ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2008 р.

Справа № 10/162.

За позовом приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Чернівці

до приватного підприємця ОСОБА_2 м.
Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі
75175,83 грн.

Суддя       Т.І. Ковальчук

Представники:

Позивач -ОСОБА_1 ОСОБА_3, дов. від
03.07.2008 р.

Відповідач -ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до
відповідача про стягнення боргу за договором уступки вимоги в сумі 75175,83
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
за договором від 26.02.2007 р. між АК Промінстбанк і позивачем останній набув
право вимоги до відповідача за кредитним договором № 272 від 16.03.2004 р. на
суму 75175,83 грн., про що відповідача повідомлено належним чином, однак
останній борг позивачу не повернув.

Відповідач надав відзив, у якому
позов не визнав з тих підстав, що заборгованість ним сплачена у повному обсязі,
що підтверджується  заявою ОСОБА_1 про
відмову від будь-яких претензій до нього по договору уступки вимоги.

Ухвалою від 10.09.2008 р. строк
вирішення справи продовжено поза межами двомісячного строку.

Позивач і його представник у
судовому засіданні позов підтримали, пояснили, що відповідач кошти за договором
про уступку вимоги позивачеві не повернув, а заява про відсутність претензій до
відповідача була подана в зв'язку з відмовою відповідача підписувати договори
про продаж належної йому частки майна, однак через кілька днів позивач вказану
заяву відкликав у такому ж порядку як і подав.

Відповідач позов не визнав,
стверджував, що повернув позивачеві борг по договору уступки вимоги в повній
сумі, що засвідчується нотаріально посвідченою заявою останнього.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні
обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності,
проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами,
суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Так, судом установлено, що
26.02.2007 р. між акціонерним комерційним Промислово-інвестиційним банком в
особі в.о. керуючого філією “Відділення Промінвестбанку в м. Чернівці” ОСОБА_4
(за текстом договору Первісний кредитор) та позивачем ОСОБА_1 (за текстом
договору Новий кредитор) укладено договір № 398 про уступку вимоги, відповідно
до якого банк передав, а позивач набув у порядку та на умовах, передбачених цим
договором, право вимоги за кредитним договором № 272 від 16.03.2004 р. зі
змінами і доповненнями, укладеним між Первісним кредитором і підприємцем
ОСОБА_2 (Боржник) на суму 75175,83 грн. (а.с. 6, 31-36). На виконання п. 2.2
договору уступки вимоги позивач по квитанції № 1 від 26.02.2007 р. перерахував
банку 75175,83 грн. (а.с. 7).

Відповідно до п. 1.2 договору про
уступку вимоги Первісний кредитор (банк) повідомив Боржника (відповідача
ОСОБА_2) про здійснену уступку вимоги, що не заперечується відповідачем (а.с.
8).

25.06.2008 р. позивачем
ОСОБА_1підписано адресовану необмеженому колу осіб нотаріально посвідчену
заяву, що він не має по відношенню до ОСОБА_2 10 серпня 1968 року народження,
згідно договору № 398 від 26 лютого 2007 року про уступку вимоги ніяких
матеріальних, моральних та інших претензій (а.с. 22).

01.07.2008 р. позивачем підписано
таким же чином оформлену заяву про те, що він відкликає свою заяву про
відсутність до ОСОБА_2 претензій по договору уступки вимоги № 398 від 26 лютого
2007 року (а.с. 40).

Спору щодо обставин укладення
договору уступки вимоги, реальності й розміру заборгованості, щодо якої
здійснено уступку вимоги, та повідомлення відповідача про таку уступку між
сторонами немає.

Спір між сторонами виник стосовно
виконання відповідачем зобов'язання щодо сплати 75175,83 грн. коштів за
кредитним договором  № 272 від 16.03.2004
р. новому кредитору - позивачеві, який набув права вимоги за договором уступки
вимоги № 398 від 26.02.2007 р.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.
512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення
права вимоги). Згідно зі ст. 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до
нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі
і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Ст. 516 ЦК України встановлено, що
заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом і в разі, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього наслідків.

Договір уступки вимоги № 398 від 26.02.2007
р. відповідає зазначеним вимогам закону, відповідач не заперечує, що його було
повідомлено про здійснену уступку вимоги.

Згідно зі статею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Належним виконанням зобов'язання у разі уступки права
вимоги є виконання зобов'язання боржником на користь нового кредитора на умовах
і в обсязі, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи твердження відповідача, що
він сплатив позивачеві 75175,83 грн., щодо яких позивач набув права вимоги, суд
зазначає, що відповідачем не подано належних і допустимих доказів такої сплати.

Так, згідно з Положенням про
ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим
постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, яке поширюється
в тому числі на підприємців, доказами отримання готівкових коштів є касові
ордери встановленої форми, отримання коштів готівкою може також засвідчуватися
розпискою особи, яка їх отримала. Відповідно до
Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті,
затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004
року N 22, доказами здійснення безготівкових розрахунків можуть бути документи,
передбачені п. 1.13 цієї Інструкції, зокрема, платіжні доручення з відміткою
банку про проведення платежу.

Оскільки відповідачем не надано
жодного із зазначених доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено
сплату позивачеві коштів за договором уступки вимоги № 389 від 26.02.2007 р.

Суд не бере до уваги посилання
відповідача, що перерахування коштів по договору уступки позивачу
підтверджується заявою останнього від 25.06.2008 р. про відсутність претензій
до відповідача, оскільки така заява сама по собі не є доказом сплати коштів, а
може свідчити про таке лише за наявності інших, належних і допустимих в
розумінні ст. 34 ГПК України доказів.

Однак, незважаючи на те, що
відповідачем не доведено належне виконання зобов'язання по сплаті коштів у сумі
75175,83 грн. за кредитним договором № 272 від 16.03.2004 р. новому кредитору
за договором уступки вимоги № 398 від 26.02.2007 р., суд, тим не менше, на
знайшов відстав для задоволення позову.

Так, ст. 598 ЦК України
встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 605 ЦК України
зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором
боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна
кредитора.

Оцінюючи правову природу заяви
позивача від 25.06.2008 р. про відсутність у нього будь-яких претензій до
відповідача по договору уступки вимоги № 398 від  26.02.2007 р., суд дійшов висновку, що за
своїм змістом зазначена заява за відсутності доказів сплати боргу є саме
прощенням цього боргу в розумінні ст. 605 ЦК України. Так, закон не встановлює
форми волевиявлення кредитора щодо прощення боргу та не ставить таке прощення в
залежність від будь-яких обставин чи причин, що спонукали кредитора до
прощення, окрім застереження, що прощення не повинно порушувати права третіх
осіб щодо майна кредитора. За змістом ст. 605 ЦК України прощення є
одностороннім правочином і боржник може заперечувати проти прощення лише
протиставивши йому належне виконання зобов'язання, однак такого суд не
встановив.

Відтак, прощення боргу може
виражатися у письмовій заяві, що подібна до поданої позивачем, а причини, з
яких позивач подав заяву про відсутність у нього претензій до відповідача, не
мають значення для вирішення спору. В даному випадку має значення сам факт
відмови від таких претензій, тому суд не бере до уваги посилання позивача, що
він подав заяву про відсутність претензій по договору уступки вимоги у зв'язку
з  відмовою відповідача від підписання
договорів продажу належної йому частки у спільному майні, яке в свою чергу було
предметом договору іпотеки від 24.11.2006 р., укладеного на забезпечення вимог
АК Промислово-Інвестиційний банк до ОСОБА_2, що випливають з кредитного
договору № 272 від 16.03.2004 р. (а.с. 10-12, 41-45).  Окрім того, заява позивача від 25.06.2008 р.
є безумовною, оскільки не містить будь-яких застережень, що позивач не має
претензій до відповідача лише за якоїсь конкретної умови чи за певних обставин.

Разом з тим, на думку суду, в разі
припинення зобов'язання прощенням боргу воно не може бути відновлене в тому ж
самому вигляді шляхом наступної відмови кредитора від прощення, в контексті
даної справи -шляхом відкликання позивачем
заяви про відсутність претензій до відповідача, оскільки таке не
передбачено чинним законодавством. Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відтак, оскільки відмова
від прощення боргу не передбачена законом у якості підстави виникнення
цивільних прав та обов'язків, заява позивача від 01.07.2008 р. про відкликання
заяви від 25.06.2008 р. не тягне ніяких правових наслідків ані для позивача,
ані для відповідача.

За наведеного вище у позові
належить відмовити, судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В
:

1.          У задоволенні позову відмовити.

За
згодою учасників провадження в судовому засіданні 17.11.2008 р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення. Оформлене у відповідності до вимог ст.
84 ГПК України рішення підписане 18.11.2008 р.

Суддя
Т.І.
Ковальчук