ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 103
РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2008

Справа
№2-15/8901-2008

За
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтотранссервіс» (73025, м.
Херсон, вул.. Жовтневої революції, 3, ідентифікаційний код 30245835)

До
відповідача Феодосійського підприємства із забезпечення нафтопродуктами (98107,
АР Крим, м. Феодосія, вул.. Геологічна, 2, ідентифікаційний код 03482347)

За
участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору -

1)
Підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» (01032, м. Київ, вул..
Комінтрена, 14, ідентифікаційний код 30603572)

2)
Товариства з обмеженою відповідальністю «Тельф» (01103, м. Київ, вул..
Кіквідзе, 11; 04070, м. Київ, вул.. Еллінська, 8, під'їзд 3, пов. 4)

Про
стягнення 49141,64 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А.Іщенко

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від
позивача - Ващук М.В., довіреність б/н від 01.01.2008 р., у справі

Від
відповідача - Сикираж В.В., довіреність № 13 від 04.01.2008 р., у справі

За
участю третіх осіб - 1) не з'явився

2) не
з'явився

Обставини
справи: Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтотранссервіс»  звернулося з позовом до Господарського суду
АР Крим до відповідача Феодосійського підприємства із забезпечення
нафтопродуктами про стягнення 49141,64 грн. збитків від нестачі.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що на підставі договору № 07/170 від 11.01.2007 р.
позивачем було отримано 303,539 тони дизельного пального. При прийманні
нафтопродуктів за кількістю позивачем було виявлено нестачу, яка фактично
складає 6241 кг дизельного пального з урахуванням норм природних втрат.
Відповідач в добровільному порядку відмовився повернути позивачу нестачу шляхом
сплати грошових коштів - вартості недоотриманого пального у розмірі 49141,64
грн., що і стало приводом для звернення з відповідним позовом до суду.

Ухвалою
господарського суду АР Крим від 22.08.2008 р. до участі у справі було залучено
Підприємство з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» у якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в порядку статті 27
Господарського процесуального кодексу України.

18.09.2008
р. до господарського суду АР Крим від відповідача надійшов відзив на позов, в
якому відповідач заперечує проти позовних вимог, просить суд у позові
відмовити, оскільки вважає вимоги позивача про стягнення збитків
необґрунтованими, позивачем не представлено належних доказів у підтвердження
факту нестачі та факту передачі відповідачем перевізнику нафтопродуктів в
кількості меншій ніж зазначено в залізничних накладних.

Ухвалою
господарського суду АР Крим від 18.09.2008 р. за клопотанням відповідача до
участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Тельф» в
порядку статті 27 Господарського процесуального кодексу України.

09.10.2008
р. до господарського суду АР Крим  від
відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач
посилається, що акт № В-260 від 15.07.2008 р. Херсонської ТПП складений з
порушенням вимог чинного законодавства, що позивачем не доведено яке саме
зобов'язання порушив відповідач та в чому саме полягає його вина.

У
судовому засіданні 09.10.2008 р. представником третьої особи Підприємством з
іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» надані письмові  пояснення, в яких зазначило, що свої
обов'язки відносно поставки дизельного пального виконало у повному обсязі, що
підтверджується підписаним актом прийому-передачі нафтопродуктів від 11.07.2008
р.

У
судовому засіданні представником третьої особи Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тельф» були надані письмові пояснення по суті спору, яких
зазначено, що акти приймання нафтопродуктів за кількістю № 0715/858 та 0715/863
від 15.07.2008 р. були складені з порушенням вимог Інструкції № 81, а також акт
експертизи ТПП № В-260 від 15.07.2008 р. був складений комісією в іншому складі
ніж акти 5-НП.

13.10.2008
р. до господарського суду АР Крим надійшли письмові пояснення третьої особи
Товариства з обмеженою відповідальністю «Тельф» та клопотання про розгляд
справи за відсутності їх представника.

Суд
вважає за можливе вказане клопотання задовольнити.

За
такими обставинами, суд вважає, що матеріали справи в достатній мірі
характеризують правовідносини, що сталися між сторонами, та вважає можливим
розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

11.01.2007
р. між ТОВ «Нафтотранссервіс» (Покупець) та підприємством з іноземними
інвестиціями «Лукойл - Україна» (Постачальник) укладено договір поставки
нафтопродуктів  № 07/170(а.с.96-98).

