ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 р.

№
22/232

Колегія суддів Вищого
господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова
Є.В.,

суддів:

Данилової
Т.Б.,

Ходаківської
І.П.

розглянула

касаційну
скаргу

закритого
акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»в особі філії
«Полтавське головне регіональне управління»комерційного банку
«ПриватБанк»(далі -Банк)

на
постанову

Київського
міжобласного апеляційного господарського суду

від

11.08.08

у
справі

№ 22/232

господарського
суду

Полтавської
області

за
позовом

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (далі -Підприємець)

до

Банку,

третя
особа:

закрите
акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС»(далі -Товариство),

про

стягнення
26 684,00 грн.

В
засіданнях взяли участь представники:

-
позивача:

не
з'явились;

-
відповідача:

не
з'явились;

- третьої
особи:

не
з'явились.

Ухвалою
від 20.10.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі
головуючого -Першикова Є.В., суддів Муравйова О.В.,

Ходаківської
І.П. касаційна скарга Банку № 5711 від 08.09.08 була прийнята до провадження та
призначена до розгляду у судовому засіданні на 13.11.08, без початку перегляду
справи по суті.

Вказана
ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку,
документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого
господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу
відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України
належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На
момент розгляду справи у судовому засіданні 13.11.08 будь-яких письмових заяв
та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до
суду не надходило.

У
судове засідання 13.11.08 представники сторін не з'явились.

Враховуючи,
що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було
попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші строки, а на момент розгляду справи у
судовому засіданні 13.11.08 повідомлень щодо неможливості участі у такому
судовому засіданні до колегії суддів Вищого господарського суду України не
надходило, справа розглядалась за наявними матеріалами справи, а повний текст
постанови Вищого господарського суду України направляється учасникам судового
процесу в установленому законом порядку поштою.

У
зв'язку з виходом судді Данилової Т.Б. з відпустки розпорядженням від 11.11.08
заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи,
призначеної до перегляду на 13.11.08, створено колегію суддів у складі:
головуючий -Першиков Є.В., судді -Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

Рішенням
від 03.06.08 господарського суду Полтавської області (суддя Георгієвський В.Д.)
позовні вимоги задоволено частково.

З
Банку на користь Підприємця стягнуто 16 184,00 грн. матеріальної шкоди, 161,84
грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Постановою
від 11.08.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду (колегія
суддів у складі: головуючого -Агрикової О.В., суддів -Разіної Т.І., Жук Г.А.)
апеляційну скаргу Банку залишено без задоволення, а рішення від 03.06.08
господарського суду Полтавської області -без змін.

При
винесенні вказаних судових рішень суди врахували, що відповідно до п. 2 ст.
1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

В
частині вимог про стягнення неотриманого прибутку в розмірі 10 500,00 грн.
судами відмовлено за умови їх недоведеності в порядку ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу України.

Не
погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Банк звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від
03.06.08 господарського суду Полтавської області та постанову від 11.08.08
Київського міжобласного апеляційного господарського суду скасувати, та
припинити провадження у справі.

Свої
вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було
порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 1172,
1187, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 42, 32, 34, 43, 62
Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема,
скаржник звертає увагу на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не було
надано належної правової оцінки тому факту, що в момент вчинення ДТП
автомобілем Банку керувала особа, яка не перебуває з Банком в трудових
відносинах, та не мала достатніх правових підстав керувати таким автомобілем.

На
час розгляду справи по суті у судовому засіданні 13.11.08 письмові відзиви на
касаційну скаргу від Підприємця та Товариства не надійшли, разом з тим згідно
ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України відсутність
відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення, що
оскаржується.

Розглянувши
матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача по справі,
проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи,
08.05.06 на нерегульованому перехресті по вул.С.Фронту та вул.Фрунзе в
м.Полтаві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota
Camry (реєстраційний НОМЕР_1), що належить Банку, під керуванням ОСОБА_2. та
автомобіля ГАЗ-32213 (реєстраційнийНОМЕР_2), що належить Підприємцю, під
керуванням ОСОБА_3.

При
вирішенні спору по суті суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що
згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 16.06.06, постановою
Київського районного суду м.Полтави від 08.08.06 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про
адміністративні правопорушення України, було визнано

ОСОБА_2.
При цьому, у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_2. працює
лікарем-наркологом Полтавського обласного Наркологічного диспансеру.

На
підставі наданих сторонами доказів у справі попередніми судовими інстанціями
встановлено, що автомобіль ГАЗ-32213 (реєстраційнийНОМЕР_2) в результаті даного
ДТП отримав значні механічні пошкодження, що засвідчено протоколом про адміністративні
правопорушення від 16.06.06 та висновком автотоварознавчої експертизи № 5/10,
відповідно до якого вартість відновлювальних ремонтних робіт автомобіля
ГАЗ-32213 складає 16 184,00 грн.

При
цьому, судами враховано, що факт оплати Підприємцем вартості відновлювального
ремонту автомобіля ГАЗ-32213 підтверджується квитанцією № 002560 від 23.03.07,
товарним чеком № 1371 від 01.08.06 та накладною

№ 715
від 11.08.06.

У
зв'язку з зазначеними обставинами Підприємець звернувся до господарського суду
Полтавської області з позовом у даній справі про стягнення з Банку матеріальної
шкоди в сумі 16 184,00 грн. та неотриманого прибутку в сумі 10 500,00 грн.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст.
1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Притягнення
до цивільно-правової відповідальності шляхом відшкодування заподіяної шкоди
можливе за наявності обов'язкових умов, якими є: протиправна поведінка або
бездіяльність, наявність прямої дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між
діянням та заподіянням шкоди та вина. Таким чином, той, хто заподіяв шкоду,
звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його
вини.

Також,
колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за змістом
ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа,
яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання,
зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо
неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю
щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно,
у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають
істотне значення.

Відповідно
до вимог ст.ст. 1172, 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого відшкодування. Юридична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)
обов'язків.

Крім
того, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що
згідно роз'яснень викладених у п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27.03.92 № 6, джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену
імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова
відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при
цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих
властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під
володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не
вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в
силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор
тощо).

При
розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що крім
загальних підстав, передбачених цивільним законодавством, відповідальність
юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна
шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода,
заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно
від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї організації.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що попередніми судовими
інстанціями встановлено факт того, що особа, яка керувала автомобілем, що
належить на праві власності Банку, на момент скоєння ДТП не знаходилась в
трудових відносинах з Банком, разом з тим, судами не з'ясовувалось питання на
якій правовій підставі така особа керувала автомобілем Банку та чи не сприяла
неправомірному заволодінню транспортним засобом недбалість її власника.

Водночас,
колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що надання
юридичного аналізу вказаним питанням є суттєвим для повного та об'єктивного
вирішення спору по суті та встановлення його юрисдикційної підвідомчості.

На
думку колегії суддів Вищого господарського суду України попередні судові
інстанції в даному випадку помилково не застосували положення

ст.ст.
1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України в їх системному зв'язку.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та
апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим
положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було,
в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в
комплексі.

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що спір було розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в
повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням
принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм
права.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі
стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та
процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Разом з
тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів,
не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від
29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не
дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення,
ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до господарського суду Полтавської області.

Під
час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством
вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну
скаргу закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»в особі
філії «Полтавське головне регіональне управління»комерційного банку «ПриватБанк»№
5711 від 08.09.08 задовольнити частково.

Рішення
від 03.06.08 господарського суду Полтавської області та постанову від 11.08.08
Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 22/232
господарського суду Полтавської області скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська