкодувати
збитки, заподіянні навколишньому природному середовищу внаслідок
засмічення земельної ділянки промисловими та будівельними відходами на
суму  53027,10 грн.  (т. 1 а.с. 27-28).

Відповідач
вимогу позивача про відшкодування
зазначеної шкоди заперечив, вказавши у своєму відзиві на те, що виявлене
посадовими особами позивача засмічення розміщено не на відкритому ґрунті, а
вказана ділянка є забудованою землею, що виключає факт засмічення у
відповідності до Методики. Також зазначив, що в акті перевірки відсутні всі
показники, наявність яких вимагає Методика для розрахунку розміру шкоди. З цих
підстав просить у задоволенні позову відмовити повністю (т. 1 а.с. 50-52).

При
вирішенні даного спору господарський суд виходить з наступного.

Згідно
зі статтею 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного
середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами,
установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних
вимог, серед яких є й здійснення заходів щодо запобігання псуванню,
забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан
навколишнього природного середовища тощо.

Статтею
55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"
встановлено, що суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних
заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації,
знешкодження або розміщення. Розміщення відходів дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що
забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і
безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Відповідно
до статті 68 вказаного Закону, порушення законодавства України про охорону
навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та
іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про
охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, в тому числі,
й у забрудненні навколишнього природного середовища, порушенні природоохоронних
вимог при зберіганні, транспортуванні, використанні, знешкодженні та
захороненні хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних
радіоактивних речовин та відходів. Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення
законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах,
встановлених законодавством України.

Статтею
1 Закону України "Про відходи" визначено, що відходами є будь-які
речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і
не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх
власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; термін
"спеціально відведені місця чи об'єкти" вживається в наступному
значенні - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони,
комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл
спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших
операцій з відходами.

За
приписами статті 33 Закону України "Про відходи" зберігання та
видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені обсяги
відходів відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання.

Відповідно
до пунктів "з", "л" статті 17 Закону України "Про
відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами
зобов'язані не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих
місцях чи об'єктах; відшкодовувати шкоду, заподіяну навколишньому природному
середовищу, здоров'ю та майну громадян, підприємствам, установам та
організаціям внаслідок порушення встановлених правил поводження з відходами,
відповідно до законодавства України.

Згідно
зі статтею 43 Закону України "Про відходи" підприємства, установи,
організації та громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та
особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених
законодавством України.

Порядок
визначення розміру шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних
ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, регламентується
Методикою, що затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного
середовища України від 27.10.1997 р. № 171 (у редакції наказу № 149 від
04.04.2007 р., зареєстрованого  в
Міністерстві юстиції України 25.04.2007 р. за № 422/13689, далі по тексту -
Методика).

Згідно
з пунктом 1.3. дана Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди
від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що
сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів
(викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної
безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення
вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів,
токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення
промислових, побутових та інших відходів.

Відповідно
до пункту 3.3. Методики факти засмічення земель встановлюються уповноваженими
особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог
природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів
про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт
забруднення та засмічення земель.

За
вимогами пункту 3.5. Методики при виявленні засмічення визначаються на місці
обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення
розмірів шкоди.

Між
тим, з наданих до суду матеріалів перевірки, а саме акту перевірки № 63 від
21.09.2007 р., вбачається, що  позивачем
при проведені перевірки не були визначені на місці всі показники, які необхідні
для визначення розміру шкоди. Вказане слідує з наступного.

Згідно
з пунктом 3.5.1. Методики  об'єм відходів
(м 3), що спричинили засмічення, встановлюють за об'ємними характеристиками
цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини
шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням.
Виходячи зі  змісту пункту 3.5. Методики
даний показник визначається на місці, а тому має бути зафіксованим в акті
перевірки.

В
порушення наведеного, в акті перевірки № 63 від 21.09.2007 р. об'єм виявлених
відходів не зафіксовано. Більш того, зазначений в акті перевірки, оригінал
примірнику якого надано позивачем та долучено до матеріалів справи (т. 2 а.с.
6-12), показник висоти відходів - h 0,5 м, відсутній у  примірнику акту, що надавався  під час перевірки відповідачеві та долучений
до матеріалів справи (т. 1 а.с. 134-140).

За
вимогами розділу 5  Методичних
рекомендацій про порядок проведення інспекторських перевірок по дотриманню
природокористувачами вимог законодавства по охороні навколишнього  природного середовища, наданих до суду
позивачем та які за поясненням останнього мають практичне застосування в роботі
(т. 2 а.с. 19-38), інспекторська перевірка закінчується складанням серії
документів і, насамперед, “Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного
законодавства”. Акт перевірки підписується інспектором, який проводив
перевірку, і всіма членами комісії (якщо перевірка проводилась комісійно).
Складається він в необхідній кількості примірників. Після цього акт перевірки
вручається керівнику об'єкту для виконання.

У
наданих до суду поясненнях (т. 2 а.с. 2-5) позивач зазначає, що після складання
акту перевірки, виготовлення його
ксерокопії та під час підписання акту
керівництвом об'єкту було виявлено, що показник висоти відходів в акті
помилково не вказаний, після чого одним
із інспекторів було зазначено висоту в оригіналі акту.

