ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 р.

№ 03/58-40

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю
"М.Ж.К."

на постанову

Львівського апеляційного
господарського суду від 25.06.08

у справі

№03/58-40

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Ж.К."

про

стягнення 23 756,00 грн

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3  -за до. від 13.10.08;

від відповідача: Сторожук А.Ф.
-за дов. від 11.08.08.

Приватним підприємцем ОСОБА_1 у
березні 2008 року заявлений позов про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "М.Ж.К."
23756,00 грн - спричиненої шкоди від затоплення з технічного поверху
магазину "Троянда", 501,11 грн - витрат на проведення експертизи та
2500,00 грн - витрат на юридичну допомогу адвоката.   Обґрунтовуючи  свої вимоги позивач вказував на те, що є
власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1. При цьому, підприємець
посилався на приписи статей 22, 386,
1166 Цивільного кодексу України, статті 176 Житлового кодексу України,
статей 16, 24, 25 Закону України "Про житлово -комунальні послуги".

Доповідач: Добролюбова Т.В.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 22.05.08, ухваленим суддею Сініциною Л.М., позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 23
756,00 грн -шкоди та  1500,00 грн -витрат
на сплату юридичних послуг. Вмотивовуючи рішення суд виходив з того, що
будинок, в якому знаходяться приміщення позивача обслуговуються ТОВ
"М.Ж.К.", котрий зобов'язаний, зокрема, утримувати у справному стані
будівельні конструкції, опалювальні прилади і трубопроводи технічного поверху.
Суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем обов'язку з
утримування технічного поверху будинку, що спричинило затоплення приміщення
внаслідок аварійної ситуації (пориву труби холодного водопроводу, засмічення
каналізаційного стояка), тому вимоги позивача
про відшкодування шкоди визнав підставними. Водночас, суд першої
інстанції зазначив, що проведення ремонту технічного поверху самостійно
власниками приміщень не звільняє відповідача від обов'язку здійснити
гідроізоляцію відповідно до технічних умов. В частині стягнення 501,11 грн
витрат на проведення експертизи судом відмовлено  через те, що експертиза проводилась за заявою
позивача, а не за ухвалою суду і ці витрати не є судовими. Вимоги позивача про
стягнення витрат на юридичну допомогу судом задоволено частково в сумі 1500,00
грн з огляду на розумну необхідність розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката. Судове рішення обґрунтоване приписами статті 41 Конституції
України, статей 1, 7, 23, 24  Закону
України "Про житлово -комунальні послуги",  статті 4 Житлового кодексу України, статей
11, 16, 22, 386, 1166 Цивільного кодексу України, Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій.

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Новосад Д. -головуючого, Михалюк О., Мельник Г.,
постановою від 25.06.08, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без
змін, а апеляційну скаргу  Товариства з
обмеженою відповідальністю "М.Ж.К."
залишив  без задоволення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "М.Ж.К." звернулось до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати,
а матеріали справи просить передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги  скаржник
вказує на відсутність його  вини у
спричиненні позивачеві збитків, оскільки листом від 23.06.03 він звертався до
ТОВ "Троянда" з пропозицією спільними зусиллями відремонтувати
підлогу технічного поверху, проте, останнім ремонтні роботи проведено
самостійно, чим взято на себе ризик випадкового знищення або пошкодження
майна.  Крім того, скаржник вважає хибним
висновок судів про застосування цивільно -правової відповідальності, оскільки
відсутні всі складові. Заявник наголошує на порушенні судами приписів статей
22, 1166 Цивільного кодексу України, статей 216, 218 Господарського  кодексу України та неврахуванні того, що
відповідач вчиняв необхідні дії для запобігання можливості заподіяння шкоди
майну позивача. Скаржник посилається на неврахування судами і приписів частини
3 статті 219 Господарського кодексу України, якою визначено право суду зменшити
розмір відповідальності або звільнити від неї, якщо правопорушенню сприяли
неправомірні дії другої сторони у зобов'язанні. Водночас, скаржник вказує на
порушення  судами положень статей 22, 32,
33, 38,39 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів у
справі.

Від
Приватного підприємця ОСОБА_1 відзиву на касаційну скаргу судом не
отримано.

