СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.06.08
Справа №  20/302/08

Суддя   Гандюкова
Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Вінниця

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький завод напівфабрикатів”,
м.Запоріжжя

про стягнення суми  33 615,87
грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача
-    ОСОБА_2 (дов. НОМЕР_1 від
17.06.2008р.);

Від відповідача  -Константінова І.В. (дов. б/н від
06.06.2008р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з
відповідача на користь позивача суми 28000
грн. основного боргу, суми 1673,92 пені, суми 3607,16 грн. встановленого
індексу інфляції, суми 334,79 грн. 3 % річних, а також суми 11224,58 грн.
витрат по оплаті юридичних послуг; витрат, пов'язаних із супроводом процесу -на
відрядження (добові, проживання в готелі, проїзд) тощо.

Ухвалою господарського суду від
14.05.2008р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №
20/302/08,  судове засідання  призначено на 25.06.2008р.

За згодою представників сторін у
судовому засіданні 25.06.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини
рішення.

Позивач підтримує  позовні вимоги, викладені у позовній заяві,
та на підставі договору, ст.ст.526, 530 ЦК України, ст.ст.173,193, ГК України,
ст.ст.1,2,5,54,61,64,66,67 ГПК України просить позов задовольнити.  Позовні вимоги мотивовані наступними
обставинами.  Згідно з умов  укладеного між сторонами договору №02/09/07
від 0209.2007р. за період з 28.09.2007р. по 23.11.2007р. позивачем було
поставлено відповідачу товар по накладним на загальну суму 49 536,73грн. У
порушення п.4.2.1 договору та ст.161 ЦК України відповідач порушив  грошове зобов'язання щодо оплати протягом 14
календарних днів з моменту поставки, сплатив лише 21536,73грн., отже сума боргу
станом на 09.04.2008р. складає 28000грн. На підставі п.7.4 договору, Закону
України  “Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” позивач нарахував пеню: за фактом
поставки по видатковій накладній №0000109 від 11.10..2007р. за період з
25.10.2007р. по 09.04.2008р. у розмірі 363,63грн.; за фактом поставки по
видатковій накладній №0000150 від 23.11.2007р. за період з 08.12.2007р. по
09.04.2008р.  у розмірі 1310,29 грн., а
всього  пеню 1673,92 грн. Відповідно до
ст.625 ЦК України позивач нарахував індекс інфляції за період з 25.10.2007р. та
з 08.12.2007р. згідно з зазначених вище поставок по 09.04.2008р. на загальну суму
3607,16 грн., аналогічно 3% річних на загальну суму 334,79 грн. Також позивач
просить стягнути витрати по оплаті державного мита та на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; по оплаті юридичних послуг по відшкодуванню
боргу та витрат в сумі 11 224,58грн.; витрати, пов'язані із супроводом процесу
на відрядження (добові, проживання в готелі, проїзд) тощо. У судовому засіданні
на запитання суду позивач уточнив, що витрати по оплаті юридичних послуг у сумі
11224,58 грн. а також витрати, пов'язані із супроводом процесу -на відрядження
(добові, проживання в готелі, проїзд) тощо він просить стягнути як збитки. При
цьому позивач на день  проведення
судового процесу не може визначити конкретну суму витрат, пов'язаних із
супроводом процесу -на відрядження (добові, проживання в готелі, проїзд),
оскільки остаточна сума буде визначена
після закінчення розгляду справи. Відповідно до позовної  заяви позивач також просить за порушення
строку розгляду претензій та залишення їх без відповіді стягнути в доход державного
бюджету з відповідача штраф у розмірі 5 і не більше 100 розмірів
неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позивачем при пред'явленні
позову  було надано заяву про вжиття
заходів забезпечення позову та запобіжних заходів на підставі ст.ст. 173,193 ГК
України, ст.ст.151,152,153 ЦПК України, ст.ст.43-1,43-2,43-3,43-4 ГПК України
шляхом витребування доказів, накладення арешту на майно та грошові кошти, що
належать відповідачу, а також про витребування
від директора відповідача письмових доказів (згідно з переліком), від
Запорізького Центрального відділення ПІБ -виписки по рахункам ТОВ “Запорізький
завод напівфабрикатів” за період з жовтня 2007р. по дату запиту.

Ухвалою суду від 14.05.2008р.
клопотання відхилено як необґрунтоване. Крім того, відповідно до ст.43-1 ГПК
України запобіжні заходи вживаються до подання позову, а не одночасно з його
поданням. Статтею 67 ГПК України встановлено, що позов може бути
забезпечуватися накладенням арешту на майно або грошової суми, що належить
відповідачу. Одночасне накладення арешту на майно та грошові кошти не
передбачено. Крім того, умовою застосування заходів до забезпечення позову є
достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких
заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При
цьому сторона, яка звертається  із заявою
про забезпечення позову, повинна довести наявність таких обставин та
підтвердити відповідними доказами. Вказані позивачем статті 151,152,153 ЦПК
України не застосовуються господарським судом при розгляді справ, оскільки є
чинним Господарський процесуальний кодекс України.

