ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№
30/303-07-8330

Колегія
суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова
Є.В.,

суддів:

Данилової
Т.Б.,

Ходаківської
І.П.

розглянула

касаційну
скаргу

Української
державної корпорації "Укрзакордоннафтогазбуд" (далі -Корпорація)

на
постанову

Одеського
апеляційного господарського суду

від

01.04.08

у
справі

№
30/303-07-8330

господарського
суду

Одеської
області

за
позовом

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1(далі -Підприємець)

до

дочірнього
підприємства "Професіонал-Міський" комерційного центру "Професіонал"  (далі -Підприємство),

треті
особи:

Корпорація,  Фонд державного майна України (далі
-Фонд),  Ізмаїльський завод
"Еталон" Української державної
корпорації "Укрзакордоннафтогазбуд" (далі -Завод),  Одеська аграрна біржа (далі -Біржа),  комунальне підприємство "Ізмаїльське
міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі -БТІ),

за
участю:

прокуратури
Одеської області (далі -Прокуратура),

про

визнання
договору дійсним та визнання права власності

В
засіданнях взяли участь представники:

-
позивача:

ОСОБА_2.
(за дов. № 3235 від 23.07.08) - у судовому засіданні 02.10.08, 30.10.08;

-
відповідача:

Харковий
М.І. (наказ № 25 від 27.03.01) - у судовому засіданні 30.10.08;

-
третіх осіб:

Корпорації: Лисенко І.П. (за дов. № 01-01/450
від 15.08.08) - у судовому засіданні 02.10.08, 30.10.08;

Фонду: Тетенко В.В. (за дов. № 563 від
03.09.08) - у судовому засіданні 02.10.08, 30.10.08; Семенюк Н.М. (за дов. №
579 від 16.09.08) - у судовому засіданні 30.10.08;

Заводу: не з'явились;

Біржи: Тодоров О.В. (наказ № 07/09ш від
07.09.03) - у судовому засіданні 30.10.08;

БТІ: не з'явились;

-
Прокуратури:

Рудак
О.В. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України; посвідчення № 72 від
14.04.08) - у судовому засіданні 02.10.08; Громадський С.О. (прокурор відділу
Генеральної прокуратури України; посвідчення № 76 від 10.02.05) - у судовому
засіданні 30.10.08.

Ухвалою
від 17.09.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі
головуючого -Першикова Є.В., суддів -Данилової Т.Б.,

Муравйова
О.В. касаційна скарга Корпорації № 02-01/420 від 07.07.08 була прийнята до
провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 02.10.08, без
початку перегляду справи по суті.

У
зв'язку з значною завантаженістю судді Муравйова О.В. та виходом судді
Ходаківської І.П. з відпустки розпорядженням від 26.09.08 заступника Голови
Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до
перегляду на 02.10.08, створено колегію суддів у складі: головуючий -Першиков
Є.В., судді -Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

З
метою надання учасникам судового процесу можливості захищати свої права та
інтереси безпосередньо у судовому засіданні, ухвалою від 02.10.08 розгляд
справи було відкладено на 30.10.08.

Про
вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судових
засідань 02.10.08, 30.10.08. Відводів складу колегії суддів Вищого
господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не
заявлено.

За
згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.10.08 було оголошено
лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду
України.

Рішенням
від 15.11.07 господарського суду Одеської області (суддя

Рога
Н.В.) позовну заяву Підприємця задоволено повністю.

Визнано
дійсним договір купівлі-продажу № 05/06-07 В від 19.06.07, укладений між
Підприємством, що діяло на підставі угоди про надання брокерських послуг від
17.04.07 з Корпорацією, та Підприємцем.

За
Підприємцем визнано право власності на майно: будівлю їдальні корпус № 6
Заводу, рік побудови -1985, загальною площею 3 816,00 м2,
розташовану за адресою:АДРЕСА_1, площа забудови -972,00 м2.

Визнано
дійсним договір купівлі-продажу № 02/06-07 В від 19.06.07, укладений між
Підприємством (членом Біржі), що діяло на підставі угоди про надання
брокерських послуг від 17.04.07 з Корпорацією та Підприємцем.

За
Підприємцем визнано право власності на майно: будівлю трансформаторної
підстанції корпус № 7 Заводу, рік побудови -1985, загальною площею 159,8 м2,
розташовану за адресою:АДРЕСА_2 площа забудови -230 м2.

З
Підприємства на користь Підприємця стягнуто 85,00 грн. витрат по сплаті
державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Постановою
від 01.04.08 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у
складі: головуючого -Таценко Н.Б., суддів -

Сидодренко
М.В., Мишкіної М.А.) апеляційну скаргу Корпорації залишено без задоволення, а
рішення від 15.11.07 господарського суду Одеської області -без змін.

Вказані
судові рішення мотивовані тим, що матеріалами справи доведено, що Підприємець,
як переможець цільового аукціону, є добросовісним набувачем спірного майна,
всупереч чому Підприємство безпідставно ухиляється від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу.

Не
погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Корпорація звернулась до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення
від 15.11.07 господарського суду Одеської області та постанову від 01.04.08
Одеського апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі
нове рішення, яким договори купівлі-продажу № 05/06-07В від 19.06.07, №
02/06-07В від 19.06.07 та угоду про надання брокерських послуг від 17.04.07
визнати недійсними.

Свої
вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було
порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст. 345
Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 136, ч. 3 ст. 145 Господарського кодексу
України, Закону України "Про приватизацію майна державних
підприємств", Закону України "Про приватизацію державного
майна", ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

У
своїх відзивах на касаційну скаргу Підприємець та Біржа щодо доводів скаржника
заперечують, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просять касаційну
скаргу Корпорації залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення -без
змін.

Розглянувши
матеріали справи, касаційну скаргу, відзиви на касаційну скаргу, заслухавши
пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування
судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи,
Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 04.03.97 з метою забезпечення
інтересів України під час будівництва та експлуатації нафтогазових комплексів
за кордоном створено Корпорацію та затверджено її статут, відповідно до р. І
якого Корпорація є об'єднанням державних підприємств, які за єдиним технологічним процесом
здійснюють будівництво та експлуатацію нафтових комплексів, засновником
Корпорації є держава в особі Кабінету Міністрів України, до складу Корпорації
входять підприємства, серед яких, зокрема, зазначено Завод.

При
цьому, судовими інстанціями встановлено, що згідно п. 3 р. III вказаного
Статуту, підприємства, що входять до складу Корпорації зберігають права
юридичної особи і на них поширюється дія Закону України "Про підприємства
в Україні" (чинному на момент затвердження такого Статуту), за винятком права
виходити із складу Корпорації та приймати рішення про її ліквідацію.

Місцевим
та апеляційним судами встановлено, що відповідно до р. III Статуту Корпорація
функціонує як єдина господарська структура, має самостійний і зведений баланси,
розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм
найменуванням та інші реквізити, не відповідає за зобов'язаннями підприємств,
які входять до її складу, а підприємства не відповідають за зобов'язаннями
Корпорації, має право укладати від свого імені угоди, набувати майнові та
особисті немайнові права, нести обов'язки, бути позивачем і відповідачем у
суді, арбітражному суді та третейському суді.

Згідно
п. 2 р. IV Статуту голова правління Корпорації розпоряджається відповідно до
законодавства України і Статуту Корпорації майном та коштами Корпорації,
укладає угоди, видає доручення, майно Корпорації становлять закріплені за нею
основні фонди та обігові кошти, а також інші цінності, вартість яких
відображається у її самостійному балансі і яке належить їй на праві повного
господарського відання, здійснюючи право повного господарського відання
Корпорація володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій
розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать законодавству та
цьому Статуту (р. V п. 1, 2), відносини Корпорації з юридичними особами, що
входять до її складу, якщо вони виходять за межі, визначені цим Статутом,
здійснюються на договірних засадах (р. VI п. 10).

Водночас,
попередніми судовими інстанціями встановлено, що згідно Положення Заводу,
затвердженого Головою правління Корпорації 05.06.97, Завод є структурною
одиницею Корпорації, здійснює свою діяльність відповідно до чинного
законодавства України, статуту Корпорації і Положення про Завод, має право
укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов'язки,
бути позивачем і відповідачем в суді, арбітражному та третейському судах з
дорученням Корпорації.

При
цьому, встановлено, що відповідно до п. 4.2 Положення про Завод майно Заводу є
державною власністю, що входить до складу Корпорації і закріплюється за Заводом
на правах повного господарського відання, Завод володіє, користується та
розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вдаючись щодо нього до
будь-яких дій, що не суперечать законодавству України, статуту Корпорації і
Положенню про Завод.

Вирішуючи
спір суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 17.04.07 між
Корпорацією (Замовник) і Підприємством (Біржовий посередник) було укладено
угоду про надання брокерських послуг (далі -Угода), предметом якої згідно умов
п. 1.1 є здійснення сторонами дій, пов'язаних із підготовкою до продажу,
продажу на цільових аукціонах (біржових торгах) та пошуку покупців на активи
Корпорації, з метою погашення заборгованості перед бюджетом,
торги здійснюються товарною біржею, на якій акредитовано Біржового посередника
та яка діє відповідно до Законів України "Про товарну біржу",
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" та Правил біржової торгівлі

(п.
1.2).

Попередніми
судовими інстанціями встановлено, що згідно п. 1.3 зазначеної Угоди
заявки-доручення оформлюються у двох примірниках та є невід'ємною частиною цієї
Угоди.

З
урахуванням наданих сторонами доказів у справі місцевим та апеляційним судами
встановлено, що на підставі вказаної Угоди Корпорація в особі голови правління
ОСОБА_3., діючого на підставі статуту, доручила брокерській конторі № 21
Одеської аграрної біржі ДП "Професіонал-Міський" в особі Харкавого
Н.І., діючого на підставі договору про надання брокерських послуг б/н від
17.04.07, знайти покупців і продати з цільового аукціону активи на загальну
суму не менше 1 383 884,00 грн. згідно заявки-доручення на проведення цільового
аукціону з продажу активів Заводу № 01/04 від 17.04.07.

Також,
судами встановлено, що листом № 1/37/05 від 21.05.07 Корпорація звернулась до
Підприємства з проханням прискорити проведення аукціону по реалізації
гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, а також столової, актового
залу, очисних споруд та трансформаторної станції Заводу для погашення
заборгованостей по заробітній платі, податкам та іншим обов'язковим платежам
Корпорації з підтвердженням балансовою довідкою від 21.05.07 № 1/38/05
знаходження нерухомого майна Заводу, а саме: столової, актового залу, будівлі очисних
споруд та трансформаторної підстанції, на балансі Корпорації.

На
підставі наданих Корпорацією брокеру документів останній звернувся до Біржі з
заявкою на реалізацію активів з цільового аукціону № 2 від 23.04.07 за
результатами розгляду котрої протоколом засідання аукціонної комісії № 1 від
23.04.07 затверджено крок запланованого на 29.05.07 аукціону (5% початкової
вартості), розрахунок підвищення кроку, затверджено текст інформаційного
повідомлення, день проведення наступних аукціонів у разі непродажу активів.

Матеріалами
справи підтверджено, що згідно протоколу № 05/06 цільового аукціону від
19.06.07, який проводився Біржею, переможцем аукціону по продажу лоту № 5
-будівля їдальні корпус № 6 Заводу "Еталон", рік побудови -1985,
загальною площею 3 816 м2, розташованої за адресою:АДРЕСА_1, площа
забудови -972 м2, визнано Підприємця, а ціна продажу лота № 5
становить 166 320,00 грн. з урахуванням ПДВ, та така сума підлягала
перерахуванню на розрахунковий рахунок Підприємства.

Судами
встановлено, що 19.06.07 між членом Біржі -Підприємством, яке діяло на підставі
Угоди про надання брокерських послуг від 17.04.07 з Корпорацією (Продавець), та
Підприємцем, який діяв на підставі заяви на покупку від 18.06.07 (Покупець)
укладено договір № 05/06-07В купівлі-продажу, затверджений керуючим Біржею,
згідно котрого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю наступні
активи (майно): будівля їдальні корпус № 6 Заводу "Еталон", місце
знаходження:АДРЕСА_1, трьохповерхова, загальною площею 3 816 м2, рік
побудови -1985, площа забудови -972 м2, а Покупець зобов'язується
прийняти зазначене майно і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені в
цьому договорі.

При
цьому, встановлено, що відповідно до п.п. 1.4, 3.1 вказаного договору зазначене
майно продано за 166 320,00 грн. (з ПДВ), котрі підлягали внесенню за придбане
майно згідно затвердженого протоколу № 05/06 цільового аукціону від 19.06.07
протягом трьох днів на розрахунковий рахунок Продавця, передача майна
здійснюється Продавцем Покупцю в триденний термін з моменту одержання Продавцем
грошових коштів за придбане майно.

Також,
судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Продавець та Покупець
уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу № 05/06-07В від 19.06.07 про
необхідність нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу
згідно ч. 4 ст. 203, ст. 657, ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України.

Встановлено,
що на підставі договору купівлі-продажу № 05/06-07В від 19.06.07 сторони уклали
акт прийому-передачі від 21.06.07 вказаних активів.

Крім
того, попередні судові інстанції взяли до уваги, що згідно протоколу № 02/06
цільового аукціону від 19.06.07, який проводився Біржею, переможцем аукціону по
продажу лоту № 2 -будівля трансформаторної підстанції корпус

№ 7
Заводу, рік побудови -1985, загальною площею 159,8 м2, розташованої
за адресою:АДРЕСА_2 площа забудови -230 м2, визнано Підприємця, ціна
продажу лота № 2 становить 8 316,00 грн. з урахуванням ПДВ, та вказана сума
підлягала перерахуванню на розрахунковий рахунок Підприємства.

Матеріалами
справи підтверджено, що 19.06.07 член Біржі -Підприємство, яке діяло на
підставі Угоди про надання брокерських послуг від 17.04.07 з Корпорацією
(Продавець), та Підприємець, який діяв на підставі заяви на покупку від
18.06.07 (Покупець), уклали договір № 02/06-07В купівлі-продажу, затверджений
керуючим Біржею, згідно котрого Продавець зобов'язується передати у власність
Покупцю наступні активи (майно): будівля трансформаторної підстанції корпус № 7
Заводу (який розташований за адресою: АДРЕСА_2) одноповерхова, загальною площею
159,8 м2, рік побудови -1985, площа забудови -230 м2, а
Покупець зобов'язується прийняти зазначене майно і сплатити ціну відповідно до
умов договору.

Водночас,
встановлено, що відповідно до п.п. 1.4, 3.1 такого договору вказане майно
продано за 8 316 грн. (з ПДВ), котрі підлягали внесенню за придбане майно
згідно затвердженого протоколу № 02/06 цільового аукціону від 19.06.07, а
передача майна здійснюється Продавцем Покупцю в триденний термін з моменту
одержання Продавцем грошових коштів за придбане майно.

Попередніми
судовими інстанціями встановлено, що платіжним дорученням № 58 від 25.06.07
брокером було перераховано 358 356,60 грн. на поточний рахунок Корпорації №
4001, а згідно виписки з поточного рахунку останньої така сума була
отримана Корпорацією 26.06.07.

Одночасно,
встановлено, що Продавець і Покупець уклали Додаткову угоду до договору
купівлі-продажу № 02/06-07В від 19.06.07 про необхідність нотаріального
посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу згідно вимог ч. 4 ст. 203, ст.
657, ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України.

Також,
встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 02/06-07В від 19.06.07
сторони уклали акт прийому-передачі від 21.06.07 вказаного майна.

Разом
з тим, попередніми судовими інстанціями встановлено, що листами від 21.06.07
Підприємець звернувся до Підприємства з проханням прибути 22.06.07 о 14:00 за
адресою: м.Одеса, пров.Пироговський, 7/9, для нотаріального посвідчення
договорів купівлі-продажу № 05/06-07В від 19.06.07 та № 02/06-07В від 19.06.07
на виконання п. 4 додаткових угод до вказаних договорів. У зв'язку з
нез'явленням Підприємства до нотаріуса та за відсутності будь-яких пояснень
щодо неможливості прибуття останнього для нотаріального посвідчення укладених договорів
Підприємець звернувся до господарського суду з позовами, які є предметом
розгляду у даній справі.

При
вирішенні спору по суті місцевим та апеляційним судами встановлено, що згідно
наданої Корпорацією розшифровки до балансу по основним засобам станом на
01.01.08 їдальня корпусАДРЕСА_1

,
будівля трансформаторної підстанції корпус АДРЕСА_2, знаходяться на балансі
Корпорації в складі основних засобів залишковою вартістю на початок звітного
року -5 513,1, на кінець звітного періоду - 4 930,7, зафіксованих в фінансовому
звіті підприємства

УДК
"Укрзакордоннафтогазбуд" суб'єкта малого підприємництва станом на
01.01.08.

Вирішуючи
спір суди першої та апеляційної інстанції прийшли до висновку про те, що в
даному випадку цільовий аукціон було проведено Біржею відповідно до вимог
чинного законодавства, у зв'язку з чим підсумували факт того, що Підприємець,
як переможець такого аукціону, є добросовісним набувачем спірного майна.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що предметом спору у даній
справі є визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності
на нерухоме майно, що є предметом такого договору.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 657 Цивільного
кодексу України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого
майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Разом
з тим, за змістом вимог ч. 3 ст. 209 вказаного Кодексу нотаріальне посвідчення
може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним
вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

При
цьому, згідно вимог чинного законодавства договір вважається укладеним, коли
між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом
або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За
загальним правилом при укладенні договору сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет договору. При цьому, законодавчо визначено, що право передачі
майна у розпорядження іншої особи належить виключно власникові (або уповноваженій
таким власником особі).

Частина
3 статті 640 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і
нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної
реєстрації.

Згідно
приписів ч. 3 ст. 334 зазначеного Кодексу право власності на майно за
договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту
такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно
до ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати
такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору
не вимагається.

Правовий
аналіз наведених положень свідчить про те, що розглядаючи спір, предметом якого
є визнання договору дійсним, суд зобов'язаний надати юридичну оцінку щодо
відповідності такого договору вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, яка
встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності
правочину.

При
цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те,
що загальні положення щодо регулювання правовідносин, що виникають з договорів
купівлі-продажу визначені у гл. 54 Цивільного кодексу України, ст. 658 якої
регламентує, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та
інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо
продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у
випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що як встановлено
попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, фактично,
об'єктом дослідження у даній справі є визначення правомірності набуття
Підприємцем права власності на майно, що є державною власністю, перебуває на
праві повного господарського відання Заводу та знаходиться на балансі
Корпорації.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що перебування майна на
балансі підприємства не є безспірною ознакою права власності на нього, оскільки
як вбачається з правового аналізу чинного законодавства майно не втрачає
статусу державної власності незалежно від того, на балансі якого державного
підприємства (установи) воно перебуває. Баланс підприємства є формою
бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових
зобов'язань на конкретну дату, він не визначає підстав знаходження майна у
власності підприємства.

Разом
з тим, за змістом ст. 136 Господарського кодексу України право господарського
відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за
згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом
підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного
йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в
оперативно-господарську діяльність підприємства.

Згідно
ч. 2 ст. 141 вказаного Кодексу управління об'єктами державної власності
відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його
уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках,
передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші
суб'єкти.

Разом
з тим, ч. 6 ст. 141 Господарського кодексу України встановлено, що відчуження
суб'єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів,
здійснюється у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Продаж
суб'єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів,
здійснюється лише на конкурентних засадах.

За
змістом ст. 345 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України "Про
приватизацію державного майна" відчуження майна, що перебуває у державній
власності, і майна, що належить Автономній Республіці Крим, на користь фізичних
та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону,
здійснюються шляхом приватизації.

Правові
основи управління об'єктами державної власності визначені Законом України
"Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.06 № 185-V
(далі -Закон № 185-V).

За
змістом Закону № 185-V повноваження щодо реалізації прав держави як власника
об'єктів державної власності, пов'язаних з володінням, користуванням і
розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою
задоволення державних та суспільних потреб здійснюються Кабінетом Міністрів
України, Фондом державного майна України та уповноваженими ним органами, іншими
суб'єктами, визначеними ст. 4 цього Закону.

Підпунктом
"і" пункту 2 статті 7 Закону № 185-V визначено компетенцію Фонду
державного майна України щодо надання дозволу (погодження) на відчуження
нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна у
випадках, встановлених законодавством.

З
урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України
вважає, що з метою повного та об'єктивного розгляду даного спору суд мав
з'ясувати повне коло осіб права, інтереси та компетенція яких порушується
рішенням у даній справі, та залучити їх до участі у справі.

Крім
того, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне
зазначити, що згідно вимог п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним
повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та
апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим
положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було,
в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в
комплексі.

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що спір було розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в
повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням
принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм
права.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі
стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та
процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Разом з
тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка
доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від
29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення,
ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до господарського суду Одеської області.

Під
час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством
вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну
скаргу Української державної корпорації "Укрзакордоннафтогазбуд" №
02-01/420 від 07.07.08 задовольнити частково.

Рішення
від 15.11.07 господарського суду Одеської області та постанову від 01.04.08
Одеського апеляційного господарського суду у справі № 30/303-07-8330
господарського суду Одеської області скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська