ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 р.

№
8/49

Вищий господарський
суд України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна
В.Е.,

суддів

Чернова
Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

- не
з'явився,

відповідача

- не
з'явився,

розглянувши
у відкритому  судовому засіданні касаційну скаргу

приватного підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
29.05.2008 Луганського апеляційного господарського суду

у
справі

№8/49

за  позовом

приватного
підприємця ОСОБА_1

до

ДП
"Луганський облавтодор" в особі філії "Свердловський
райавтодор"

про

стягнення
15353 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Луганської області від 15.04.2008 (суддя Середа А.П.) позов
задоволено повністю у зв'язку з обгрунтованістю позовних вимог.

Рішення
мотивоване обставинами невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань по
оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів за травень-липень 2003
року та перериванням перебігу позовної давності шляхом підписання сторонами
акта звірки розрахунків в березні 2005 року.

Постановою
Луганського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 (судді: Парамонова
Т.Ф., Єжова С.С., Семендяєва І.В.) рішення скасовано та в позові відмовлено з
огляду на сплив строку позовної давності, перебіг якого не переривався у
встановленому порядку.

Приватний
підприємець ОСОБА_1 в поданій касаційній скарзі просить постанову скасувати,
первісне рішення залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування
апеляційним судом ст.ст.257,264,267 ЦК України. Зокрема, скаржник вважає, що
переривання перебігу позовної давності підтверджується підписаним сторонами
актом звірки розрахунків від 18.03.2005, яким відповідач визнав існування
основного боргу в сумі 10426,11 грн.

Колегія
суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх
юридичної оцінки судом апеляційної інстанції, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана постанова - залишенню без змін з
наступних підстав.

Скасовуючи
первісне рішення про задоволення позову та приймаючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що відповідно до ст.257
ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.  Відповідачем у відзиві на позовну заяву
(а.с.138 том 1) було заявлено про застосування судом позовної давності, а тому
суд першої інстанції мав застосувати приписи ч.3 ст.267 ЦК України.

Відповідно
до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Апеляційна
інстанція відхилила помилкові посилання суду першої інстанції на акт звірки
розрахунків від 18.03.2005, як на доказ визнання боргу відповідачем, з тих
мотивів, що, по-перше, зазначений акт свідчить тільки про стан розрахунків між
сторонами на певну дату та звірку бухгалтерського обліку операцій. По-друге,
вказаний акт підписано головним бухгалтером філії "Свердловський
райавтодор", яка за своїм посадовим становищем не уповноважена виступати
ані від імені юридичної особи, ані від імені філії, і матеріали справи та акт
звірки не містять жодних доказів додаткового наділення головного бухгалтера
філії "Свердловський райавтодор" відповідними цивільно-правовими або
господарсько-правовими повноваженнями.

Колегія
погоджується з висновком суду про пропуск позивачем строку позовної давності
при пред'явленні позову та обумовлену цим наявність передбачених ч.4 ст. 267 ЦК
України підстав для відмови в позові з огляду на таке.

Обізнаність
позивача з порушенням своїх прав на оплату наданих ним послуг ще з вересня 2003
року випливає з умов укладеного між сторонами договору від 01.01.2003 №8 про
надання транспортних послуг та наявних у справі первинних документів і
встановлена судами попередніх інстанцій.

Отже,
позивач, як учасник спірних правовідносин, відповідно до ст.261 ЦК України знав
та зобов'язаний був дізнатися з вересня 2003 року про порушення своїх прав,
проте, з позовом у даній справі звернувся тільки 13.03.2008 року, тобто з
пропуском строку позовної давності, про застосування якої було заявлено
відповідачем.

Водночас,
колегія не може прийняти до уваги одні лише доводи скаржника щодо переривання
перебігу позовної давності з моменту підписання акту звірки розрахунків від
18.03.2005 в обгрунтування неправильного застосування судом  ст.ст.257,264,267 ЦК України, оскільки
вказаний акт звірки, як неналежний доказ в розумінні ч.1 ст.264 цього Кодексу,
правомірно відхилено апеляційним судом з мотивів його підписання головним
бухгалтером філії "Свердловський райавтодор", яка за своїм посадовим
становищем не уповноважена виступати ані від імені юридичної особи, ані від
імені філії.

Окрім
того, згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким
чином, касаційна інстанція не вправі встановлювати правильність обчислення
судами попередніх інстанцій строку позовної давності, визначати початок,
переривання чи закінчення перебігу цього строку, встановлювати наявність чи
відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності тощо.

Наведеної
правової позиції дотримується також Верховний Суд України при касаційному
перегляді судових рішень у справах, пов'язаних із застосуванням позовної
давності (постанова ВСУ від 05.10.2004 у справі
№6/195-03).

Колегія
додатково зазначає про те, що діями по визнанню боргу є дії боржника, які
свідчать про наявність боргу, зокрема, лист-повідомлення боржника на адресу
кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед
кредитором, або відповідь на претензію, проте, в будь-якому випадку, вказані
документи повинні бути підписані уповноваженою від імені боржника особою,
як-от, керівником юридичної особи (філії), яка діє відповідно до її установчих
документів (довіреності), чи представником за довіреністю.

Викладене
відповідає приписам ч.1 ст.92 та ч.4 ст.95 ЦК України, згідно яких юридична
особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих документів та закону, а керівники філій та
представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею
довіреності.

Тобто
за відсутності відповідної довіреності бухгалтери та інші працівники філій
юридичних осіб не уповноважені вчиняти будь-які юридичні значимі дії від імені
філій, в тому числі, дії, спрямовані на визнання боргу.

Отже,
факт пропуску позивачем строку позовної давності, який покладено апеляційним
судом в основу постанови про відмову в позові, достовірно встановлено судом та
не спростовано скаржником.

Зважаючи
на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної
постанови.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову
Луганського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 у справі  №8/49 залишити без змін, а касаційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_1 -без задоволення.

Головуючий,
суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.Чернов

В.Цвігун