ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18"
листопада 2008 р.
Справа № 54/152-08

вх. № 8013/4-54

Суддя господарського суду Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Кириленко М.Ю.

за участю представників сторін:

прокурора - Бєлашов А.М., посвідчення № 198 від 29.09.2008 року
позивача - Олехнович О.М., дов. б/н від 01.09.2008 року 3-й особи - не з'явився
відповідача - ОСОБА_1, особисто

розглянувши справу за позовом  Прокурора Шевченківського району Харківської області
смт. Шевченкове  в особі
Петропільської сільської ради, с. Петропілля 3-я особа , яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління з контролю
за використанням та охороною земель у Харківській області Державного комітету
України по земельних ресурсах, м. Харків

до  ПП ОСОБА_1, с.
Петропілля

про стягнення 8042,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в
особі Петропільської сільської ради про стягнення з відповідача ПП ОСОБА_1
коштів за фактичне користування земельною ділянкою площею 10,2 га у розмірі
8042,46 грн., яка розташована на території Петропільської сільської ради
Шевченківського району в межах населеного пункту. Судові витрати просить
покласти на відповідача.

Прокурор у судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги прокурора
не підтримує.

Відповідач у судовому засіданні заперечує проти позову, зокрема,
посилаючись на те, що його дії не можна кваліфікувати, як самовільне зайняття
земельної ділянки, а також зазначає, що відповідно до діючого законодавства не
передбачено нарахування і стягнення за заподіяну шкоду внаслідок бездоговірного
користування земельною ділянкою.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Прокуратурою Шевченківського району Харківської області разом з
фахівцями Управління з контролю за використанням та охороною земель в
Харківській області було проведено перевірку додержання земельного
законодавства щодо законності надання, користування, відчуження та охорони
земель.

Під час проведеної перевірки встановлено, що згідно акту перевірки
дотримання вимог земельного законодавства від 15.07.2008 року ОСОБА_1
використовує близько 24,67 невитребуваних паїв, 37,7206 га - земель запасу та 10,2
га земель запасу в межах населеного пункту без оформлення правовстановлюючих
документів.

За результатами проведеної перевірки фахівцями Управління з
контролю за використанням та охороною земель в Харківській області було
складено адміністративний протокол № 003894 від 30 липня 2008 року.

14 серпня 2008 року винесена постанова № 000011 про закриття
адміністративної справи на підставі ст. 253 КУпАП.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України визначені
підстави виникнення права користування земельною ділянкою, а саме отримання
його користувачем документу, що посвідчує право оренди земельної ділянки, тобто
укладання договору оренди земельної ділянки та його державна реєстрація.
Порядок надання в постійне користування земельних ділянок юридичним особам та
порядок передачі земельних ділянок в оренду визначені ст. ст. 123, 124
Земельного Кодексу України та ст. 16 Закону України “Про оренду землі”. Згідно
вказаних норм юридична особа, зацікавлена в отриманні земельної ділянки повинна
звернутися із відповідним клопотанням в уповноважений орган виконавчої влади
або місцевого самоврядування, а уповноважений орган розглядає клопотання. Право
ініціювати отримання земельної ділянки у користування надано юридичній особі, а
розглянути питання зобов'язаний відповідний уповноважений орган.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач 11.07.2007 року
рішенням VІІІ сесії V скликання Петропільської сільської ради Шевченківського
району Харківської області № 67 у встановленому Законом порядку отримав дозвіл
на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі
10,2 га розташованої в с. Петропілля із земель запасу населеного пункту для
ведення товарного сільськогосподарського виробництва на умовах оренди.

10.01.2008 року між відповідачем та СПД ФО ОСОБА_2 було укладено
договір № 209/2, предметом якого є виконання комплексу робіт по відведенню
земельної ділянки на умовах оренди для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва за рахунок земель запасу на території  с. Петропілля
Петропільської сільської ради Шевченківського району Харківської
області.

19.06.2008 року рішенням ХІV сесії V скликання Петропільської
сільської ради Шевченківського району Харківської області № 134 у встановленому
Законом порядку було продовжено термін дії дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної ділянки в розмірі 10,2 га розташованої в
с. Петропілля із земель запасу населеного пункту для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на умовах оренди гр. ОСОБА_1 терміном на
шість місяців, у зв'язку з тим, що технічна документація знаходиться на стадії
виготовлення.

Як зазначив прокурор та згідно до розрахунку розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, вирахуваної
головним спеціалістом Управління з контролю за використанням та охороною земель
в Харківській області Штих І.М. згідно акта перевірки дотримання вимог
земельного законодавства, розмір шкоди, заподіяної відповідачем самовільним
зайняттям земельної ділянки складає 8042,46 грн.

У відповідності до статті 216 Господарського кодексу України,
учасники господарський відносин несуть господарсько-правову відповідальність за
правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників
господарських санкцій. Потерпіла сторона має право на відшкодування збитків,
які належним чином доведені незалежно від того, чи є застереження про це в
договорі.

Підставою для відшкодування збитків є протиправна поведінка
заподіювача збитків, тобто порушення особою вимог правової норми, що полягає в
здійсненні дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти
певним чином.

У відповідності до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України
збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає загальну норму щодо
відшкодування збитків внаслідок наявності складу цивільного правопорушення:
порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків та причинний зв'язок
між порушенням права та збитками. При наявності таких обставин в особи виникає
право на відшкодування завданих збитків. Зі змісту позовної заяви вбачається,
що таким порушеним правом позивача є використання відповідачем зазначених
земельних ділянок без укладення відповідачем договору оренди та його державної
реєстрації, що є порушенням вимог ст.123 та ст.125 Земельного кодексу України,
якою заборонено приступати до використання земельної ділянки до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї,
та державної реєстрації.

Однак, суд вважає, що зазначені прокурором підстави для
відшкодування шкоди не є порушенням права позивача, а тому спірна сума позовних
вимог не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України власник
земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 156 цього Кодексу передбачено, що власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель
та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних
властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та
чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної
ділянки.

Жодним пунктом вказаної статті не передбачено відшкодування
збитків за фактичне користування землі.

Згідно п. 3 “Методики визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу” підставою для здійснення розрахунку розміру
шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним
особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без
спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне провадження, які
підтверджують факт вчинення правопорушення. Але матеріали даної господарської
справи не містять доказів притягнення відповідача (його посадових осіб) до
адміністративної відповідальності.

Наданий прокурором протокол про адміністративне правопорушення №
003894 від 30.07.2008 року за змістом якого відповідач самовільно використовує
земельну ділянку загальною площею 10,2 га, що є порушенням ст. 125 Земельного
Кодексу України не може бути прийнятий судом, в якості належного та допустимого
доказу притягнення відповідача (його посадових осіб) до адміністративної
відповідальності, оскільки в силу статті 283 КУпАП доказом наявності у діях
особи адміністративного правопорушення - є виключно Постанова у справі про
адміністративне правопорушення, винесена органом (посадовою особою) у
провадженні якої перебувала справа. Таке положення міститься і в Інструкції з
оформлення органами Державного комітету України по земельних ресурсах
матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах № 147 від 18.05.2004 р., в силу п. 3.1.
якої розглянувши справу про адміністративне правопорушення, посадова особа
виносить відповідну постанову (ст. 284 КУпАП).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог  і заперечень. При цьому,
згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають
для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Прокурор належним чином не обґрунтував суму нарахованих збитків і
не підтвердив належними і допустимими доказами підстави для стягнення збитків,
оскільки не укладення договору оренди земельної ділянки відповідно до вимог
ст.125 Земельного Кодексу України не є такими підставами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що суду не надано
належних доказів про термін фактичного користування відповідачем земельною
ділянкою та не вказано, за який термін проведено нарахування збитків.

З урахуванням вищенаведеного, господарський суд вважає, що позовні
вимоги прокурора про стягнення з відповідача 8042,46 грн. є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, на відповідача не
покладаються.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Суддя
Хачатрян В.С.

Повний
текст рішення підписано 24.11.2008 року.