Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2008
р.
Справа № 14/626

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Такмаков Ю.В.,
судді Барбашова С.В. ,  Плужник О.В.

при секретарі Черкашиній І.В.

за
участю представників сторін:

позивач
за первісним позовом - Цюпка О.В.

відповідач
за первісним позовом -  Бойчук В.П.,
ОСОБА_3.

2-й
відповідач за зустрічним позовом - не з'явився

3-й
відповідач за зустрічним позовом - не з'явився

3-я особа - не з'явилась

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Комерсант", м. Ромни (вх. № 1900 C/3) на рішення
господарського суду Сумської області від 11.07.08 р. по справі № 14/626

за позовом ЗАТ
"Вікторія +" м. Київ

до Приватнjuj підприємствf
"Комерсант" м. Ромни

про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу

та за зустрічним позовом Приватного
підприємства "Комерсант", м. Ромни

до 1) Закритого акціонерного
товариства "Вікторія+", м. Київ

2) Виконавчого комітету
Роменської міської ради

3) Державного комунального
підприємства "Роменське міжміське бюро технічної інвентаризації", м.
Ромни

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору Роменське колективне швейне підприємство "Пролісок", м.
Ромни

про визнання права власності,
зобов'язання вчинити дії, визнання частково недійсним рішення виконавчого
комітету Роменської міської ради № 183 від 16.06.2006р. та свідоцтва на право
власності, -

встановила:

Закрите акціонерне товариство “Вікторія+”, м. Київ звернулось
догосподарського суду Сумської області з позовом, з урахуванням наданих заяв
про доповнення позовних вимог, про визнання недійсними договорів купівлі
-продажу від 17.02.2003 р. та від 14.04.2003 р., укладених між ЗАТ “Вікторія +”
та ПП “Комерсант”. Також просило визнати недійсним договір уступки права вимоги
від 11.07.2003 р. у зв'язку з його невідповідністю вимогам ст. 44 ЦК УРСР 1963
р. Крім цього, позивач просив визнати недійсним залік взаємних вимог від
14.07.2003 р. як такий, що суперечить ст. 217 ЦК УРСР, оскільки його проведено
за відсутності взаємного грошового зобов'язання ЗАТ “Вікторія+” перед ПП
“Комерсант”.

Приватне підприємство “Комерсант”, м. Ромни звернулось до
господарського суду Сумської області з зустрічною позовною заявою, в якій
просило суд  визнати за ним право
власності на нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 44,8 кв.м.,
розташовані за адресою: м. Ромни, бул. Московський, 1;  зобов'язати ДКП “Роменське міжміське бюро
технічної інвентаризації” здійснити державну реєстрацію права власності за ПП
“Комерсант” на зазначені приміщення; визнати частково недійсним п. 1.11.
рішення виконавчого комітету Роменської міської ради від 16.06.2004 року № 183
“Про оформлення права власності на нерухоме майно в м. Ромни” в частині
оформлення права власності на нерухоме майно (адміністративний будинок)
загальною площею 430,9 кв.м. за адресою: м. Ромни, бул. Московський, 1 за ЗАТ
“Вікторія +” в частині визнання права власності на вбудовані нежитлові
приміщення загальною площею 81,99 кв.м.
та  44,8 кв.м., які належать ПП
“Комерсант” на підставі договорів купівлі-продажу від 17.02.2003 року та від
14.04.2003 року.; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на
нерухоме майно (адміністративний будинок) загальною площею 430,9 кв.м. за
адресою: м. Ромни, бул. Московський, 1 за ЗАТ “Вікторія +”в частині визнання
права власності на вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 81,99 кв.м.  та
44,8 кв.м., які належать ПП “Комерсант” на підставі договорів
купівлі-продажу від 17.02.2003 року та від 14.04.2003року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Сумської області від 11.07.2008р. по
справі                 № 14/626 (головуючий суддя Соп'яненко О.Ю.,
судді Лущик М.С., Мойсеєнко В.М.) первісний позов задоволено частково. Визнано
недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу від 17.02.2003 р., та
договір купівлі-продажу від 14.04.2003 р., укладені між ЗАТ “Вікторія+” та ПП
“Комерсант”. В іншій частині в задоволенні первісного позову - відмовлено.

