АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

04.11.08
Справа  № 31/175

Львівський апеляційний
господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської
М.В.

суддів:
Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 від 28.08.2008 р. без номера

на рішення Господарського
суду Львівської області від 19.08.2008 р.

у справі № 31/175

за позовом ТзОВ
“Торговий дім “Софі”, м.Львів

до
суб”єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м.Стрий Львівської
обл.

про
стягнення 43 480, 04 грн. заборгованості за договором поставки, у т.ч. 34 564,
08 грн. основного боргу, 1 134, 07 грн. 7 % річних, 4 216, 82 грн. інфляційних
втрат, 3 565, 07 грн. пені (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних
вимог, а.с.23-29)

За участю представників сторін:

від позивача -Дмитренко
В.П. (представник, довіреність № 2398 від 23.08.2007 р. в матеріалах справи);

від відповідача -не
з”явився

Представнику позивача роз”яснено
його права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Оскільки позивач не заявляв
клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол
судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без
забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу.

Розпорядженням голови суду від
04.11.2008 р. проведено зміни в складі колегії суддів (знаходиться в матеріалах
справи).

Заяв про відвід суддів не
поступало.

Розгляд апеляційної скарги
відкладався з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного
господарського суду від 14.10.2008 р.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 19.08.2008 р. у справі № 31/175 (суддя Артимович В.М.)
позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача
1134,07 грн. 7 % річних, 4216,82 грн. інфляційних втрат, 3565,07 грн. пені, а
провадження у справі щодо стягнення 34564,08 грн. основного боргу припинено на
підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України в зв”язку з погашенням даної суми
заборгованості.

Відповідач з даним рішенням не
погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого
господарського суду скасувати в частині стягнення 1134,07 грн. 7 % річних,
4216,82 грн. інфляційних втрат, 3565,07 грн. пені та припинити провадження у
справі з підстав неправильного застосування норм матеріального та порушення
норм процесуального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує
тим, зокрема, що позивачем не подано доказів досудового врегулювання
господарського спору; відповідач не отримав ухвали про порушення провадження у
справі; ним не одержано копії позовної заяви та заяви про збільшення розміру
позовних вимог; договір № 2-л-164 суб”єктом підприємницької діяльності-фізичною
особою ОСОБА_1 не укладався, тому нарахування пені, 7 % річних і інфляційних
втрат є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу та в
судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без
змін, а апеляційну скаргу -без задоволення з підстав, викладених у ньому.

Відповідач своїм конституційним
правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, явки
повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не
повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду
апеляційної скарги, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованої
кореспонденції від 21.10.2008 р.

Оскільки явка повноважних
представників сторін ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.10.2008 р. була
визнана необов”язковою, а на власний розсуд, що не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті, то за таких обставин колегія суддів вважає за
доцільне переглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними
у ній матеріалами відповідно до ст.101 ГПК України.

Як встановлено судом першої
інстанції, 01.01.2008 р. між ТзОВ “Торговий дім “Софі” (постачальник за
договором, позивач у справі) та суб”єктом підприємницької діяльності-фізичною
особою ОСОБА_1(покупець за договором, відповідач у справі) укладено дого вір
поставки № 2-Л-164 (а.с.3), за яким постачальник зобов'язувався в порядку та на
умовах, визна чених у цьому договорі, передати у власність покупцю, а останній
в свою чергу - прийняти й оплатити поставлений товар.

На виконання умов договору на
підставі розхідних накладних в період з 22.01.2008 р. по 22.02.2008 р.
позивачем було передано відповідачеві товар на загальну суму 44564,08 грн.
(а.с.4-7).

Покупець за отриманий товар провів
лише один раз оплату 19.03.2008 р. в сумі 10000 грн., що підтверджується
наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 133 від 19.03.2008 р.
(а.с.46). Тому станом на час подання позову розмір основного боргу становить 34
564, 08 грн.

Пунктом 3.3 договору передбачено,
що оплата за товар проводиться не пізніше 7 календарних днів з моменту пе
редачі його покупцю.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення
представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає,
що рішення Господарського суду Львівської області від 19.08.2008 р. у справі №
31/175 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 - без задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Згідно з ст.193 ГК України, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов
та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 ЦК
України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання відповідно
до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи,
а саме: платіжних доручень № 882 від 11.08.2008 р. (а.с.43), № 899 від
15.08.2008 р. (а.с.45), № 900 від 15.08.2008 р. (а.с.44)  під час розгляду справи в Господарському суді
Львівської області відповідачем погашена сума основного боргу в розмірі 34 564,
08 грн. Оскільки приватним підприємцем ОСОБА_1 представлено докази оплати суми
основного боргу, то господарський суд підставно припинив провадження у справі
щодо стягнення суми основного боргу (п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки інший розмір відсотків за
користування чужими коштами передбачено пунктом 8.4 договору, а саме: 7 %
річних, то відповідач повинен сплатити на користь позивача саме 7 % річних за
користування чужими коштами, що відповідно становить 1134,07 грн., а також
інфляційні нарахування в сумі 4216,82 грн., які і обгрунтовано стягнуті
господарським судом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.546 ЦК
України виконання зобов”язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою
(штрафом, пенею).

Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання зобов”язання вчиняється у письмовій формі.
Враховуючи вищенаведені положення закону, умова щодо застосування пені повинна
бути обов”язково закріплена в договорі.

Пунктом 8.2 договору передбачено,
що за прострочення виконання зобов'язання покупець сплачує на користь продавця
пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару
за кожен день прострочення.

Так, за несвоєчасне виконання
грошових зобов”язань (прострочення) позивачем нараховано відповідачу 3 565, 07
грн. пені згідно з уточненим розрахунком (а.с.26), що узгоджується з вимогами
Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових
зобов”язань” від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР із змінами і доповненнями,
внесеними Законом України від 10 січня 2002 року N 2921-III.

За таких обставин, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції підставно стягнув 3 565, 07 грн. пені.

Покликання відповідача на неподання
позивачем доказів досудового врегулювання господарського спору є безпідставними
та не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до Рішення
№ 15-рп/2002 Конституційного Суду України від 09.07.2002 р., яке згідно з ст.69
Закону України „Про Конституційний Суд України” є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може бути оскарженим, положення договору
стосовно проведення переговорів не обмежують права на звернення за захистом
порушеного права чи охоронюваного законом інтересу безпосередньо до суду, що
передбачено  ч.2 ст.124 Конституції
України.

Твердження скаржника про
неотримання ухвали про порушення провадження у справі не заслуговують на увагу,
оскільки суд першої інстанції виконав умови ст.64 ГПК України щодо належного
повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, оскільки відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 останній
зареєстрований АДРЕСА_1, куди і була направлена ухвала Господарського суду
Львівської області від 10.07.2007 р. рекомендованим листом з повідомленням про
вручення, проте остання повернена без вручення поштою з відміткою “за терміном
зберігання” (а.с.20).

До повноважень господарських судів
не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця
проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи
інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції повернуті органами зв'язку з позначками
"адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних процесуальних дій (п.4 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України “Про деякі питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках
про роботу господарських судів у 2005 році» від 02.06.2006 р. N
01-8/1228 ).

Крім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що ухвалу суду від 29.07.2008 р., якою відкладено розгляд справи
на 19.08.2008 р. (дата прийняття оскаржуваного рішення), відповідач
одержав, про що свідчить повернення поштового повідомлення з підписом про
отримання ухвали (а.с.49).

Посилання відповідача на
неодержання копії позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог
спростовуються  наявними в справі поштовими
квитанціями (а.с.27, 37).

Твердження апелянта про неукладення
спірного договору є безпідставними, оскільки угода ним підписана та відбулося
її виконання.

Отже, з огляду на вище викладене,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Львівської області відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально
необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини,
а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105
ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 19.08.2008 р. у справі № 31/175 залишити без змін, а
апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 -
без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя
Н.А.Галушко

Суддя
Г.В.Орищин