З
наведеного пояснення слідує, що показник висоти відходів був зазначений в акті
після його складання. За даних обставин, у господарського суду відсутні
підстави вважати, що показник висоти відходів, який є необхідним для визначення
об'єму відходів та, відповідно, розміру шкоди,
визначений на місці, як того вимагає пункт 3.5. Методики.

Відповідно
до пункту 3.2. Методики  землі вважаються
засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали,
сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.

За
визначеннями, наведеними в розділі 2 Методики, “ґрунт - це природно-історичне
органо-мінеральне тіло, що утворилося на поверхні земної кори і є осередком
найбільшої концентрації поживних речовин, основою життя та розвитку людства
завдяки найціннішій своїй властивості - родючості; земля - це поверхня суші з
ґрунтами, корисними копалинами та іншими природними елементами, що органічно
поєднані та функціонують разом з нею; відкриті землі - це землі без рослинного
покриву або з незначним рослинним покривом, що включають незабудовані землі,
поверхня яких зовсім або майже не покрита будь-якою рослинністю (кам'янисті
місця, піски, яри, мочарі, солончаки), а також сухі відкриті землі з особливим
рослинним покривом”.

Як
зафіксовано в акті перевірки, засмічена земельна ділянка виявлена  на території
“колишнього сушильно-пресованого цеху № 2”.

Однак,
по акту не зазначається жодний документ чи інші дані, за якими інспектори
кваліфікували ділянку, як “колишній сушильно-пресований цех № 2” та що саме
мається на увазі під таким визначенням. В акті перевірки відсутнє будь-яке
схематичне позначення виявленої засміченої земельної ділянки, яке б надало можливість
ідентифікувати її точне місцезнаходження, з урахуванням того, що територія
фабрики являє собою земельну ділянку, на якій розміщені споруди (забудовані
землі у відповідності з п. 2 Методики). Вказане, зокрема, слідує з договору  оренди цілісного майнового комплексу від
23.04.2004 р. (т.1 а.с. 100-104).  Крім
того, в акті перевірки відсутня вказівка на те, що  відходи виявлено саме на відкритому ґрунті.

Між
тим, відповідач у відзиві на позов заперечує обставини того, що виявлені
відходи розміщено на відкритому ґрунті та повідомляє що територія  сушильно-пресованого цеху  № 2 є забудованою, оскільки демонтаж цеху
зупинено на нульовому рівні. На підтвердження відповідач посилається на лист
від 01.04.2002 р. за вих. № 390/04, проектну документацію, договір оренди
цілісного майнового комплексу державного підприємства № 12-59 від 23.04.2004 р.
(т. 1 а.с. 54-62,100-104).

Отже,
позивачем в порушення розділу 4 Методичних рекомендацій  при проведенні перевірки не розглядалась
проектна і технічна документація виробництва.

За
наведеною в Методиці формулою (п. 5.5.) при
розрахунку розміру шкоди та для визначення коефіцієнта
еколого-господарського значення земель використовуються дані щодо категорії
земельної ділянки за цільовим призначенням.

Згідно
з пунктом  5.8.2. Методики довідку про
віднесення земельної ділянки, що зазнала засмічення, до категорій за цільовим
призначенням надають територіальні органи спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Поряд
з цим, позивачем на вимогу суду, викладену в ухвалах від 01 та 16.10.2008 р.,
не надано документальних даних щодо категорії земель, які використовувались ним
при розрахунку шкоди, заявленої до стягнення. Інформація відділу Держкомзему у
м. Олександрія (т. 1 а.с. 126) надана станом на жовтень 2008 року, тоді як
розрахунок заявленої до стягнення шкоди здійснено в 2007 році.  При цьому господарський суд враховує, що
пунктом 5.1. Методики для розрахунку розміру шкоди встановлено шестимісячний
строк з дня виявлення порушення. Отже, всі документи, які  необхідні для розрахунку шкоди, мають
відповідати вказаному періоду.

З
урахуванням викладеного вище, господарський суд приходить до висновку, що
розрахунок заявленої до стягнення шкоди здійснено позивачем з порушенням
Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням
земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства,
затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища
України від 27.10.1997 р. № 171 (у редакції наказу від 04.04.2007 р. №
149).  Заподіяння відповідачем шкоди у
заявленому до стягнення розмірі позивачем не доведено.

Результати
повторної перевірки, проведеної позивачем 17.10.2008 р. (т. 1 а.с. 122-124), не
впливають на заявлені вимоги, оскільки містять інші показники для розрахунку.

З
огляду на викладене, господарський суд вважає позовні вимоги необґрунтованими
та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи
наявні в матеріалах справи документи, господарський суд не вбачає потреби
з'ясовувати обставини справи шляхом призначення експертизи за заявою
відповідача від 02.12.2008 р. Також, господарський суд не вбачає  підстав для направлення  матеріалів справи до слідчих органів в
порядку  ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України за клопотанням відповідача від 03.12.2008 р.

З
урахуванням вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України  державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу
України,  господарський  суд

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно
частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Дане
рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду через господарський суд Кіровоградської області в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя

В.В.Тимошевська