ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.10.08
Справа№ 9/172

Господарський
суд Львівської області у складі судді Данко Л.С., при секретарі Козак І.Б.,

Розглянув
у відкритому судовому засіданні справу за позовом:

Позивача:
Суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Тернопіль,

До  відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю “Львівська фабрика “Масложирпродукт” правонаступник товариства
з обмеженою відповідальністю “Форт-Акцент”, м. Львів,

Про
стягнення 15450 грн. 81 коп., в т.ч. 15181 грн. 00 коп. основного
боргу,  151 грн. 81 коп. державного мита
та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

За
участю представників:

Від
позивача:  ОСОБА_2.  -п/к за довіреністю,

Від
відповідача:  Гораль Т.З. -п/к за
довіреністю,

Представникам
роз”яснено права та обов”язки передбачені ст. 22 ГПК України. Представники не
наполягають на технічній фіксації судового процесу.

Суть
спору: розглядається справа за позовом Суб”єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Тернопіль ( далі за текстом -Позивач), до  відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю
“Львівська фабрика “Масложирпродукт” правонаступник товариства з обмеженою
відповідальністю “Форт-Акцент”, м. Львів ( далі за текстом -відповідач),
про  стягнення  15450 грн. 81 коп., в т.ч. 15181 грн. 00 коп.
основного боргу,  151 грн. 81 коп. державного
мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просить
позов задовільнити з підстав зазначених у позовній заяві,  вважає, що правовідносини між сторонами
відбулися на бездоговірній основі, шляхом укладення усної угоди з надання
послуг на перевезення вантажів автомобільним транспортом, вважає, що позивачем
правомірно застосовано частину другу статті 530 ЦК України, а саме: 12 червня
2008р. виставлено претензію-вимогу № 28 про  стягнення
15181 грн. 00 коп. основного боргу, та зобов”язано відповідача протягом
семиденного строку сплатити борг, просить стягнути з відповідача судові
витрати: 151 грн. 81 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, відтак на думку представника позивача, ним не
пропущено строки позовної даності, відтак вимога відповідача про застосування
строків позовної давності є безпідставною.

Відповідач, подав письмовий відзив на
позовну заяву, пояснив, що між позивачем та відповідачем існували договірні
зобов”язання, а саме: 05.02.2003р. був укладений договір про перевезення згідно
заявки відповідача, автомобільним транспортом рослинної олії по маршруту
Флардінген (Нідерланди) -Львів (Україна), Цвіндрехт (Нідерланди) -Львів
(Україна) та договір від 01.12.2003р. про перевезення згідно заявки
відповідача, автомобільним транспортом рослинної олії по маршруту Флардінген
(Нідерланди) -Львів (Україна), Цвіндрехт (Нідерланди) -Львів (Україна).

Відповідач стверджує, що дане
перевезення вантажу здійснювалося за договором від 05.02.2003р., згідно п. 5.2.
цього договору, строк для оплати з моменту пред”явлення оригіналів документів
-14 днів, надав суду договір від 05.02.2003р., вантажно-транспортну накладну №
0079106 від 29.03.2004р., вантажно-транспортну накладну (ZMR) № 20003/4/3039Р,
INVOICE no 62090-56787 від 29.03.04р., рахунок-фактуру № 4/Е від 01.04.2004р.
(оригінал), Акт виконаних робіт від 02 квітня 2004 року (оригінал),  пояснив, що на підставі оригіналів
документів, згідно договору -доручення №
01 / 02 від 07.02.2002р., укладений між ТзОВ “Інтер-Брокер-Компані”
-повірений та ТзОВ “Форт-Акцент” -довіритель, який був чинним до згідно умов
договору до 07.02.03р. та пролонгованим на підставі абзацу другого п. 8.1.
цього договору на 2004р., ТзОВ “Інтер-Брокер-Компані” проводилося митне
оформлення вантажу, на підставі п. 5.2. якого був складений 02 квітня 2004 року
Акт виконаних робіт,  29.10.2004р. між
позивачем та відповідачем був акт звірки,
з якого вбачається, що відповідач заборгував позивачу 15181 грн. 00
коп., однак станом на час звернення позивача з позовом до суду, ним пропущено
загальний строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, просить
застосувати  наслідки спливу строків
позовної давності, передбачений статтею 267 ЦК України, не зважаючи на те, що
дійсно заборгував перед позивачем 15181 грн. 00 коп., наполягає, що позивачем
не надано суду доказів про причини та підстави пропуску строків позовної
даності, не подано заяви про їх поновлення.

