ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№
5/145-14/40

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Божок
В.С. -головуючого,

Костенко
Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши
матеріали касаційної скарги

Приватного підприємця ОСОБА_1, смт.
Перегінське

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду  від
08.07.2008р.

у
справі

господарського
суду Івано-Франківської області

за
позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_2, с. Княжолука

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1, смт. Перегінське

про

стягнення
заборгованості в сумі 6644, 22 грн.

за
участю представників сторін:

позивача:
ОСОБА_3. за дов. від
21.06.2007р. б/н,

відповідача:
не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_2
звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою
до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення 6644, 22 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 10.04.2008р. у справі №5/145-14/40 у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Рішення
місцевого господарського суду мотивоване тим, що за період з 03.01.2006р. по
07.11.2006р. на підставі товарно-транспортних накладних відповідач отримав
товар, вартість якого оплачена повністю, про що свідчить відмітка торгового
агента Корпана В.В. на всіх накладних та надана ним власноручно складена
розписка; позивач не представив жодного належного доказу про період і суму
заборгованості, тільки вказує на те, що відповідач не розрахувався за значну
частину отриманого товару по останніх товарно-транспортних накладних; в акт
звірки розрахунків від 15.01.2007р. позивач включив ряд прихідних касових
ордерів, як  підставу заборгованості, які
є його внутрішніми документами і підтверджують той факт, що Корпан В.В., як
торговий агент, перебував з позивачем у трудових відносинах, відповідно мав повноваження
не тільки на видачу товару, а й на отримання готівкою його вартості для
наступної здачі до каси за прихідними касовими ордерами.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 08.07.2008р. рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 10.04.2008р. у даній справі скасовано, прийнято
нове, яким позов задоволено частково. Зобов'язано стягнути з відповідача на
користь позивача борг в сумі 6644, 22 грн. та судові витрати по справі: 153, 00
грн. державного мита і 118 грн. вартості витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ПП
ОСОБА_1. звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою,
в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення господарського суду
першої інстанції, мотивуючи скаргу тим, що постанова суду апеляційної інстанції
винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач не реалізував своє процесуальне
право на участь у засіданні суду касаційної інстанції.

Розпорядженням заступника Голови судової
палати з розгляду спорів, пов'язаних з державним регулюванням економічних
відносин від 21.10.2008р. №02-12.2/469 суддю Полянського А.Г. замінено на суддю
Костенко Т.Ф.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при
винесенні оспорюваного судового  акту,
знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 січня
2006 року між ПП ОСОБА_2. (продавець) та ПП ОСОБА_1. (покупець), був укладений
договір №03.

Згідно
п.1.1 договору №03 від 03.01.2006 року продавець зобов'язувався продати, а
покупець прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

В
період із 03.02.2006р. по 07.11.2006р. позивач здійснив відповідачу поставку
товарів згідно товарно-транспортних накладних та розхідних накладних на
загальну суму 17474,59 грн., що не заперечується відповідачем у справі.

Як
встановлено апеляційним господарським судом, згідно акту звірки взаємних
розрахунків від 31.07.2007 року, підписаного обома сторонами, заборгованість
відповідача перед позивачем по вищеописаних господарських операціях складає
6644,22 грн.

Згідно
ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК
України та ст. 193 ГК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами,
а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно
з п.2.2 ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в
Україні, затв. Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637, зареєст. в
Мін'юсті України 13.01.2005р. за №40/10320, підприємства (підприємці)
здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами
України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють
підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і
за рахунок коштів, одержаних із банків.

Відповідач
не надав касових ордерів, розрахункових та інших касових документів, які
підтверджували б факт розрахунку з позивачем за поставлений товар.

Твердження  апеляційного
господарського  суду про те, що
відмітка торгового агента Корпана В. В. на всіх товарно-транспортних накладних
та надана ним власноручно складена розписка не свідчать про факт повного
розрахунку між ПП ОСОБА_1. та ПП ОСОБА_2.,
колегією  визнається   правомірним, оскільки  матеріали
справи не свідчать про
уповноваження Корпана В.В. на отримання готівкових коштів від
відповідача за отримані товари, а, відтак, останній не мав жодних правових
підстав сплачувати вартість поставленого товару через дану особу, оскільки
правовідносини поставки існували між ним і позивачем у справі.

За таких обставин, висновок
апеляційного господарського суду про часткове задоволення позову щодо
стягнення  6644,22 грн. основного боргу,
та відмову в позові в частині стягненні пені в розмірі 143, 06 грн. на підставі
п.5.2 договору №03 від 03.01.2006р., оскільки наявні в матеріалах справи
товарно-транспортні накладні не містять відомостей про те, що підставою
поставки спірних товарів є саме договір, на який посилається позивач, колегія
суддів визнає правомірним та обгрунтованим.

Таким чином, апеляційним господарським судом
встановлені обставини справи, що підтверджуються певними доказами, яким
попередній суд дав належну оцінку, правом
переоцінки яких в силу приписів ст. 1117 ГПК України
касаційна інстанція не наділена.

Наведене
спростовує доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним господарським
судом норм матеріального та процесуального права, і не заперечує правильність
та законність оскаржуваного судового акту, який відповідає чинному законодавству
України і обставинам справи, підстави для скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117,
1118, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги
відмовити.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 08.07.2008р. у справі № 5/145-14/40 залишити без змін.

Головуючий
суддя          :
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

Г.П.
Коробенко