В частині вимог зустрічного позову про зобов'язання Державного
комунального підприємства “Роменське міжміське бюро технічної інвентаризації”
вчинити певні дії та визнання частково недійсним п. 1.11 рішення виконавчого
комітету Роменської міської ради № 183 від 16.06.2004 р. провадження припинено.
В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ПП “Комерсант” на користь ЗАТ “Вікторія+”42,50 грн.
витрат по сплаті держмита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Повернуто ПП “Комерсант” 85,00 грн. сплаченого держмита та 59,00
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

ПП “Комерсант” з рішенням суду першої інстанції не погодилося,
подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що при винесенні рішення місцевим
судом були порушені норми матеріального та процесуального права, а також
неповністю з'ясовані обставини, які мають значення для справи. Просить
скасувати рішення господарського суду Сумської області від 11.07.08р. та
прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а
зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

“Вікторія+” у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення
місцевого господарського суду мотивованим, таким, що відповідає дійсності,
прийнятим на підставі чинного законодавства, а апеляційну скаргу -
необґрунтованою. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від
21.08.2008р. за клопотанням ПП “Комерсант” провадження у справі № 14/626
зупинено до вирішення Вищим господарським судом України справи № 17/215-07 за
позовом ОСОБА_1. до ЗАТ “Вікторія+” про визнання недійсним пп.. 15 п. 1.3
Положення про спостережну раду ЗАТ “Вікторія+” від 20.02.02р.

29.09.2008р. на адресу Харківського апеляційного господарського
суду від ЗАТ “Вікторія+” надійшла заява про відновлення провадження у справі, в
якій зазначено, що 04.09.2008р. Вищий господарський суд України розглянув
касаційну скаргу ПП “Комерсант” на рішення господарського суду Сумської області
від 13.12.2007р. по справі № 17/215-07 та прийняв постанову, якою дане рішення
місцевого господарського суду залишено без змін, а касаційна скарга -без
задоволення.

Враховуючи вищезазначене, ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.10.2008р. провадження у справі № 14/626 поновлено та
призначено її до розгляду на 28.10.2008р.

ЗАТ “Вікторія+” та ПП “Комерсант” ніяких інших доказів, ніж ті, що
знаходяться в матеріалах справи, а також будь-яких додаткових пояснень по
справі не надали.

Другий та третій відповідачі за зустрічним позовом відзив на
апеляційну скаргу не надали, в судове засідання апеляційної інстанції своїх
представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час  та місце судового засідання.

Третя особа своїх представників в судові засідання не направила,
позицію про справі не висловила.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних
заходів для всебічного та повного з'ясування всіх обставин справи, а сторони
були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, колегія
суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників другого та
третього відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази
по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги
в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши уповноважених
представників сторін, які підтвердили свої позиції, викладені в апеляційній
скарзі, та у відзивах на неї, колегія суддів Харківського апеляційного
господарського суду приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без
задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 11.07.2008р.,
виходячи з наступних обставин.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області
виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених
обставин спору, за якими встановив, що 17.02.2003р. та 14.04.2003р. між ЗАТ
“Вікторія+” (продавцем) та ПП “Комерсант”(покупцем) були укладені договори
купівлі-продажу, за якими відповідач одержав у власність від позивача нежитлові
вбудовані приміщення загальною площею відповідно 81,99 кв.м.  (“1” площею 27 м2;  “2” площею 3,6 м2;  “6” площею 15,5 м2;  “7” площею 15,5 м2;  “8” площею 14,6м2)  та
44,8 кв.м. (“2-1” площею    24,5
м2; “2-3” площею 14,8 м2;  “2-4” площею
4,2 м2;  “3-2” площею 4,2 м2), що
розташовані за адресою: м. Ромни, бульвар Московський, 1.

Майно, що було придбано відповідачем за зазначеними вище
договорами купівлі-продажу було передано йому на підставі актів
приймання-передачі вбудованих нежитлових приміщень від 14.04.2003 р.

Загальна вартість приміщень, переданих за договором від 17.02.2003
р., складала 8690 грн. 57 коп. Покупцем (відповідачем за первісним позовом) за
придбане за цим договором приміщення згідно наявних в матеріалах справи доказів
сплачено 4940  грн. (платіжними
дорученнями від 28.02.2003 р. на суму 1500 грн., 24.03.2003 р. - 3000 грн.,
03.07.2203 р. - 440 грн.).

Вартість придбаних за договором від 14.04.2003 р. приміщень
визначена сторонами договору в сумі 5760 грн. і перерахована продавцю
платіжними дорученнями № 22 від 02.07.2003 р. (560 грн.), № 24 від 03.07.2003
р. (4000 грн.) та згідно квитанції від 09.07.2003 р. (1200 грн.).

Зазначена сума повернута товариством “Вікторія+” Приватному
підприємству “Комерсант” вперше платіжним дорученням № 31 від 18.07.2003 р., а
після подальшого перерахування ПП “Комерсант” цієї суми ЗАТ “Вікторія+”
повертало її 07.08., 26.08., 22.09., 10.10, 19.11 та 22.12.2003 р.

Розрахунки за договором від 17.02.2003р. покупцем не
здійснювались.

Наведене вказує на те, що позивачем в подальшому не було схвалено договори,
укладені з відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом
посилається на те, що зазначені договори купівлі-продажу не відповідають
вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 47 Закону України “Про господарські
товариства” та Статуту  ЗАТ “Вікторія +”,
в частині повноважень директора зазначеного товариства на відчуження нерухомого
майна.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що відповідно до абз. 7 розділу “Директор (голова правління) товариства”
Статуту ЗАТ “Вікторія+” директор товариства Глущенко О.М., з яким 26.02.2002 р.
був укладений контракт, розпоряджається майном і коштами товариства в межах
своєї компетенції. Пунктом 2.2.5 Контракту від 26.02.2002 р.  передбачено, що у разі передачі або
відчуження нерухомого майна або автотранспорту керівник зобов'язаний попередньо
отримати дозвіл у Спостережної ради товариства. Згідно з п. 4.1 контракту
керівник має право розпоряджатися майном підприємства згідно з чинним
законодавством та Статутом підприємства, крім випадків, передбачених ч. 4 п.
8.6.6 Статуту та п. 2.2.5 цього контракту.

Пунктом 8.6.6. Статуту визначено, що Спостережна рада попередньо
погоджує проведення операцій розпорядження нерухомим майном та автотранспортом.

Матеріали справи свідчать, що Спостережна рада відмовила в наданні
згоди на продаж вбудованих приміщень, що знаходяться за адресою: м. Ромни,
бульвар Московський, 1, про що свідчить протокол засідання Спостережної ради
ЗАТ “Вікторія +”від 3.02.03р. № 5 (т.1 а.с. 18).

Рішенням господарського суду Сумської області від 03.12.2007 р. у
справі                   № 17/215-07, що
набрало законної сіли, визнаний недійсним з моменту затвердження п.п. 15 п. 3.1
Положення про спостережну раду ЗАТ “Вікторія+” від 20.02.2002 р., яким до компетенції
Спостережної ради товариства належало погодження проведення операцій
розпорядження нерухомим майном ЗАТ, балансова вартість якого перевищувала суму,
еквівалентну 2000 мінімальних заробітних плат, виходячи із ставки мінімальної
заробітної плати, діючої на момент операції.

Проте, місцевий господарський суд в своєму рішенні визначився, що
визнання недійсним з моменту затвердження п.п. 15 п. 3.1 Положення про
спостережну раду ЗАТ “Вікторія+” не спростовує обов'язку керівника товариства
одержати у Спостережної ради попередній дозвіл на відчуження нерухомого майна
незалежно від його вартості, що було зроблено директором Глущенком О.М. та
отримана відмова Спостережної ради.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, та виходячи з того, що у
відповідності зі ст. 48 ЦК УРСР 1963 р. (яка діяла на час укладення спірних
угод) недійсною є та угода, що не відповідає вимогами закону, господарський суд
визнав позовні вимоги позивача за первісним позовом в частині визнання
недійсними договорів купівлі-продажу від 17.02.2003 р. та від 14.04.2003 р.
такими, що підлягають задоволенню.

З даними висновками господарського суду повністю погоджується
колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням,  що ґрунтується
на всебічному,  повному  і
об'єктивному  розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

ПП “Комерсант” в обґрунтування заперечень, наданих під час розгляду
справи та викладених також в апеляційні скарзі, посилається на те, що суд
першої інстанції прийшов до невірного висновку про недійсність договорів
купівлі-продажу  від 17.02.03р. та від
14.04.03р., стверджує, що згода Спостережної ради директору  ЗАТ “Вікторія+” на продаж приміщень за
вищевказаними договорами давалась, посилаючись на встановлений          під час перевірки прокуратурою м.
Ромни факт надання згоди Спостережної ради підприємства на укладення договорів
купівлі - продажу приміщень Глущенку О.М., що на його думку підтверджується
постановою прокурора міста Ромни від 24.02.04 р. про скасування постанови про
порушення кримінальної справи та протоколами допитів свідків ОСОБА_2.,
ОСОБА_4., ОСОБА_3., ОСОБА_5, ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського
суду та вважає, що наведені відповідачем за первісним позовом обставини не
можуть вважатися належними доказами на підтвердження наявності згоди
Спостережної ради на продаж нежитлових приміщень по бул. Московському, 1, тому
такі твердження не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст.
35 ГПК України тільки вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної
сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи
мали місце певні дії та ким вони вчинені.

До того ж, в матеріалах справи відсутнє рішення Спостережної ради
про згоду на укладання спірних договорів зафіксоване в протоколі, як того
вимагає Положення про Спостережну раду.

ПП “Комерсант” в апеляційній скарзі зазначає, що положення Статуту
щодо Спостережної ради деталізується і уточнюється Положенням про Спостережну
раду; на момент укладення договорів як Статут товариства так і Положення про
Спостережну раду товариства були чинними, тому вважає, що визнання недійсними
рішенням господарського суду Сумської області від 03.12.07р. у справі №
17/215-07 пп. 15 п. 3.1 Положення про Спостережну раду рішенням господарського
суду не може впливати на дійсність договорів, укладених під час, коли він був
чинним.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 30 Закону України “Про власність” (в
редакції, що діяла на час укладення спірних договорів) право колективної
власності здійснюється колективним власником через створені ним органи
управління: вищі (загальні збори, конференції, з'їзди тощо), які здійснюють
повноваження колективного власника щодо володіння, користування і розпорядження
належними йому об'єктами власності, та положенням про ці органи, які
створюються вищими органами для здійснення окремих функцій з господарського
управління колективним майном.

Стаття 47 Закону України “Про господарські товариства” визначає,
що виконавчим органом акціонерного товариства є правління або інший орган
(директор), передбачений статутом, який вирішує всі питання діяльності
підприємства, за винятком віднесених статутом до компетенції загальних зборів і
спостережної ради.

Згідно ч. 3 ст. 62 ГК України підприємство, якщо законом не
встановлено інше, діє на основі статуту.

Відповідно до ч. 2 п. 1.1 Статуту ЗАТ “Вікторія+” товариство
створене на підставі рішення засновників (протокол № 1 від 16.11.2001р.) і
установчого договору про створення ЗАТ “Вікторія+” від 19.11.2001р.

П. 8.6 Статуту передбачено, що в товаристві створюються з числа
акціонерів рада товариства (Спостережна рада), яка представляє інтереси
акціонерів в період проведення Загальних зборів акціонерів і в межах
компетенції, зазначеної цим статутом, контролює і регулює діяльність Директора,
а також виконує функції, які делеговані вищим органом товариства.

У своїй діяльності Спостережна рада керується чинним
законодавством України, Статутом товариства, положенням про спостережну раду
ЗАТ “Вікторія+” щодо порядку здійснення нею покладених на неї функцій, а також
з інших питань її діяльності, що закріплено п. 1.2 Положення про Спостережну
раду ЗАТ “Вікторія+”, затвердженого загальними зборами акціонерів (протокол № 1
від 20.02.2002р.).

ПП.15 п. 3.1 Положення встановлено, що до компетенції Спостережної
ради належить погодження проведення операцій розпорядження нерухомим майном
ЗАТ, балансова вартість якого перевищує суму, еквівалентну 2000 мінімальних
заробітних плат, виходячи із ставки мінімальної заробітної плати, діючої на
момент операції.

Рішенням господарського суду Сумської області від 03.12.2007р. у
справі                № 17/215-07,
залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від
04.09.2008р., встановлено, що Статутами ЗАТ “Вікторія+” в редакції 2001 року та
2007 року визначено, що операції з нерухомим майном підлягають погодженню зі Спостережною
радою товариства незалежно від вартості цих угод.

Фактично пп. 15 п. 1.3 Положення від 20.02.2002р., пп. 7 п. 4.2
Положення від 24.03.2007р. та оспорювані рішення загальних зборів прийняті
всупереч чинному законодавству, обмежують права спостережної ради і,
відповідно, протирічать статуту, на підставі якого діє ЗАТ “Вікторія+”.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час
розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, колегія суддів визнає, що висновки суду першої
інстанції, покладені в основу рішення від 11.07.2008р. по справі № 14/626,
відповідно до яких керівник ЗАТ “Вікторія+” не мав повноважень на укладення
спірних договорів купівлі-продажу у зв'язку з відсутністю згоди спостережної
ради товариства на їх укладення, повністю ґрунтуються на рішенні господарського
суду Сумської області від 03.12.2007р. у справі № 17/215-07, яке, згідно ч. 2
ст. 35 ГПК України, підлягає обов'язковому врахуванню при вирішенні
господарського спору по справі.

Зважаючи на такі встановлені судом першої інстанції обставини,
слід  вважати, що договори купівлі
-продажу від 17.02.2003 р. та від 14.04.2003 р. укладені з перевищенням
повноважень та компетенції посадових осіб, передбаченої статутом ЗАТ
“Вікторія+”, у зв'язку з чим ці договори обг'рунтовано визнано господарським
судом недійсними.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою ЗАТ
“Вікторія+” просило визнати недійсним договір уступки права вимоги від
11.07.2003 р. у зв'язку з його невідповідністю вимогам ст. 44 ЦК УРСР 1963 р.

Як свідчать матеріали справи, 11.07.2003 р. між приватним
підприємцем ОСОБА_3 (первісний кредитор) та приватним підприємством “Комерсант”
(новий кредитор) був укладений договір про уступку вимоги, відповідно до п. 1.3
якого первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги за грошовим
зобов'язанням ЗАТ “Вікторія+” перед приватним підприємцем ОСОБА_3., що виникло на
підставі договору від 01.04.2002 р. про надання правової допомоги.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом встановлено,
що наданий позивачем за первісним позовом екземпляр договору від 11.07.2003 р.
не підписаний первісним кредитором ОСОБА_3. В той же час, відповідач за
первісним позовом надав свій екземпляр договору, в якому підпис ОСОБА_3.
присутній.

Відповідно до ст. ст. 197, 202 ЦК УРСР уступка вимоги кредитором
іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли
вимога не пов'язана з особою кредитора. Уступка вимоги і перевід боргу,
основані на угоді,  укладеній у письмовій
формі, повинні бути вчинені в простій письмовій формі.

Частина 2 ст. 44 ЦК УРСР визначає, що письмові угоди повинні бути
підписані особами, які їх укладають. Проте, відповідно до ст. 45 ЦК УРСР
недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди
лише у разі, якщо такий наслідок прямо передбачений в законі.

У ст. 44 ЦК УРСР не передбачено, що непідписання угоди особою, яка
її укладає, тягне за собою недійсність укладеної угоди.

За таких обставин, та враховуючи відсутність інших підстав для
визнання договору уступки вимоги від 11.07.2003 р. недійсним, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в
задоволенні первісних позовних вимог в цій частині

Рішення в цій частині не оскаржується.

Позивач за первісним позовом звернувся до місцевого господарського
суду також з вимогою про визнання заліку взаємних зобов'язань недійсним,
обґрунтовуючи її тим, що такий залік проведено за відсутності взаємного
грошового зобов'язання ЗАТ “Вікторія+” перед ПП “Комерсант”, просить визнати
проведений залік недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР, оскільки він суперечить
вимогам ст. 217 ЦК УРСР.

З матеріалів справи вбачається, що листом б/н від 14.07.2003 р. ПП
“Комерсант” повідомило ЗАТ “Вікторія+” про
проведення заліку взаємних зобов'язань за договором  від 17.02.2003 р. купівлі-продажу вбудованого
нежитлового приміщення загальною площею 81,99 кв.м. за адресою бул.
Московський, 1 в м. Ромни.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського
суду про відмову у задоволенні первісних позовних вимог в цій частині, оскільки
лист б/н від 14.07.2003 р., яким ПП “Комерсант” повідомило ЗАТ “Вікторія+”
про  проведення заліку взаємних
зобов'язань, не є угодою у розумінні ст. 41 ЦК УРСР, а тому такий залік не може
бути визнана недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР чи з інших підстав,
передбачених цивільним законодавством.

Рішення в цій частині не оскаржується.

Стосовно зустрічного позову ПП “Комерсант” про визнання за ним
право власності на нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 44,8 кв.м.,
розташовані за адресою: м. Ромни, бул. Московський, 1, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 14.04.03р., укладеного між сторонами по справі, акту
приймання передачі від 14.04.03р. та відповідних платіжних доручень, він став
власником нежитлових вбудованих приміщень загальною площею 44,8 кв.м.,
розташованих за адресою: м. Ромни, бул. Московський, 1.

ПП “Комерсант” 19.08.03р. звернулось до ДКП “Роменське міжміське
бюро технічної інвентаризації” з проханням здійснити державну реєстрацію права
власності на ці приміщення. Проте,  ПП “Комерсант”
було відмовлено у реєстрації за ним права власності на зазначені приміщення в
зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно за продавцем -ЗАТ “Вікторія
+”не зареєстроване.

Відповідно до ст. 49 Закону України “Про власність” володіння
майном вважається правомірним, якщо інше не встановлено судом.

Підстави набуття права власності визначені ст. 328 Цивільного
Кодексу України, що набув чинності з 01.01.2004 р., якою передбачено, що право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена
судом.

Враховуючи, що судом першої інстанції договори купівлі-продажу
вбудованих нежитлових приміщень від 17.02.2003 р. та від 14.04.2003 р. визнані
недійсними з моменту їх укладення, позивач за зустрічним позовом не набув право
власності на приміщення загальною площею 44,8 м2, розташовані за адресою: м.
Ромни, бульвар Московський, 1, тому  вимога
позивача за зустрічним позовом в частині визнання за ним права власності на
нежитлові вбудовані приміщення: "2-3" площею 14,8 кв.м.
"2-1" площею 24,5 кв.м. "3-2" площею 4,2 кв.м.
"2-4" площею 5,2 кв.м. загальною площею 44,8 кв.м., розташовані в м.
Ромни, бул. Московський, 1, обґрунтовано визнана місцевим господарським судом
такою, що  задоволенню не підлягає.

Стосовно зустрічних позовних вимог ПП “Комерсант” щодо визнання
частково недійсним п. 1.11. рішення виконавчого комітету Роменської міської
ради від 16.06.04р. № 183 та стосовно зобов'язання  ДКП «Роменська МБТІ» здійснити дії по
реєстрації нерухомого майна колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі в
цих частинах відповідно до п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу
України в зв'язку з тим, що зазначені вимоги повинні розглядатись в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України
суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні
ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Органи БТІ, які на підставі приписів Закону України “Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” та Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від
07.02.2002 р. № 7/5 здійснюють реєстрацію прав власності, є суб'єктами владних
повноважень, яким на основі законодавства делеговані владні повноваження у
сфері суспільних правовідносин, пов'язаних із здійсненням від імені держави дій
щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. Виконавчий комітет відповідно
до повноважень, наданих йому Законом України “Про місцеве самоврядування в
Україні”, є суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності підлягають вирішенню в порядку
адміністративного судочинства і належать до компетенції адміністративних судів.

Отже, в даному випадку вимоги ПП “Комерсант” щодо визнання
частково недійсним п. 1.11. рішення виконавчого комітету Роменської міської
ради від 16.06.04р. № 183 та стосовно зобов'язання  ДКП «Роменська МБТІ» здійснити дії по
реєстрації нерухомого майна слід розглядати в порядку адміністративного
судочинства, оскільки як другий так і третій відповідачі за зустрічним позовом
є суб'єктами владних повноважень в розумінні ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заявлена ПП “Комерсант” вимога про визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на нежиле нерухоме майно (адміністративний
будинок) загальною площею 430,9 кв.м. за адресою: бульвар Московський,1, за ЗАТ
“Вікторія+” в частині визнання права власності на вбудовані нежитлові
приміщення площею 44,8 кв.м. визнана судом першої інстанції такою, що
задоволенню не підлягає з тих підстав, що свідоцтво про право власності на
певний об'єкт не є правовстановлювальним документом. Таким
правовстановлювальним документом в даному випадку є рішення виконавчого
комітету Роменської міської ради від 16.06.04р. № 183.

У відповідності до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України,
кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2, цієї статті, визначені
способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права, визнання
правочину недійсним, припинення дії яка порушує право, відновлення становища
яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди, визнання
незаконними рішення, дій чи бездіяльності державної влади, органу влади
автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових
і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,
що встановлений договором або законом.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює,
змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та
застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того
суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто
офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований
на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для
суб'єктів цих відносин.

Таким актом, в даному випадку
є рішення виконавчого комітету Роменської міської ради від 16.06.04р. №
183 щодо оформлення права власності на нежиле нерухоме майно.

Однак, свідоцтво про право власності на нежиле нерухоме майно не
може бути визнано судом частково недійсним, оскільки воно не містить наведених
характеристик, а лише являється доказом на підтвердження виникнення відповідних
прав і може бути враховано в сукупності з іншими доказами по справі з наданням
йому відповідної оцінки. З урахуванням чого суд вважає, що ПП “Комерсант”
поданий позов, предмет якого не відповідає встановленим законом або договором
способам захисту прав.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками
господарського суду про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог в цій
частині, оскільки заявлена ПП “Комерсант”
вимога про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на
нежиле нерухоме майно не є способом захисту прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання, передбачених ст.20 Господарського кодексу України та
ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Однак ПП “Комерсант”  в
обґрунтування своїх зустрічних вимог та вимог, викладених в апеляційній скарзі,
не надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді належних доказів на
підтвердження наведених доводів, які, на думку колегії суддів, ґрунтуються лише
на міркуваннях та припущеннях, та не підтверджені ні документальними доказами,
ні матеріальними нормами права.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПП “Комерсант” позбавлена
фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення
господарського суду Сумської області від 11.07.2008 року по справі № 14/626
прийняте без порушень норм процесуального та матеріального права, а доводи з
яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою
для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 44, 45, 48
Цивільного кодексу УРСР (1963р.), ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 47
Закону України «Про господарські товариства», ст.ст. 3, 17 Кодексу
адміністративного судочинства України, ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1
ст. 103, ст. ст. 105, 110 Господарського процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 11.07.2008р. по
справі                  № 14/626 залишити
без змін.

Головуючий суддя
Такмаков Ю.В.

Судді
Барбашова С.В.

Плужник О.В.