В
ході розгляду справи встановлено наступне:

Позивач
у позовній заяві стверджує, що між ним та відповідачем було укладено усну угоду
з надання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному
сполученні і позивач перевіз за маршрутом Нідерланди-Україна автомобілем
реєстраційний № GKS К 180/GАХ3599 вантаж, за який відповідач: ТзОВ “Львівська
фабрика “Масложирпродукт” правонаступник товариства з обмеженою
відповідальністю “Форт-Акцент”, мав розрахуватися за надані послуги, що
підтверджує актом виконаних робіт від 02.04.04р., рахунком -фактурою № 4/Е від
01.04.04р., однак не розрахувався, відтак позивач в порядку визначеному
частиною 2 статті 530 ЦК України 12 червня 2008р. виставив відповідачу  претензію-вимогу за № 28 та зобов”язав
останнього у семиденний термін розрахуватися з позивачем та сплатити 15181 грн.
00 коп. Відповідач залишив претензію вимогу без реагування, що було причиною
звернення позивача з позовом до суду. Просить позов задовільнити в повному
обсязі.

Як
встановлено в судовому засіданні, відповідач: ТзОВ “Львівська фабрика
“Масложирпродукт” є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю
“Форт-Акцент”, що підтверджується  п.
1.1. Статуту ТзОВ “Львівська фабрика масложирпродукт”, який зареєстровано у
встановленому законом  порядку 16.05.2007
року за реєстраційним № 500089, є юридичною особою, йому присвоєно
ідентифікаційний № 20853807, що підтверджується довідкою з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (докази в матеріалах
справи).

Між
позивачем та ТзОВ “Форт-Акцент” правонаступником якого є Товариство з обмеженою
відповідальністю “Львівська фабрика “Масложирпродукт” (далі за текстом
-відповідач) був укладений договір б/н на перевезення вантажів від 05 лютого
2003 року про надання транспортних послуг за маршрутом  Флардінген (Нідерланди) -Львів (Україна),
Цвіндрехт (Нідерланди) -Львів (Україна)
(п.1.1. договору), транспортувалася -рослинна олія.

Умови
пред”явлення вантажу до перевезення -визначено розділом 2 цього договору, умови
пред”явлення транспортних засобів для перевезення (розділом 3 договору),
вартість послуг і порядок розрахунків сторони передбачили у розділі 5 договору.

Так,
п. 5.2. розділу 5 договору від 05.02.2003 року сторони передбачили, що замовник
(позивач) здійснює оплату шляхом перерахунку гривневого еквіваленту повної
вартості транспортних послуг на розрахунковий рахунок експедитора (позивача)
згідно виставленого рахунку, протягом 14 днів з моменту пред”явлення оригіналів
документів для здійснення подальших розрахунків експедитора з задіяними
транспортними підприємствами.

На
виконання цього пункту договору, підприємець ОСОБА_1., 01.04.2004р. виставив
відповідачу Рахунок-фактуру № 4/Е, з якого вбачається, що відбулося перевезення
вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні і позивач
29.03.04р. перевіз за маршрутом Нідерланди-Україна автомобілем реєстраційний №
GKS К 180/GАХ3599 вантаж: гідрогенізовану кокосову олію, 23 320 кг , на загальну
суму 15181,00 грн. в т.ч. транспортні видатки (оригінал рахунку-фактури № 4/Е
від 01.04.04р. -оглянуто в судовому засіданні, копія - в матеріалах справи).

В
судовому засіданні також оглянуто оригінал Акту виконання робіт від 02.04.2004
року на суму 15181,00 грн., який підписано представниками двох сторін та їх
підписи засвідчено печатками сторін.

Як
зазначено в преамбулі Акту виконання робіт від 02.04.2004р., він укладався
сторонами про те, що: “роботи, передбачені договором від 05.02.2003р. виконані вчасно
і в повному обсязі: маршрут: Нідерланди-Україна, вантаж: гідрогенізована олія,
автомобіль: № GKS К 180/GАХ3599, дата завантаження: 29.03.2004р., вартість
15181 грн. 00 коп. без ПДВ. Розрахунок за надані послуги буде проведено
повністю і своєчасно. Претензій до виконання робіт у сторін немає.”.

Акт
підписаний представниками сторін, їх підписи засвідчено печатками сторін.

Як
вбачається з матеріалів справи,
29.10.2004р. сторони склали акт звірки, у якому зазначили, що станом на
29 жовтня 2004 року заборгованість Товариства “Форт-Акцент” (переіменованого в
подальшому на “Львівська фабрика “Масложирпродукт”) перед  СПД ОСОБА_1складає 15181,00 грн.

Отже,
з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений
договір від 05 лютого 2003 року на перевезення вантажів автомобільним
транспортом і надання послуг з перевезення вантажів у міжнародному сполученні
відбувалося на договірній основі, а не згідно усної угоди на перевезення, як
стверджує позивач.

Відтак,
в даному випадку, зобов”язання мали виконуватися на підставі умов договору від
05 лютого 2003 року.

На
виконання вищевказаного договору позивачем (Експедитором за договором від
05.02.2003р.) було здійснено перевезення вантажу: гідрогенізована олія, у
міжнародному сполученні автомобільним транспортом: автомобіль: № GKS К
180/GАХ3599,  дата завантаження:
29.03.2004р., вартість наданих з перевезення вантажів послуг становить 15181
грн. 00 коп. без ПДВ., згідно виставленого рахунку-фактури № 4/Е  від
01.04.2004р.

Позивач свої зобов”язання за
договором на перевезення вантажів від 05.02.2003р. про надання транспортних
послуг виконав в повному обсязі, що підтверджується вантажно-транспортною
накладною № 0079106 від 29.03.2004р., вантажно-транспортною накладною (ZMR) №
20003/4/3039Р, INVOICE no 62090-56787 від 29.03.04р., рахунком-фактурою № 4/Е
від 01.04.2004р. (оригінал), Актом виконаних робіт від 02 квітня 2004 року
(оригінал),  актом звірки розрахунків від
29.10.04р., договором -дорученням №  01 /
02 від 07.02.2002р.

Відповідач своїх зобов”язань за
договором від 05.02.2003 року ( п. 5.2.) не виконав, виставлений позивачем
рахунок-фактуру № 4/Е від 01.04.2004р. -не оплатив, як не погасив боргу
протягом 14 днів з моменту пред”явлення оригіналів документів та станом на
29.10.2004 року (згідно акту звірки від 29.10.04р.), заборгував перед позивачем
15181 грн. 00 коп.

Оригінали
документів на перевезення були пред”явлені відповідачем при митному оформленні
зазначеного перевезення, згідно із умовами договору -доручення № 01 / 02 на
декларування вантажів від 07 лютого 2002 року ( п. 5.2.).

Суд керувався, при вирішенні даного
спору, Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, які
набрали чинності з 01.01.2004р., виходячи з вимог  статті 10 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України та частини другої статті 4 Прикінцевих положень ГК України,
оскільки, хоч договір від 05.02.2003р. укладено в 2003р., правовідносини між
сторонами продовжують існувати.

Стаття 173 ГК України передбачає, що
господарським визнається зобов'язання, що вини кає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став,
передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зо бов'язаний вчинити певну дію господарського чи управ
лінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від пе
вних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому чи слі кредитор) має право
вимагати від зобов'язаної сто рони виконання її обов'язку.

Стаття 175 ГК України визначає, що
майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають
між учасниками го сподарських відносин при здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна вчи нити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають
між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодек сом України
з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог ЦК, інших
актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обороту, що звичайно ставляться, а відповідно
до вимог статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти
здійснюється за договором перевезення.

Згідно частини другої п.2 статті 908
ЦК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезень встановлюється
договором, якщо інше не встановлено ЦК України, іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до
них.

За договором перевезення вантажу
(ст. 307 ГК України та ст.909 ЦК України) одна сторона (перевізник)
зобов”язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до
пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу
(одержувачу), а відправник зобов”язується сплатити перевезення вантажу
встановлену плату.

Аналогічні вимоги викладені у статті
316 ГК України, які стосуються договору транспортного експедирування.

Частиною 1 статті 916 ЦК України
передбачено, що за перевезення вантажу ... стягується провізна плата у розмірі,
що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Особа, яка порушила зобов”язання, несе
відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Виходячи з аналізу вищенаведених норм
чинного законодавства та договірних зобов”язання, в судовому засіданні в
повному обсязі доведено вину відповідача у неналежному виконанні взятих на себе
зобов”язань за договором  від 05 лютого
2003 року.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав, однак, заперечив факт наявності усної угоди та
підтвердив наявність між сторонами договірних зобов”язань, що встановлено судом
та підтверджено матеріалами справи. Відповідач також зазначив, що позивачем
пропущено строк позовної давності визначений статтею 257 ЦК України та просить
застосувати наслідки спливу позовної давності визначені у статті 267 ЦК
України.

Оглянувши та дослідивши подані
сторонами докази, суд приходить до висновку, що строк виконання грошового
зобов”язання (згідно п. 5.2. договору від 05.02.2003р.), рахунку-фактури № 4/Е
від 01.04.2004р., акту виконання робіт від 02.04.2004р., який складено згідно
договору від 05.02.03р. -закінчився 16.04.2004р.

Отже, з 17.04.2004р. у позивача
виникло право на звернення до суду за захистом порушених майнових прав.

Акт звірки розрахунків між сторонами
складено 29.10.2004р., відтак позивач, станом на 29.10.2004р. знав про своє
порушене право, станом на 29.10.04р. відповідач коштів на рахунок позивача -не
сплатив.

Позов про стягнення 15181 грн. 00
коп. подано позивачем до господарського суду Львівської області  04.07.2008р. за вхідним № 6095.

Позовна давність -це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права
або інтересу (статті 256 ЦК України), загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відтак, позивач за захистом своїх
порушених прав та майнових інтересів звернувся до господарського суду -
04.07.2008р., тобто з пропуском
загального трирічного строку позовної давності, визначеного статтею 257
ЦК України.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення ( частина 3
статті 267 ЦК України).

Відповідач з заявою про застосування
судом строків позовної давності звернувся 13.08.2008р. (відзив на позовну
заяву).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (
частина 4 статті 267 ЦК України).

Зазначеною статтею (267 ЦК України)
передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Позивач з клопотанням про -  не навів, доказів про причини пропущення ним
строків позовної давності - не надав. Такі документи в матеріалах справи
відсутні.

Суд також звернув увагу на те, що
відповідач є правонаступником  ТзОВ
“Форд-Акцент” за договором від 05.02.2003р.

Згідно із статтею 262 ЦК України,
заміна сторони у зобов”язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної
давності.

Суд заслухав пояснення позивача та
відповідача, оглянув та дослідив докази по справі, оцінив їх в сукупності,
прийшов до висновку, що позов документально обгрунтований, відповідачем
визнаний на суму 15181 грн. 00 коп. ( абзац 6 мотивувальної частини відзиву на
позов),  подав відзив на позовну заяву у
якому просить суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності, які
передбачено статтею 257 ЦК України.

У зв”язку із спливом строків
позовної давності, визначених статтею 257 ЦК України, на звернення позивача до
суду з вимогою про захист порушеного цивільного права, про застосування якого
заявлено відповідачем у спорі, що є підставою для відмови у позові ( частина 4
статті 267 ЦК України).

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно задоволених позовних вимог згідно з ст. 49 ГПК України.

Керуючись  ст. ст. 256, 257,  260, 261, 262, 267 ЦК України,  ст.ст. 4-3, 4-7, 33, 36, 43, 49, 82-85, 116
ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити
повністю.

Суддя