ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.08
Справа№ 30/106 А

за
позовом:   ДПІ у Шевченківському   районі
м.Львова, м. Львів

до
відповідача-1:  ТзОВ «Юрок плюс», м. Львів

до
відповідача-2:  ПП «Торнадо», м. Львів

до
відповідача-3: ПП
ОСОБА_1., м. Львів

до
відповідача-4:
ТзОВ «Промгруп Лтд», м. Київ

за
участю прокуратури-
н/з

про  визнання недійсними  господарських зобов”язань

Суддя    Н. Мороз

при секретарі  Ходачкевич Н.

Представники:

від
позивача:        Більо І.В. -ст. подат. інспектор

від
відповідача-1  Демкович В.Я.-юр.

від
відповідача-2-н/з

від
відповідача-3- н/з

від
відповідача-4-н/з

Сторонам,
які беруть участь у справі, роз'яснено зміст ст.49, 51 Кодексу
адміністративного судочинства України, а саме його процесуальні права та
обов'язки, зокрема право заявляти відводи.

Суть
спору:

Позов
заявлено  ДПІ у Шевченківському   районі
м. Львова, м. Львів  до  ТзОВ
„Юрок плюс», м. Львів,  ПП
«Торнадо», м. Львів, ПП ОСОБА_1., м. Львів,   ТзОВ
„Промгруп Лтд», м. Київ  про  визнання недійсними  господарських зобов”язань та застосування
наслідків, передбачених ст.208 ГК України.

Ухвалою  від 28.03.2008р. судом відкрито провадження у
справі та призначено  попереднє
засідання  на  06.05.2008р.
Для об”єктивного та всестороннього вирішення спору, розгляд справи
відкладався ухвалами суду.

На підставі ст. 36-1 Закону України
„ Про прокуратуру” та ст. 60 КАС України,
з метою  захисту інтересів  держави в справу вступила прокуратура
Шевченківського району м. Львова (заява № 4/1-3 від 17.06.2008р.).

Представник  позивача в судове засідання з”явився,  позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви
про уточнення позовних вимог №20426/10-010 від 20.08.2008р., просить визнати
недійсними в порядку ст.207 ГК України господарські зобов”язання між ТзОВ „Юрок
плюс” та ПП „Торнадо”, ОСОБА_1та ПП „Торнадо”,
ТзОВ „Промгруп Лтд” та СПД ОСОБА_1. як такі, що вчинені з метою, які
завідомо суперечить інтересам держави та застосування наслідків, передбачених
ст.208 ГК України.     Зазначив, що угоди
між  відповідачами укладені з метою
приховування відповідних операцій та доходів від оподаткування та  потягли за собою недоотримання державним
бюджетом коштів. Позов просить задоволити.

Відповідач-1  в судове засідання з”явився, подав  заперечення на позов  №139 від 06.05.2008р., в якому  просить відмовити  в позові, оскільки позивачем не доведено  умислу у сторін на досягнення мети, що
суперечить інтересам  держави. В позові
просить відмовити.

Представники
відповідачів-2,3,4 в судове засідання не з”явились, причин неявки суду не
повідомили, вимог ухвали суду не виконали.

Розглянувши
матеріали справи та заслухавши пояснення повноважних представників  сторін, суд встановив:

Між
ТзОВ „Юрок плюс” (покупець)  та  ПП „Фірма „Торнадо” (продавець) укладено договір
№ 07с/06 від 10.01.2006р. Згідно даного договору, продавець зобов”язався
передати у власність покупцю шкіряну сировину в кількості та асортименті
зазначеними в специфікаціях (накладних), що є невід”ємною частиною договору. Як  доказ в підтвердження обставин здійснення
господарських операцій позивач
представив накладні №24 від 26.06.2006р., №23 від 21.06.2006р., №22 від
19.06.2006р., №21 від 14.06.2006р., податкові накладні  №24 від 26.06.2006р., №23 від 21.06.2006р.,
№22 від 19.06.2006р., №21 від 14.06.2006р., №20 від 08.06.2006р. та реєстр
платіжних документів (в матеріалах справи).
Під час  проведення зустрічної
перевірки  ПП „Фірма „Торнадо”
встановлено, що  підприємство є
посередником, а постачальниками реалізованої продукції є  ПП ОСОБА_1 та інші підприємства.  Взаєморозрахунки між останнім та ПП „Фірма
„Торнадо”  позивач підтвердив податковими
накладними  № 1/5 від 13.06.2006р. та №4
від 31.05.2006р. Також, у ході
зустрічної перевірки встановлено, що ПП ОСОБА_1. є посередником, а
постачальником даної продукції було ТзОВ „ Промгруп Лтд”, що підтвердив  податковими накладними №25 від 13.06.2006р.,
№20 від 12.06.2006р. (в матеріалах справи).
Інших доказів суду не надано.

