СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" грудня 2008 р.

Справа № 12/14/4738

За позовом:  Приватного підприємця ОСОБА_1 м.
Хмельницький

до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Подвір'я" м. Хмельницький

про
вилучення автомобіля
БАР-АТІ-430, державний номер 03600
ТЕ та стягнення неустойки розмірі 9 100 грн.

Суддя                     Шпак В.О.

Представники сторін:

позивач - ОСОБА_2
- за довіреністю від 30.11.2006р.

відповідач  - не з'явився

Рішення приймається  03.12.2008року, оскільки в засіданні оголошувалась
перерва.

Суть спору:

Приватний підприємець ОСОБА_1 м.
Хмельницький звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Подвір'я" м. Хмельницький про вилучення у відповідача на користь
позивача автомобіль DAF-ATI-430, державний НОМЕР_1, переданий на зберігання за
договором відповідального зберігання від 10.01.2003р. та актом прийому-передачі
від 12.08.2003р.; стягнення з відповідача неустойки в розмірі 9100грн.

В судовому засіданні представником
позивача подано заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої він
просить суд:  вилучити у товариства з
обмеженою відповідальністю „Подвір'я” на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 автомобіль  БАР-АТІ-430,
державний НОМЕР_1, переданого на зберігання за договором відповідального зберігання
від 10.01.2003р. та актом прийому-передачі від 12.08.2003р., вартістю 65 000
грн. та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Подвір'я” на
користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 неустойку в розмірі 9 100 грн.

Відповідач відзиву на позов не
подав. У судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що ним договір
не підписувався. В договорі вказаний
попередній директор ОСОБА_3

Ним подано клопотання про  розгляд справи без його участі.

Крім того, відповідач подав
клопотання про призначення по справі проведення експертизи Договору
відповідального зберігання та Акту приймання - передачі по справи № 12/14/4738.
Проведення експертизи доручити в Київському Інституті науково-дослідних
експертиз. На вирішення експертизи поставити наступні  питання:

1.Різниця строку нанесення печаті
та тексту на документах.

2.Час нанесення печаті та тексту на
документах.

Відповідно до ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України  для
роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову
експертизу.

У своєму клопотанні відповідач не
наводить обставин, які є підставою для призначення експертизи. Не пояснює яким
чином проведення експерти може вплинути на прийняте рішення.

Доказів, які би свідчили про те, що
договір зберігання і акт приймання передачі автомобіля може бути
сфальсифіковано, під час розгляду справи
судом не встановлено.  Залучений за клопотанням представника позивача
до матеріалів справи нотаріально засвідчений витяг з  трудової книжки ОСОБА_3 свідчить про те, що в
період з 15.05.2001р. по 01.11.2003р. ОСОБА_3 працював директором ТзОВ  „Подвір'я”.

З огляду на викладене, в клопотанні
необхідно відмовити.

Розглядом матеріалів справи
встановлено наступне.

10 січня 2003р. між підприємцем
ОСОБА_1 (позивач) та ТзОВ "Подвір'я" (відповідач) в особі директора
ОСОБА_3 укладено договір відповідального зберігання, згідно якого підприємець
передає хранителю, а хранитель приймає на відповідальне зберігання автомобіль
ДАF НОМЕР_1 , який буде зберігатися у хранителя на території ТзОВ
"Подвір'я", розташованої за адресою: м.Хмельницький, вул. Толбухіна,
2/4 (а.с.6).

Пунктом 4 розділу 2 договору
передбачено, що хранитель зобов'язаний повернути майно підприємцю на першу
вимогу.

Згідно п.8 розділу 2 договір
відповідального зберігання від 10.01.2003р. зберігає силу протягом одного року
з дня підписання вказаного договору. Якщо за один місяць до закінчення терміну
дії цього договору сторони письмовими повідомленнями не попередили про зміну
умов зберігання або розірвання договору, цей договір вважається пролонгованим
на тих самих умовах та при такій самій оплаті за послуги.

У відповідності із п.4 розділу 3
договору підприємець має право у будь-який час вимагати у товариства повністю
або частково майно, яке знаходиться на зберіганні та згідно п.5 розділу 3
договору зобов'язаний щомісячно до 10 числа наступного місяця на розрахунковий
рахунок хранителя сплачувати кошти в розмірі 100,00 грн.