У судовому засіданні перед початком
дослідження доказів позивачем повторно заявлено аналогічне клопотання про
вжиття заходів забезпечення позову та запобіжних заходів безпосередньо перед
розглядом позовної заяви про стягнення заборгованості. Клопотання судом  відхилено з тих же підстав, які викладені в
ухвалі суду від  14.05.2008р.

Після закінчення дослідження
доказів заяв чи клопотань від сторін про відкладення розгляду справи,
витребування нових доказів не надійшло.

Відповідач надав відзив, в якому
позовні вимоги у розмірі 28000  грн.
основного боргу, суму 1673,92 пені, суму 3607,16 грн. встановленого індексу
інфляції, суму 334,79 грн 3 % річних, визнав у повному обсязі. Не погодився із
вимогами в частині стягнення витрат по оплаті юридичних послуг у сумі
11224,58грн., а також витрат, пов'язаних із супроводом процесу, оскільки на
думку відповідача вони не базуються на положеннях чинного  законодавства та нормативних актів. Зокрема,
відповідач зазначив, що позивачем не визначено правову суть витрат -чи є вони
судовими відповідно до ст.44 ГПК України чи збитками.  Відповідно до позовної заяви відповідач
зробив висновок, що оплата юридичних послуг віднесена до судових витрат, тому
заперечив проти їх стягнення, оскільки ця норма відносить до складу витрат
оплату послуг адвоката, а не будь-якого представника. Не можуть вважатися ці
витрати і як збитки у розумінні ст.623 ЦК України, оскільки позивачем не
доведено обставин об'єктивного зменшення будь-яких майнових благ. Просить у цій
частині позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін,
суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2007р. між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1.
(постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю “Запорізький завод напівфабрикатів” (покупець, відповідач у
справі) був укладений договір № 02/09/07, за яким постачальник зобов'язався
поставити та передати у власність покупця товар, асортимент, кількість та  ціна, якого визначаються в заявках, а
покупець - прийняти і оплатити товар. Вид товару: м”ясопродукти.

Відповідно до п.п.3.1,3.2 договору  ціна на товар погоджується між сторонами при
подачі заявки покупцем і вказується постачальником у рахунку. Загальна сума
договору орієнтовно складає 500 000 грн., в тому числі ПДВ 83333,33 грн.

Згідно з п. 4.2.1. договору оплата
провадиться на протязі 14 календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до п.9.1 договір діє з моменту
підписання обома сторонами до 31.12.2007р.

Як свідчать матеріали справи,
позивач на виконання умов договору за період з 28.09.2007р. по 23.11.2007р.
поставив ТОВ “Запорізький завод напівфабрикатів” товар на загальну суму
49536,73 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000100 від
28.09.2007р., №РН-0000106 від 04.10.2007р., №РН-0000109 від 11.10.2007р.,
№РН-0000150 від 23.11.2007р., податковими накладними та довіреностями  (копії в матеріалах справи).

25.12.2007р., 18.02.2008р.,
25.01.2008р., 24.03.2008р.  на адресу
відповідача були направлені претензії та листи щодо сплати заборгованості,
отримання яких відповідач не заперечив.

Проте, як слідує з матеріалів
справи (банківські виписки), відповідач лише частково сплатив грошові кошти,
перерахувавши на рахунок позивача 21536,73 грн.
Внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем за
поставлений товар в сумі 28000 грн.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України , ст. 193 Господарського кодексу України,  зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за
відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 ЦК України також
передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок
закону, договору є договір.

Відповідач не надав суду доказів
виконання зобов'язання і перерахування позивачу заявленої суми основного боргу.

Таким чином, вимоги про стягнення з
ТОВ “Запорізький завод напівфабрикатів” на користь СПД ОСОБА_1. суми 28000 грн.
основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача
індекс інфляції у розмірі 788грн.96 коп. за період з 25.10.2007р. по
09.04.2008р. по видатковій накладній №0000109 від 11.10.2007р., у розмірі
2818грн. 20 коп. за період з 08.12.2007р. по 09.04.2008р. по видатковій
накладній №0000150 від 23.11.2007р. (на суму 26417,18грн.), а всього
3607,16грн., а також  3% річних в сумі
334,79 грн. (по видатковій накладній №0000109 від 11.10.2007р. за період з
25.10.2007р. по 09.04.2008р.; по видатковій накладній №0000150 від 23.11.2007р.
за період з 08.12.2007р. по 09.04.2008р.)

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення,  а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений факт
несвоєчасного виконання грошових зобов'язань, вимоги про стягнення суми 3607,16
грн. втрат від інфляції та суми 334,79 грн. -3% річних згідно з наданим
позивачем розрахунку є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, позивачем заявлені
вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1673,92 грн., у тому числі
суми 1310,29грн. пені за період з 08.12.2007р. по 09.04.2008р. на суму
26417,18грн.боргу за накладною №0000150 від 23.11.2007р.; суми 363,63грн. пені
за період з 25.10.2007р. по 09.04.2008р. за накладною №0000109 від 11.10.2007р.

Пунктом 7.4 договору передбачено,
що у випадку несвоєчасного здійснення оплати
покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі  подвійної облікової ставки НБУ, за кожень
день прострочки.

Відповідно до вимог Закону України
“Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” платники
грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені
обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Факт порушення зобов'язання
відповідачем суд вважає доведеним, пеня заявлена обґрунтовано, тому  підлягає стягненню у повному обсязі.

При цьому, перевіривши розрахунки
позивача, суд зазначає, що при проведені розрахунків позивачем допущені
арифметичні помилки, тому заявлені до стягнення суми  у меншому розмірі. Зокрема, при розрахунку
пені за період з25.10.2007р. по 09.04.2008р. позивач брав ставку НБУ у розмірі
8%. Між тим, з 01.01.2008р. облікова ставка НБУ становила 10%. У вказані
позивачем періоди  він мав право
нарахувати пеню у розмірі 2174,41грн., 3% річних у розмірі 343,45грн.
Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має
право, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на
предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач не заявляв
такого клопотання. Тому суд розглядає позов
у межах заявлених вимог та із зазначених у ньому підстав.

Розглянувши  вимоги позивача в частині стягнення суми
11224,58 грн. оплати юридичних послуг, а також витрат, пов'язаних із супроводом
процесу -на відрядження (добові, проживання в готелі, проїзд) тощо (розмір не
вказаний), суд вважає  вимоги в цій
частині такими, що не підлягають задоволенню на наступних підставах.

Вимоги в частині стягнення суми
11224,58грн.оплати юридичних послуг, а також витрат, пов'язаних із супроводом
процесу -на відрядження (добові, проживання в готелі, проїзд) тощо не містять
посилання на відповідну норму права, у тому числі на ст.44 ГПК України, якою
встановлено склад судових витрат, а щодо витрат, пов'язаних із супроводом
процесу -також і розміру цих витрат.

На пропозицію суду уточнити вимоги
у цій частині, у судовому засіданні позивач визначив їх правову природу та  просить стягнути ці витрати як збитки. В
обґрунтування вимог в цій частині та їх розміру
позивач посилається на договір про надання юридичних послуг від
19.03.2008р. Позивач мотивує вимоги тим, що до складу збитків включаються
додаткові витрати,  зокрема, витрати на
оплату юридичних послуг, відрядження, проживання в готелі тощо. На день  проведення судового процесу він не може
визначити конкретну суму витрат, пов'язаних із супроводом процесу -на
відрядження (добові, проживання в готелі, проїзд), оскільки остаточна сума буде
визначена  після закінчення розгляду
справи.

Враховуючи позицію позивача, суд
надає оцінку цим вимогам як збиткам.

Згідно з ст.22
ЦК України, яка встановлює відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди,  особа,
якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на
їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено
(упущена вигода).

Порядок відшкодування збитків
встановлений також главою 25 Господарського кодексу України. Так, відповідно до
ст. 224 цього Кодексу учасник господарських відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності,
повинен відшкодувати завдані цим  збитки
суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під  збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею
доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання
зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою
стороною. Аналогічні приписи встановлені ст. 623 Цивільного кодексу України.

Із змісту цих норм, а також
ст.ст.610,611 ЦК України слідує, що відшкодування збитків є одним із правових
наслідків порушення зобов'язання, мірою відповідальності. Порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Умови відшкодування збитків
передбачені статтею 226 ГК України,  із
якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське
правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

Притягнення до відповідальності можливо
лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад  правопорушення, який є підставою  правової
відповідальності. Склад правопорушення, визначний законом для настання
відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи:
суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник,
об'єктом -правовідношення по зобов'язаннях; об'єктивною стороною -наявність
збитків у майновій сфері кредитора, противоправна  поведінка у вигляді невиконання або неналежного
виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між
противоправною  поведінкою боржника і
збитками; суб'єктивну сторону
правопорушення складає вина.

Відсутність хоча б одного із вище
перелічених елементів, утворюючих склад
правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання взятих на себе зобов'язань. Оскільки, в даному випадку,
його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На кредитора покладений обов'язок
доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого
причинного зв'язку між порушенням зобов'язанням і завданими збитками і їх
розмір, на боржника -відсутність вини (ст.ст.614,623 ЦК України).

Приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт порушення зобов'язання
відповідачем судом встановлено. Разом з тим, важливим елементом  доказування
наявності  збитків  є встановлення  причинного
зв'язку  між   протиправною   поведінкою боржника   та
збитками  потерпілої  сторони.
Слід  довести,  що протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли  у  потерпілої особи,  - наслідком такої протиправної поведінки.

Однак, результати розгляду  справи
у  суді  залежать
не  від  того, хто представляє інтереси позивача,  а від встановлення судом наступних
обставин:  наявності у позивача
права,  на захист якого ним подано
позов,  а
також  наявності  чи відсутності факту порушення такого права
або оспорювання відповідачем.

Позивачем не доказано, і судом  не встановлено необхідності понесення
позивачем витрат на оплату юридичних послуг (і саме у розмірі 11224,58грн.),
витрат на відрядження (у тому числі проживання у готелі), тим більше що справа розглянута
судом по суті у призначений день і час. Не доказано також наявності  прямого
причинного зв'язку між понесеними витратами та діями  відповідача.
Так,  представництво  інтересів
сторони   у господарському суді  іншими,
ніж  зазначено  у ч.ч.
1,  2 ст.  28 ГПК України, особами не носить
обов'язкового характеру і пов'язано лише з волевиявленням самої сторони.
Віднесення до збитків витрат позивача, пов'язаних з отриманням юридичних
послуг, не можна розцінювати як збитки в розумінні ст.ст.224,225 ГК України, у
зв'язку з тим, що ці  витрати не мають
обов'язкового характеру  і не знаходяться
в причинному зв'язку. Як слідує із розрахунку витрат по оплаті юридичних послуг
(а.с.19) і договору (а.с.56) заявлена до стягнення сума 11224,53грн. становить
33% від суми, отриманої з протилежної сторони. Разом з тим, розмір збитків
повинен бути реальним, тобто збитки повинні бути понесені, однак позивачем не
надано доказів понесення цих збитків приватним підприємцем, тобто оплати їх на
день прийняття судового рішення. Також не визначено взагалі розмір і не надано
доказів понесення витрат, пов'язаних із супроводом процесу -на відрядження
(добові, проживання в готелі, проїзд). Між тим, визначення як предмету, так
підстав позову є правом позивача.

Тому
суд не вбачає підстав стягнення з відповідача на користь позивача  збитків,
які  визначені у  вигляді додаткових витрат на сплату юридичних
послуг і пов'язаних із супроводом процесу у зв'язку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного, позов в
цілому задовольняється частково.

Стосовно прохання позивача у позовній
заяві за порушення строку розгляду претензій та залишення їх без відповіді
стягнути в доход державного бюджету з відповідача штраф у розмірі 5 і не більше
100 розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення, має право стягувати у доход Державного
бюджету України із сторони, що порушила строки розгляду претензії, штраф у
розмірі, встановленому статтею 9 цього Кодексу або у відповідності до законів,
що регулюють порядок досудового врегулювання спорів у конкретних
правовідносинах.

Стаття 9 ГПК України, якою була
передбачена відповідальність за порушення строків розгляду претензії,  виключена із Господарського процесуального
кодексу України згідно із Законом України від 23.06.2005р. №2705-1У.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати у розмірі 336 грн. 16 коп. витрат на державне мито та 118 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд вважає за необхідне
покласти на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його  неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 22, 44,49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю “Запорізький завод напівфабрикатів” (юридична адреса: 69032,
м. Запоріжжя, вул. Північне шосе,27, фактична адреса: 69076, м. Запоріжжя,
вул.Новобудов, 9,  р/р 0804 в
філії “Запорізького Центрального відділення ПІБ” м. Запоріжжя, МФО 313355, ) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(юридична адреса: АДРЕСА_1, поштова адреса:АДРЕСА_2 ВАТ “Холодокомбінат №3”,
р/р НОМЕР_1 в ВФКБ “Приватбанк” м.Хмельник, МФО НОМЕР_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3) суму 28000 грн. 00 коп. основного боргу, суму 3607 грн. 16 коп. втрат
від інфляції, суму 334 грн. 79 коп. -3 % річних, суму 1673 грн. 92 коп. пені,
суму 336 грн. 16 коп. витрат на державне мито та суму 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

У
частині  стягнення суми 11224,58
грн. витрат по оплаті юридичних послуг і витрат, пов'язаних із супроводом
процесу - на відрядження відмовити.

Суддя
Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення
оформлено і підписано у повному обсязі
01.08. 2008 р.