Вищий
Господарський  суд  України
заслухавши  доповідь  судді
Добролюбової Т.В. і пояснення представників сторін, переглянувши  матеріали справи та доводи касаційної скарги,
перевіривши  правильність  застосування
судами  приписів  чинного
законодавства,  зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є
власником приміщень першого поверху площею 789,0 кв.м, які розташовані в
АДРЕСА_1 (приміщення магазину "Троянда"). Судами установлено, що за
період з 19.07.07 до 10.01.08 з технічного поверху, розташованого над цими
приміщеннями сталися затоплення,  про що
працівниками ТОВ "М.Ж.К." складено акти від 19.07.07, 24.09.07,
23.10.07, 21.11.07, 10.01.08. Предметом позову у даній справі є вимога
Приватного підприємця ОСОБА_1  про
стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Ж.К."  23756,00 грн - вартості відновлювального
ремонту, 501,11 грн - витрат на проведення експертизи та 2500,00 грн - витрат
на сплату юридичних послуг. Суди попередніх інстанцій визнаючи обґрунтованими
вимоги позивача дійшли передчасного висновку
про підставність стягнення з відповідача заявленої суми. Відповідно до
приписів частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України власник,права якого
порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.  Відповідно до
статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати,  яких
особа  зазнала  у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,  а також витрати,  які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи,  які
особа  могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для
застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна
наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки;
причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання
відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Отже, позивач повинен
довести протиправність дій відповідача, наявність та розмір збитків,
наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та
спричиненням збитків. Статтею 1166 Цивільного кодексу України унормовано,
що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до
положень цієї статті позадоговірна відповідальність, яка є видом цивільно
-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що
включає такі елементи: протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між
ними, вина заподіювача шкоди. При цьому, вина виражається у формі умислу або
необережності.  Проте, зі змісту судових
рішень вбачається, що суди обох інстанцій не з'ясували належним чином в чому
саме полягає вина відповідача у засміченні центральної каналізації будівлі,
обмежившись загальним посиланням на недоведеність відповідачем відсутності його
вини в заподіянні шкоди.  Не  з'ясували суди попередніх інстанцій і  дійсних прав та обов'язків сторін щодо
предмету спору. Разом з цим, судами не було з'ясовано обставин, пов'язаних
з наявністю умов, передбачених законом для покладення  відповідальності про відшкодування шкоди саме
на відповідача. Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального
кодексу України  обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 38
Господарського процесуального кодексу України унормовано, якщо подані сторонами  докази є недостатніми, господарський суд  зобов'язаний витребувати від підприємств та
організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні
для  вирішення спору. Господарський суд
має право знайомитися з доказами безпосередньо в місці їх знаходження. Однак,
суд першої інстанції, як і суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та
не витребував у позивача обґрунтованого розрахунку суми збитків,  що свідчить про ненадання судами належної
оцінки - ціні позову. При цьому, посилаючись в рішенні на висновки експертизи
від 27.02.08, які були складені поза межами судового процесу, суди попередніх
інстанцій не вирішили питання про призначення експертизи та невмотивовано
відхилили клопотання відповідача про це. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній
частині судового рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні
обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.  Викладення у судовому акті лише доводів та
доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті
42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх
учасників судового процесу перед законом і судом. Судові рішення у дані справі
цим вимогам не відповідають. Господарські суди попередніх інстанцій при
прийнятті оскаржуваних судових актів, всупереч вимогам статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, не дослідили повно і всебічно всі обставини
справи, чим порушили основний галузевий принцип здійснення правосуддя - принцип
змагальності, згідно з яким
господарський суд створює сторонам необхідні умови для встановлення
фактичних обставин справи і, відповідно, правильного застосування
законодавства. Викладене свідчить про те, що господарськими судами попередніх
інстанцій не вжито заходів для всебічного, повного і об'єктивного розгляду
справи, а тому судові акти прийняті за неповно з'ясованими обставинами справи.
Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1
Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних  правовідносин. Переглянута постанова цим
вимогам не відповідає. Доводи касаційної скарги в частині неповноти судового
дослідження, підтверджуються матеріалами справи. Оскільки передбачені
процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй
права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні  або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або
додатково перевіряти докази,  рішення та
постанова у справі підлягають скасуванню, а справа -направленню на новий
розгляд до господарського суду Волинської області. При новому розгляді справи
судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених
обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального та
процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями  1117, пунктом 3
статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В :

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 25.06.08 у справі №03/58-40 і рішення Господарського
суду Волинської області від 22.05.08 у цій справі скасувати.

Матеріали справи скерувати для
нового розгляду до Господарського суду Волинської області.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "М.Ж.К." задовольнити .

Головуючий
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець