ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№
12/538

Вищий
господарський суд України у складі: суддя
Селіваненко В.П. -головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши
касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства “Барський машинобудівний завод”, м. Бар Вінницької
області,

на
рішення господарського
суду міста Києва від 15.11.2007

та
постанову Київського
апеляційного господарського суду від 02.06.2008

зі
справи № 12/538

за
позовом відкритого
акціонерного товариства “Барський машинобудівний завод” (далі - Завод)

до
суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі - Підприємець), м.
Київ,

Державного департаменту інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки України (далі - Держдепартамент), м.
Київ,

про
визнання недійсним
патенту № 4352,

за
участю представників сторін:

Заводу
- Радзієвського
А.М.,

Підприємця
-не з'явився,

Держдепартаменту
-не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Завод
звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним
патенту України НОМЕР_1на промисловий зразок, власником якого є Підприємець, та
просив зобов'язати Держдепартамент здійснити відповідну офіційну публікацію.

Рішенням
господарського суду міста Києва від 15.11.2007 (суддя Прокопенко Л.В.),
залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
02.06.2008 (колегія суддів у складі: Корсак В.А. -головуючий, судді Авдєєв
П.В., Коршун Н.М.), у задоволенні позову відмовлено. Прийняті судові рішення
мотивовано пропуском позивачем строку позовної давності за відсутності належних
правових підстав для відновлення цього строку.

У
касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Завод просить рішення
місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати
внаслідок їх прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального і
процесуального  права та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Відзиви
на касаційну скаргу не надходили.

Учасників
судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено
про час і місце розгляду касаційних скарг.

Перевіривши
повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та
правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права,
заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з
урахуванням такого.

Попередніми
судовими інстанціями у справі встановлено, що:

-
Підприємець є власником патенту України від 15.12.2000 НОМЕР_1на промисловий
зразок “Змінний вузол “сушка-малютка” на машину універсальну ділильно-закочувальну
для бараночних виробів”;

-
Держдепартаментом відомості про видачу зазначеного патенту України
НОМЕР_1опубліковано в офіційному бюлетені “Промислова власність”
15.12.2000;

-
23.10.2002 Заводом та Підприємцем було укладено ліцензійний договір № 7,
відповідно до умов якого позивач одержав право використання промислового зразка
за патентом України НОМЕР_1(виробництво і продаж відповідних виробів) строком
на 2 роки;

-
23.10.2002 зазначений ліцензійний договір сторонами укладено під час здійснення
судового провадження за позовом Підприємця до Заводу з приводу правомірності
використання позивачем спірного промислового зразка без дозволу правовласника
(т. 2, а.с. 100-107);

-
промисловий зразок за патентом України НОМЕР_1не відповідає умовам
патентоспроможності внаслідок відсутності новизни на момент подання заявки про
його державну реєстрацію (21.08.2000), що підтверджується висновками судової
експертизи об'єктів інтелектуальної власності від 26.04.2007 № 278;

-
Завод звернувся до суду з даним позовом 22.08.2006, тобто поза межами
трирічного строку позовної давності, та поважних причин пропуску цього строку
не навів;

-
Підприємець до прийняття місцевим судом рішення зі справи подав письмову заяву
про застосування до спірних відносин строку позовної давності.

Причиною
виникнення спору зі справи є питання щодо наявності підстав для застосування
заходів судового захисту прав позивача.

За
приписами підпункту “а” пункту 1 статті 25 Закону України “Про охорону прав на
промислові зразки” патент може бути визнано у судовому порядку недійсним
повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового
зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом.

Відповідно
до пунктів 1, 2 статті 6 названого Закону промисловий зразок відповідає умовам
патентоспроможності, якщо він є новим; промисловий зразок визнається новим,
якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати
подання заявки до уповноваженого відомства або, якщо заявлено пріоритет, до
дати її пріоритету.

Водночас
згідно з приписами статей 256, 257 Цивільного кодексу України (далі -ЦК
України) на спірні відносини поширюється загальний строк позовної давності
тривалістю у три роки.

За
приписами частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом за заявою сторони у спорі і за наявності такої заяви сплив
позовної давності є підставою для відмови в позові.

Відповідні
приписи щодо трирічного строку позовної давності містила й стаття 71 Цивільного
кодексу Української РСР (далі -ЦК УРСР, що був чинний на час виникнення спірних
правовідносин), тоді як стаття 75 цього Кодексу передбачала обов'язковість
застосування позовної давності, а частина перша статті 80 ЦК УРСР визначала
закінчення строку позовної давності на момент пред'явлення позову як самостійну
підставу для відмови в позові.

З
огляду на викладене попередні судові інстанції, встановивши невідповідність
промислового зразка за патентом України НОМЕР_1умовам патентоспроможності,
обґрунтовано відмовили Заводу в задоволенні його позовних вимог внаслідок
пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем не було наведено поважних
причин пропуску ним цього строку.

При
цьому доводи Заводу щодо дотримання ним позовної давності місцевим та
апеляційним господарськими судами правомірно відхилено з огляду на: визначений
законом початок перебігу позовної давності (від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його
порушила); факт оприлюднення 15.12.2000 відомостей щодо державної реєстрації
спірного промислового зразка; наявність у 2002 році судового спору між
Підприємцем та Заводом з приводу використання позивачем зареєстрованого
промислового зразка за патентом України           № 4352; укладення 23.10.2002
сторонами ліцензійного договору № 7; подання Заводом даного позову до суду
22.08.2006 (тобто поза межами трирічного строку позовної давності навіть з дати
укладення згаданого ліцензійного договору); відсутність поважних причин для
відновлення строку позовної давності.

У
свою чергу, доводи скаржника щодо відсутності підстав для застосування
трирічного строку позовної давності до спірних правовідносин з посиланням на
відсутність відповідних обмежень у Законі України “Про охорону прав на
промислові зразки” та Паризькій конвенції про охорону промислової власності від
20 березня 1883 року спростовуються: приписами згаданої Конвенції щодо
урегулювання спірного питання національним законодавством (пункт 3 статті 2,
речення друге пункту 2 статті 6bis тощо); цивільно-правовим характером
спірних відносин (глава 39 ЦК України); змістом наведених статей 256, 257, 267
ЦК України та статей 71, 75, 80 ЦК УРСР; відсутністю підстав для застосування
пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України до відносин, пов'язаних з
позбавленням Підприємця як відповідача права власності на зареєстрований
промисловий зразок, що становлять предмет даного позову.

Доводи
касаційної скарги щодо незаконного складу суду спростовуються наявністю
необхідних розпоряджень заступника голови Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.2008 та від 27.02.2008 (т. 3, а.с. 37, 50).

Інші
доводи скаржника не спростовують наведеного, а тому також не можуть бути
підставами для задоволення касаційної скарги.

Отже,
рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів зі справи
відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням
норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для
їх скасування відсутні.

Керуючись
статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду міста Києва від 15.11.2007 та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 02.06.2008 зі справи          № 12/538 залишити без змін, а
касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Барський машинобудівний
завод” - без задоволення.

Суддя               В.Селіваненко

Суддя                І.Бенедисюк

Суддя
Б.Львов