ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"12" листопада 2008 р.

справа № 5020-2/503-11/101

За позовом відкритого акціонерного
товариства „Райффайзен Банк Аваль”                            (01011,
м. Київ, вул. Лескова, 9)  в особі Севастопольської
філії (99011, м. Севастополь, вул. Володарського, 10)

до відповідача фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1, АДРЕСА_2)

за участю Відділу державної
виконавчої служби Гагарінського районного управління юстиції міста Севастополя
(99038, Севастополь, пр. Жовтневої революції, 8)

про  стягнення 452
884,24 грн.

Суддя  Дмитрієв В.Є.

Представники:

позивач
СФ ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” -Сероштан Н.М., представник, довіреність
№134763 від 20.12.2007

відповідач
ФОП ОСОБА_1 -не з'явився .

ВДВС
Гагарінського РУЮ м. Севастополя -не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство
„Райффайзен Банк Аваль” в особі Севастопольської філії звернулось до суду з
позовом до  суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1про  стягнення 452 884,24
грн.

Позовні вимоги обґрунтовує наявністю
договору про надання кредиту, який не було повернено відповідачем.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
вважає що позов задоволений бути не може, у зв'язку з тим, що на суму боргу
нотаріусом було зроблено виконавчий надпис, та на підставі нього було відкрито
виконавче провадження та здійснюється стягнення за рахунок заставленого майна.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, вислухавши представників сторін, суд, -

в с т а н о в
и в:

21.08.2006 між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 410
000,00 грн. для ведення підприємницької діяльності -купівлі автобусів строком
на 60 місяців з 21.08.2006 по 21.08.2011 зі сплатою 18% річних за користування
кредитними коштами.

Платіжним дорученням №5 від
21.08.2006 зазначені кошти були перераховані позивачем на рахунок відповідача,
чим ним були виконані зобов'язання за кредитним договором.

Відповідач обов'язки, щодо погашення
заборгованості в порядку визначеному у Договорі (Графік погашення)  належним чином не виконував, у зв'язку з чим
виникла заборгованість у розмірі 452 884,24 грн., у тому числі позичкова
заборгованість 389 495, 00 грн., 60 363, 57 грн. -заборгованість по сплаті
процентів за користування кредитом, 3025, 67 грн. -пеня.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК
України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати
процентів. Таке ж положення встановлено і у п. 7.8 кредитного договору,
укладеного між сторонами цього процесу. От же суд погоджується з правом
позивача дострокового розірвання договору та вимоги сплати наявної
заборгованості.

Пунктом 6.5 кредитного договору
передбачений обов'язок відповідача сплатити пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, в разі порушення строків повернення кредиту, процентів за користування
кредитними коштами. От же посилання позивача на обов'язок відповідача додатково
сплатити пеню, розрахунок якої перевірено судом, є цілком обґрунтованим.

Згідно з частиною шостою статті 20
Закону України “Про заставу”, звернення стягнення на заставлене майно
здійснюється за рішенням суду, а також на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

За змістом глави 14 Закону України
“Про нотаріат” та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих
надписів нотаріусів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
29.06.99 №1172 (з подальшими доповненнями), витребування від боржника
заставленого майна на підставі виконавчих написів нотаріусів здійснюється у
разі, коли договір застави є нотаріально посвідченим.

Отже у такому випадку господарським
судам слід на підставі пункту 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) відмовляти у прийнятті позовних заяв про звернення
стягнення на заставлене майно. Однак це не стосується тих випадків, коли
договір застави визнаний дійсним на підставі частини другої статті 47
Цивільного кодексу.

Кредитор, майнові вимоги якого
забезпечені заставою, має право заявити згідно зі статтею 10 Закону України
“Про заставу” вимоги до боржника на суму, що не забезпечена заставою,
або на суму різниці між розміром повної вимоги і фактичною виручкою від продажу
предмета застави.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що 16.04.2007 нотаріусом Севастопольського нотаріального округу
Бойко І.Д. було здійснено виконавчий надпис №2122 про стягнення з відповідача
на користь позивача 416 273, 24 грн., з яких 389 495,00 грн. -позичкова
заборгованість, 25 212, 99 грн. -заборгованість по сплаті процентів, 1 565, 25
грн. -пеня.

На підставі вищевказаного виконавчого
надпису ВДВС Гагарінського РУЮ м. Севастополя відкрито виконавче провадження та
здійснюється його виконання за рахунок заставленого майна.

Суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог в частині суми заборгованості, на яку зроблено
виконавчий надпис нотаріуса, оскільки дана сума стягується у безспірному
порядку, отже немає підстав для захисту цих прав у судовому порядку.

В частині позовних вимог, які
перевищують суму на яку зроблено виконавчий надпис, а саме: 36 611, 00 грн., у
тому числі  заборгованість по сплаті
процентів  35150,58 грн., пеня -
1460, 42 грн., суд знаходить їх обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Посилання позивача на те, що
заставлене майно на час розгляду справи не реалізовано та грошові кошти від
його продажу не отримані та невідомо за яку саме суму буде реалізоване
заставлене майно не приймаються судом до уваги у зв'язку з тим, що цей факт не
перешкоджає зверненню позивача з позовом до суду у тому випадку, якщо майно
буде реалізовано за суму меншу, чім вказано у виконавчому написі. Аналогічна
позиція викладена у п.8.9.  роз'яснень
“Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням
Закону України “Про заставу”.

Згідно з вимогами статті 49
Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача
витрати по сплаті державного мита і витрат по інформаційно-технічному
забезпеченню судового процесу пропорційно сумі задоволених вимог, а саме: держмито
у розмірі 366,11 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
розгляду у розмірі 9,54 грн..

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИР1ШИВ:

1.  Позов
задовольнити  частково.

2.
Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2, ідентифікаційний НОМЕР_1) на користь Відкритого
акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль” в особі Севастопольської філії
(99011, м. Севастополь, вул. Володарського, 10, ідентифікаційний код 20738156) 36
611, 00 грн., у тому числі
заборгованість по сплаті процентів
35150,58 грн., пеня - 1460, 42 грн.,
та судові витрати у розмірі 375, 65 грн., у тому числі: держмито
у розмірі 366,11 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
розгляду у розмірі 9,54 грн.

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

3. В інший частині позовних вимог відмовити.

Суддя                                                                                                                           В.Є.Дмитрієв

Рішення оформлено відповідно

до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України

і підписано
18.11.08.

Розсилка:

ВАТ „Райффайзен Банк Аваль”

01011, м. Київ, вул. Лескова,
9)

СФ
ВАТ „Райффайзен Банк Аваль”

(99011, м. Севастополь, вул.
Володарського, 10)

ФОП ОСОБА_1

(АДРЕСА_1,

АДРЕСА_2)

ВДВС Гагарінського РУЮ м.
Севастополя

(99038,
Севастополь, пр. Жовтневої революції, 8)