Відповідно
до пункту 1.1 Договору Постачальник зобов'язується передати нафтопродукти (далі
- Товар) у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та сплатити
Товар на умовах даного Договору.

Пунктом
1.5 Договору передбачено, що постачання Товару здійснюється на базових умовах
(правіла «Інкотермс» у редакції 2000 р.), зокрема при відвантаженні залізничним
транспортом «СРТ станція призначення».

Товар
вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем по кількості та
якості у відповідності з умовами Договору та Додаткових угод до нього, а так же
відповідно паспорту якості, який наданий Виробником. Право власності на Товар
переходить до Покупця з моменту передачі Постачальником Товару
вантажоперевізнику або вантажовідправнику Покупця, або Покупцю у залежності від
базису поставки Товару, закріплений у відповідній додатковій угоді до Договору
та підтверджується відповідній відміткою у залізничної або товарно-транспортній
накладній (п. 2.4 Договору).

Приймання
Товару по кількості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції «Про
порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України», затвердженої Наказом
Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України,
Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного
комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету
статистики України від 2 квітня 1998 року N 81/38/101/235/122 (пункт 3.1
Договору).

Вимоги
про відшкодування вартості сплаченого Товару у разі виявлення його недостачі
при прийманні пред'являються вантажовідправнику з наданням необхідних
документів, передбачених діючим законодавством (пункт 3.4. Договору).

10.07.2008
р. додатковою угодою до договору поставки нафтопродуктів 01/170 від 11.01.2007
р. ТОВ «Нафтотранссервіс» та
підприємство з іноземними інвестиціями «Лукойл - Україна» передбачили,
що у відповідності з умовами договору купівлі - продажу № 07/170 від
11.01.21007 р., Постачальник зобов'язується передати, а Покупець прийняти та
сплатити на умовах Договору Товар у об'ємах, асортименті та по цінам, вказаним
у таблиці, а саме дизельне паливо у кількості 303539 т. (а.с. 99)

Також
судом встановлено наступне.

02.02.2007
р. між ТОВ «Тельф» (Постачальник) та підприємством з іноземними інвестиціями
«Лукойл- Україна» (Покупець) укладено договір купівлі - продажу нафтопродуктів
№ 02/02/07-0024. (а.с. 117-120)

Відповідно
до умов даного договору Постачальник зобов'язується передати у власність
Покупця, а Покупець прийняти та сплатити нафтопродукти.

Послуги
по відвантаженню та доставки Товару до станції призначення, вказаних Покупцем у
заявці, здійснюється Вантажовідправником. Сторони під Вантажовідправником
розуміють фірму - експедитора, з якою Постачальник від свого імені и за власний
рахунок укладає договір про надання траспортно - експедиторських послуг по
наливу та відвантаженню Товару на станцію призначення.

12.01.2008
р. між ТОВ «Тельф» та Феодосійським підприємством із забезпечення
нафтопродуктами укладено договір про надання послуг відповідального зберігання
та перевалки нафтопродуктів № 3, відповідно до якого Феодосійське підприємство
із забезпечення нафтопродуктами прийняло на себе зобов'язання щодо забезпечення
відвантаження нафтопродуктів залізничним транспортом. (а.с. 59-64)

Відвантаження
нафтопродуктів виконується під контролем повноважного представника ТОВ «Тельф»
з оформленням Акту відвантаження нафтопродуктів з вказівкою кількості
навантаженого у вагоноцистерни нафтопродукту (пункт 2.1.8 Договору).

На
виконання договору купівлі - продажу № 02/02/07-0024 від 02.02.2007 р. було
виконане відвантаження нафтопродуктів на адресу ТОВ «Нафтотранссервіс» на
умовах СРТ відповідно до Інкотермс 2000 у кількості 303539 кг.

Відповідно
до акту відвантаження нафтопродуктів від 11.07.2008 р., складеного
Феодосійським підприємством із забезпечення нафтопродуктами у присутності
представника ТОВ «Тельф», виконано замір дизельного палива, відвантаженого на
адресу ТОВ «Нафтотранссервіс», відповідно до накладеної № 45403909, загальна
кількість відвантаженого нафтопродукту складає 303539 кг.  в вагонах цистернах 74937863, 79721858, 79722930
(а.с.71).

З
наведеного суд робить висновок, що у спірних відносинах, що виникли між ТОВ
«Нафтотранссервіс»  та Феодосійським
підприємством із забезпечення нафтопродуктами, останній виступає як
вантажовідправник вантажу.

14.07.2008
р. на адресу ТОВ «Нафтотранссервіс» надійшли три вагони - цистерни, відповідно
залізничної накладної № 45403009 без порушення пломб, про що зроблено
відповідну відмітку, а саме № 79722930 маса вантажу  118497 кг., № 79721858 маса вантажу 120703
кг., № 74937863 маса вантажу 64339 кг. (а.с.30-31).

Позивач
стверджує, що при прийманні нафтопродуктів за кількістю виявлено нестачу.

15.07.2008
р. позивачем на адресу відповідача була надіслана телеграма з проханням
прислати представника відповідача для подальшого приймання дизельного палива у
зв'язку з виявленням нестачі (а.с.32).

У
зв'язку з неявкою представника відповідача для подальшого приймання
нафтопродуктів, 16.07.2008 р. приймання паливно -мастильних матеріалів було
подовжено.

Відповідно
до акту № 0715/930 від 15.07.2008 р. приймання нафтопродуктів за кількістю  у вагоні - цистерні № 79722930 виявлено
нестачу у кількості 559 кг, у тому числі у межах норм природного убутку - 559
кг, так у вагоні - цистерні № 79722930 вага вказана 118497 кг. дизельного
палива, фактично - 117938 кг.(а.с.33).

Відповідно
до акту № 0715/858 приймання нафтопродуктів за кількістю від 15.07.2008 р. у
вагоні - цистерні № 79721858 виявлена нестача у розмірі 3590 кг, у тому числі в
межах норм природного убутку - 604 кг, так у вагоні - цистерні № 79721858 вага
вказана 120703 кг дизельного палива, фактично - 117113 кг. (а.с.34).

Відповідно
до акту № 0715/863 від 15.07.2008 р. приймання нафтопродуктів за кількістю  у вагоні - цистерні № 74937863 виявлено
нестачу у кількості 3770 кг, у тому числі у межах норм природного убутку - 515
кг, так в вагоні - цистерні № 74937863 вказана вага 64339 кг дизельного палива,
фактично - 60569 кг.(а.с.35).

Таким
чином, нестача складає 6241 кг дизельного палива з урахуванням норм природних
витрат.

Зазначені
акти приймання нафтопродуктів за кількістю затверджені керівником ТОВ
«Нафтотранссервіс»  16.07.2008 р.

Також
відповідно до акту експертизи № В-260 від 15.07.2008 р. Херсонської торгово -
промислової палати загальна маса дизельного палива у оглянутих трьох
залізничних цистернах складає 295620 кг, що на 7919 кг менше кількості,
вказаної вантажовідправником у залізничної накладної (а.с.43).

Позивачем
на адресу відповідача були спрямовані вимоги № 04/08 від 29.07.2008 р., № 5/08
від 29.07.2008 р. про сплату вартості нестачі дизельного палива у вагонах -
цистернах № 74937863, № 79721558.

Стягнення
вагової нестачі послужило причиною звернення до господарського суду з позовом,
в якому позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі вартості
недоотриманого товару, що складає 49141,64 грн.

Суд
не приймає твердження відповідача відносно того, що відповідальність за
несхоронність вантажу повинна нести залізниця через те, що зазначений вантаж
був переданий відповідачем під охорону Укрзалізниці, оскільки як зазначено у
накладній № 45403909 вантаж з дійсної накладної прибув у справних вагонах із
справними пломбами відправника.

А
відповідно до пункту 111 п.п. «а» Статуту залізниць України, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457, залізниця
звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або
пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні
(контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке
перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому
відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає
ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Пунктом
3.1 договору поставки нафтопродуктів № 07/170 від 11.01.2007 р., укладеного між
ТОВ «Нафтотранссервіс» (Покупець) та підприємством з іноземними інвестиціями
«Лукойл - Україна» (Постачальник), сторони встановили, що приймання Товару по
кількості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції «Про порядок
приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України», затвердженої Наказом
Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України,
Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного
комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного
комітету статистики України від 2 квітня 1998 року N 81/38/101/235/122.

Зазначена
Інструкція встановлює єдиний порядок приймання, транспортування, зберігання,
відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів, проведення обліково-розрахункових
операцій і застосовується на підприємствах та організаціях України, які
займаються нафтопродуктозабезпеченням. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими
для підприємств, установ та організацій всіх галузей народного господарства і
всіх форм власності, а також для громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності, що займаються придбанням, транспортуванням, зберіганням та
реалізацією нафти і нафтопродуктів на території України.

Пунктом
4.1.3.19 Інструкції передбачено, що на всі нафтопродукти, що надійшли,
складається “Акт приймання нафтопродуктів за кількістю” за формою №5-НП.

Замість
складення єдиного акту приймання нафтопродуктів в день їх видачі, позивач  склав два різних акта №0715/863 (цистерна
№74937863), №0715/858 (цистерна №79721858).

Акт
складається у день надходження нафтопродуктів і затверджується керівництвом
вантажоодержувача не пізніше наступного дня після його складання.

Як
свідчать матеріали справи, відмітки на залізничній накладній №45403909
підтверджують, що вантаж передано позивачеві 14.07.2008 р.

Але
позивачем у порушення пункту 4.1.3.19 Інструкції акти № 0715/863 (цистерна
№74937863), №0715/858 (цистерна №79721858) приймання нафтопродуктів за
кількістю складено 15.07.2008 р., тобто на наступний день після того, як вантаж
було передано позивачу.

16.07.2008
р. акти № 0715/863, №0715/858 затверджені керівником підприємства позивача.

Згідно
пункту 4.1.3.21 Інструкції у разі виявлення нестачі нафти або нафтопродуктів з
вини вантажовідправника матеріально відповідальна особа припиняє приймання
продукції і негайно повідомляє керівника підприємства. При цьому матеріально
відповідальна особа повинна забезпечити зберігання одержаної продукції, а також
вжити заходів, що унеможливлюють погіршення її якості. Одночасно з припиненням
приймання одержувач зобов'язаний викликати представника виготовлювача
(відправника) для участі у прийманні продукції і складанні двостороннього акта.

Керівник
підприємства повинен призначити комісію з осіб, представників громадськості, які
затверджені наказом по підприємству та рішенням профкому для виконання робіт з
приймання нафтопродуктів .

З
наданих позивачем актів приймання нафтопродуктів вбачається, що дані вимоги
пункту 4.1.3.21 Інструкції позивачем виконані не були, зокрема, відсутні
належні докази припинення приймання вантажу, навпроти, позивач вказує, що
16.07.2008 р. відвантаження дизельного палива було продовжено, вчасного
повідомлення представника відправника про виклик для приймання продукції
(телеграма про виклик представника відповідача відправлена 15.07.2008 р., тобто
на наступний день після отримання вантажу),
докази забезпечення зберігання одержаної продукції у період з моменту її
отримання з 14.07.2008 р. до моменту приймання нафтопродуктів 15.07.2008 р.

В
актах не зазначено від якого матеріально-відповідального працівника прийняті
цистерни з нафтопродуктами, крім того в пункті 6 актів приймання нафтопродуктів
за кількістю №0715/858 та №0715/863 від 15.07.2008 р. зазначено що, цистерна
технічно справна, але не вказано про наявність ущільнюючих прокладки їх стан як
того передбачає пункт 6. акту відповідно до Інструкції.

Пунктом
4.1.3.15 Інструкції передбачено, що маса нафтопродукту, визначена
об'ємно-масовим методом у залізничних цистернах, після зливу повинна бути
звірена з масою у резервуарі. Нафтопродукти з цистерн повинні були злиті
повністю відповідно до ГОСТ 1510 (пункту 4.1.3.22 Інструкції).

В
актах приймання зазначено, що  маса
вантажу визначена об'ємно-масовим статичним методом (пункт 8 актів №0715/858 та
№0715/863 ).

Відповідач
не надав суду доказів виконання пункту 4.1.3.22 Інструкції.

Крім
того, у разі приймання нафтопродукту, що надійшов в одній цистерні,
заповнюється пункт 12.1, при прийманні кількох цистерн заповнюється пункт 12.2
цього додатка.

Проте,
в актах приймання нафтопродуктів за кількістю №0715/858 та №0715/863 від
15.07.2008 року, взагалі відсутній вказаний пункт Інструкції, разом з
обов'язковими відомостями щодо вимірювальних показників.

Щодо
акту експертизи № В-260 від 15.07.2008 р. Херсонської торгово - промислової
палати, суд зазначає наступне.

Приймання
нафтопродуктів за участю експертів, проходило з порушенням вимог Інструкції про
порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємства і в організаціях України, затвердженої наказом
Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості,
Міністерством економіки України, Міністерством транспорту України від
02.04.1998р. №81/38/101/235/122.

Так,
відповідно до пункту 4.1.3.19 Інструкції Акт приймання нафтопродуктів
складається у день надходження нафтопродуктів. Згідно штемпелю на залізничній
накладній №45403909 вантаж був виданий позивачеві 14.07.2008 р., проте,
приймання нафтопродуктів за кількістю розпочато наступного дня, тобто 15.07.2008
року.

Відповідно
до пункту 4.1.3.21 Інструкції, Вантажоодержувач у разі виявлення нестачі нафти
або нафтопродуктів повинен забезпечити зберігання одержаної продукції, а також
вжити заходів, що унеможливлюють погіршення її якості.

Експертом
не відображено в Акті відомості щодо забезпечення охорони та належного
зберігання вантажу протягом 14.07.2008 р., - 15.07.2008 р.

Експертом
не відображено в Акті відомості про наявність ущільнючіх прокладок цистерн їх
стан як того передбачає Інструкція.

Всупереч
пункту 4.1.3.15 Інструкції, експертом не звірено масу  нафтопродукту,   визначену об'ємно-масовим методом у
залізничних цистернах, після зливу з масою у резервуарі.

Відповідно
до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення
поданими суду доказами.

Статтею
32 Господарського процесуального кодексу України визначено поняття доказів у
справі - це будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору

Суд
вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до статті 32
Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для справи.

Обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи
з вищевикладеного, акти №0715/858 та №0715/863 приймання нафтопродуктів за
кількістю від 15.07.2008 р. та акт експертизи № В-260 від 15.07.2008 р.
Херсонської торгово - промислової палати складені з порушеннями Інструкції про
порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, а відповідно не
можуть бути визнаними належними доказами факту наявності нестачі.

Крім
того, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недоотриманого
товару, що складає 49141,64 грн., обґрунтовуючи правову природу стягуваної суми
як збитки.

За
загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті
22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Для
застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна
наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити
висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною
яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням
та збитками має бути причинний зв'язок.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу
України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,  повинен відшкодувати  завдані
цим  збитки  суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушено.

Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи,   які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею
25 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення,
включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

-
додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів  тощо), понесені   стороною,
яка  зазнала  збитків
внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона,  яка зазнала   збитків,
мала  право  розраховувати
у  разі  належного виконання зобов'язання другою
стороною;

- матеріальна   компенсація
моральної   шкоди   у
випадках, передбачених законом.

Згідно
з частиною 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

З огляду на викладене, можна зробити
висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною
яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник. (в даному випадку
відповідач Феодосійське підприємство із забезпечення нафтопродуктами ).

Отже,
між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За відсутністю такого
зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи
відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок
між саме між порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не
між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Як вбачається з матеріалів справи
стягувана  сума у розмірі 49141,64 грн.
за своєю правовою природою та в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України
не є збитками.

В
Роз'ясненнях №02-5/215 від 01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення
спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди” Вищий арбітражний суд України
зазначив, що для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням
шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто
визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За
загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень
(стаття 33 Господарського процесуального Кодексу України).

Виходячи
з цього, позивач повинен довести факт спричинення та розмір збитків,  заподіяних відповідачем, безпосередній
причинний зв'язок між правопорушенням та спричиненням збитків.

При
цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка
завдала збитків, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом
доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи
бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, -
наслідком такої протиправної поведінки.

Питання
про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою
особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин
справи.

Частиною
2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що
обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно
до пункту 3 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків доказується
кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів
цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків.

Нездатність
кредитора обґрунтувати вимоги може бути для суду підставою для відмови в
задоволенні таких вимог.

Однак,
всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України
позивач не довів суду безперечних доказів заподіяння збитків відповідачем у
розмірі 49141,64 грн., не довів протиправності дій відповідача та причинного
зв'язку між цими діями та спричиненими збитками, через що у суду відсутні
правові підстави для задоволення позову.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача
відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

У
судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення в
порядку статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний
текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу України 12.11.2008 р.

З
урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Іщенко І.А.