На виконання умов договору
зберігання від 10.01.2003р. згідно акту прийому-передачі транспортного засобу
від 12.08.2003р.  підприємець ОСОБА_1
передав, а ТзОВ "Подвір'я", в особі директора ОСОБА_3, прийняло на
відповідальне зберігання частково ушкоджений автомобіль марки ДАF-АТІ-430,
державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, обумовивши комплектацію
автомобіля та зазначивши, що загальна вартість майна, що передається на
відповідальне зберігання, становить 65000 грн.

15.05.2007р. підприємець ОСОБА_1
звернувся до ТзОВ "Подвір'я" з вимогою про повернення автомобіля
ДАF-АТІ-430, переданого на зберігання згідно договору відповідального
зберігання від 10.01.2003р., протягом семи днів з моменту отримання даної
вимоги, відповідно до ч.2 ст.530, ст. 953 ЦК України .

Однак, ТзОВ "Подвір'я"
отриманий на зберігання за договором від 10.01.2003р. автомобіль ДАF-АТІ-430
відповідачу не повернув.

У відповіді на вимогу про
повернення автомобіля ТзОВ "Подвір'я" зазначає, що між позивачем та
відповідачем договір відповідального зберігання та акт приймання-передачі
автомобіля ДАФ-АТІ-430 (д/з НОМЕР_1) не укладались.

02.07.2007р. підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до ТзОВ
"Подвір'я" про зобов'язання відповідача повернути позивачу автомобіль
DAF-ATI-430 (д/н НОМЕР_1), переданий на зберігання за договором відповідального
зберігання від 10.01.2003р. та актом прийому-передачі від 12.08.2003р., а також
стягнення з відповідача 9100,00 грн. неустойки за період з 25.05.2007р. по
21.06.2007р.

Рішенням господарського суду Хмельницької
області від 03.09.2007р. позов задоволено.

Постановою Житомирського
апеляційного господарського суду  від 18
грудня 2007року рішення господарського суду Хмельницької області залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від10 квітня 2008року рішення судів скасовано, справу передано на
новий розгляд.

В постанові зазначено, що суд не
звернув уваги та належним чином не перевірив обґрунтованість тих пояснень
відповідача, згідно яких останній стверджував про те, що ні договір зберігання,
ні акт прийому-передачі транспортного засобу ним не укладались і не
підписувались.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, вказував на те, що
вищезазначений автомобіль ще з жовтня 2003 року знаходився на території іншого
підприємства. При цьому, сам позивач, як власник, розбирав його по запчастинах
та продавав їх іншим особам. У цьому ж зв'язку, відповідач посилався на
постанову Південно-Західного ВМ ХМВ УМВС України в Хмельницькій області від
28.10.2004, якою було відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою
громадянина ОСОБА_1 по факту крадіжки передньої балки з автомобіля ДАФ в
зв'язку з відсутністю складу злочину.

На вимогу постанови ВГСУ та за
клопотання відповідача судом було витребувано для огляду у прокуратури
Гайсинського району Вінницької області матеріали щодо ДТП, яке сталось на трасі
Умань-Вінниця у серпні 2003р. з автомобілем ДАФ-АТІ-430 (д/з НОМЕР_1) та
матеріали щодо часу перебування даного автомобіля на штрафстоянці, дати передачі
його власникові автомобіля, стан автомобіля та у Південно-Західного ВМ ХМВ УМВС
України в Хмельницькій області матеріали по перевірці заяви ПП ОСОБА_1 щодо
крадіжки запчастин до автомобіля ДАФ-АТІ-430 (д/з НОМЕР_1).

Постановами  Південно-Західного ВМ ХМВ УМВС України в
Хмельницькій області від 30.09.2005року та 28.10.2004року в порушенні
кримінальної справи за заявами ОСОБА_1 стосовно розкрадання  його автомобіля ДАФ-АТІ-430 (д/з НОМЕР_1)
відмовлено.

Прокуратурою Гайсинського
району  на ухвалу Господарського суду
Хмельницької області від 29.08.2008 р. повідомлено, що 06.08.2008 р. слідчим
прокуратури Гайсинського району по факту ДТП, яка сталась на трасі
Умань-Вінниця у серпні 2003 р. за участю автомобіля ДАФ-АТІ-430 (д/н НОМЕР_1)
було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі
п.2 ст.6 КПК України. Вказаний відмовний матеріал в прокуратурі Гайсинського
району відсутній. Також повідомлено, що автомобіль ДАФ-АТІ-430 (д/н НОМЕР_1) на
штраф майданчику Гайсинського РВ УМВС України після вказаного ДТП не перебував.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 п.4 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно п.1ч.2ст.11,ч.2ст.509
Цивільного кодексу України та абз.3 ч.2 ст.174 Господарського кодексу України,
укладення між сторонами договору є однією з підстав виникнення зобов'язання.

В силу зобов'язання одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати  майно,  виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1
ст.509 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.173 Господарського кодексу
України).

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного та ч.1 ст.193
Господарського кодексів України).

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7
ст.193 Господарського кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 936 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст.938 Цивільного
кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку,
встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі не
встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач
зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її
повернення.

Як зазначалось, вимога позивача
залишена відповідачем без задоволення.

Згідно ч.1 ст.949 ЦК України
зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на
зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої
якості.

Статтею 953 ЦК України встановлено,
що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився.

Таким чином, у позивача виникло
право вимагати від відповідача повернення майна зі зберігання, а відповідач
зобов'язаний повернути це майно позивачу.

Крім цього, статтею 548 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується,
якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (ст.549 ЦК України).

Частиною 1 ст. 551 Цивільного
кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і
нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу
України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,  штраф,
пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 статті 231
Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому
договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у
відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній,
визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232
Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше
не  встановлено законом або
договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

В пункті 3 розділу 4 договору
відповідального зберігання від 10.01.2003р. сторони передбачили, що у випадку
неповернення підприємцю майна за першою вимогою, хранитель повинен сплатити
йому неустойку у розмірі 0,5 % від вартості майна за кожний день затримки.

Доводи представника відповідача про
те, що він договору не підписував судом до уваги не приймаються, оскільки  вказаний договір і акт було підписано,
уповноваженою особою (працюючим на той час директором -ОСОБА_3). Твердження
відповідача про те, що ПП ОСОБА_1 розукомплектовував автомобіль під час того,
як він перебував на зберіганні відповідача не підтверджено належними доказами.
Оскільки, про прийняття автомобіля на зберігання та його стан  сторонами складено акт, а про його
розукомплектування сторони ніяких документів не складали.

Враховуючи викладене, суд дійшов до
висновку про те, що позов підприємця ОСОБА_1, заявлений до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Подвір'я" про вилучення у відповідача
автомобіля DAF-ATI-430 (д/н НОМЕР_1), переданого на зберігання за договором
відповідального зберігання від 10.01.2003р. та актом прийому-передачі від
12.08.2003р. вартістю 65000,00грн., а також стягнення з відповідача 9100,00грн.
неустойки за затримку повернення майна є обґрунтованим, підтвердженим
матеріалами справи і належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  відповідно до ст.49 ГПК України покласти на
відповідача.

Керуючись ст.ст.44,49, ст.ст.82-84,
85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов Приватного підприємця ОСОБА_1
м. Хмельницький до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Подвір'я" м. Хмельницький про
вилучення автомобіля
БАР-АТІ-430, державний НОМЕР_1 та стягнення неустойки розмірі 9 100
грн.   задоволити .

Вилучити у Товариства з обмеженою
відповідальністю „Подвір'я” м. Хмельницький на користь Приватного підприємця
ОСОБА_1  м. Хмельницький автомобіль
DAF-ATI-430 (д/н НОМЕР_1), переданий на зберігання за договором відповідального
зберігання від 10.01.03р. та актом прийому-передачі від 12.08.03р., вартістю 65
000,00 грн.

Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Подвір'я” м. Хмельницький (вул. Толбухіна, 2/4, р/р
568 в ХФ ВАТ „Кредобанк”, МФО 315654, код 31521908) на користь
Приватного підприємця ОСОБА_1  м.
Хмельницький (АДРЕСА_1, відомості про банківські рахунки відсутні, і.н.
НОМЕР_3) -9 100 (дев'ять тисяч сто гривень) грн. неустойки, а також 187 ( сто
вісімдесят сім гривень)грн. витрат по оплаті державного мита та 118 (сто
вісімнадцять гривень)грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Видати наказ.

Суддя
В.О. Шпак