В
обгрунтування позовних вимог орган державної податкової служби посилається  на лист ДПІ у Печерському районі м.
Києва  від 15.01.2007 року за
№6556/7/15-710, в якому зазначено, що ТзОВ „Промгруп Лтд”  не звітує, останній звіт подано за червень
2006р., а також по згаданому підприємству порушена кримінальна справа. Доказів
порушення кримінальної справи суду не надано.

Як
вважає позивач,  дані договори укладені з
метою приховування відповідних операцій та доходів від оподаткування та  потягли за собою недоотримання державним
бюджетом коштів.

Згідно
з ч. 1 ст. 207 ГК України, який набрав чинності з 01.01.2004р., господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї зі
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

При
цьому, суд звертає увагу на те, що положення ст. ст. 207 та 208 ГК України слід
застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо
суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним
засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є
нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи
державної податкової служби, вказані в абзаці першому ст. 10 Закону „Про
державну податкову службу в Україні”, можуть на підставі п. 11 цієї статті
звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних
за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню нікчемність. У разі задоволення позову
висновок суду про нікчемність правочину має міститись у мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

Необхідними
умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК
України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо
настання відповідних наслідків.

Наявність
умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин
справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення
зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і
прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел
юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що
укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов'язання.

Посилання
органу державної податкової служби на те, що у відповідності до згаданого листа
ДПІ у Печерському районі м. Києва  ТзОВ
„Промгруп ЛТД” з червня 2006 не звітує, суд не може взяти до уваги, оскільки
сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів), неналежного
декларування таких зобов'язань, не звітування перед органами державної
податкової служби однією зі сторін договору не свідчить про наявність
умислу  у згаданого товариства. За таких
обставин правопорушенням є несплата податків, неправомірне їх декларування, не
звітування, відповідальність за що передбачена чинним законодавством, а не
вчинення правочину чи господарського зобов'язання.            Крім того,  з
матеріалів справи вбачається, що позивачем  не подано доказів які б свідчили про  доведеність злочину, передбаченого ст. 212 КК
України -ухилення від сплати податків, зборів, інших обов”язкових платежів
відносно посадових осіб відповідачів.

Що
стосується наявності мети, яка завідомо суперечить інтересам держави й
суспільства, зі сторони ТзОВ „Промгруп Лтд” та відповідачів, то органом
державної податкової не представлено доказів в підтвердження таких обставин.

Отже,
органом державної податкової служби не доведено наявність мети, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу у
відповідачів,  щодо настання таких
наслідків.

Щодо
вимоги органу державної податкової служби про застосування наслідків
передбачених ст.208 ГК України,  суд  зазначає, оскільки  в судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження правові підстави застосування такої санкції, передбачені ч.1
ст.208 ГК України, в задоволенні даної вимоги щодо відповідачів слід відмовити.

За
таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги є безпідставні і
необґрунтовані, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

У
відповідності до ст.71 КАС України, кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Щодо
судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, зокрема, частини
5, судові витрати не належить стягувати.

Керуючись  ст.ст.207,208 ГК України, ст. 215 ЦК України,
ст.ст. 3, 69, 70, 71, 94,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили  у відповідності до вимог ст.254 КАС України
і    може бути оскаржена в порядку  і строки, передбачені ст.186 КАС  України.

Суддя
Мороз Н.В.