КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2008                                                                                           № 33/184

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:           Авдєєва П.В.

Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Стеценко Т.М. ( за довіреністю)

від відповідача - Лазаренко А.С. ( за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.09.2008

у справі № 33/184 (Мудрий С.М.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Кард"

до                                                   Акціонерне товариство "Українська охоронно-страхова компанія"

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  стягнення 50334,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні позивач звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 50 334,58 грн., та судові витрати в розмірі 503,35 грн. - державне мито, 118,00 грн. - інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2008р. позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача 47 940,05 грн. – суму основного боргу, 1 490,00грн. – витрати за проведення судової експертизи, 479,40грн. – витрати по сплаті державного мита, 118,00 грн. – витрати на інформаційне технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач не погодившись з рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що експертом була встановлена сума збитку, що перевищує 80% ринкової вартості автомобіля, що автоматично тягне за собою вступ у дію „правила тотального збитку” регульованого пунктами 9.7-9.8 Договору страхування. Суд невірно розтлумачив доводи відповідача про „правило тотального збитку”. Відповідачу невідомо, якими доказами, джерелами, документами керувався суд, визначивши факт заборгованості АТ „УОСК” перед позивачем у розмірі 47940,05 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2008р. без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

06.12.2006          року між товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Кард» та

акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» укладено договір

добровільно страхування наземного транспорту (крім залізничного) № И 1-04.41558 від 06.12.2006р. (а.с.12-24) відповідно до умов якого відповідач приймає на себе обов'язок сплатити страхувальнику страхове відшкодування в межах страхової суми за шкоду, пов'язану з пошкодженням, знищенням або втратою застрахованих транспортних засобів та (або) додаткового обладнання, які належать позивачу на праві власності, а відповідач

зобов'язується вносити страховий платіж у визначені строки та виконувати умови цього

договору та правил страхування И1-04.

Відповідно до ч.І стаття 16 Закону України «Про страхування» договір страхування -це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч.І статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Частина 3 статті 18 Закону України «Про страхування» передбачає, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

11.12.2006 року позивач оплатив на рахунок відповідача страхову премію в розмірі 3 721,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 603 від 11.12.2006 року(а.с.27) з призначенням платежу: «страхова премія зг. дог. №КИ И1-04.41558 від 06.12.2006 року».

Відповідно до п.5.2 договору № И1-04.41558 від 06.12.2006 року початок дії договору страхування є 12.12.2006 року. Закінчення дії договору страхування о 24 годині 00 хвилин

11.12.2007          року при внесенні страхових платежів.

Об'єктом страхування став майновий інтерес страхувальника, пов'язаний з володінням, користуванням транспортним засобом СІТRОЕN ВЕRLINGO 1.9 D д.н. АА 7762 ВХ, що належить позивачу на праві власності.

Відповідно до довідки ГУМВС України в Київській області від 13.11.2007 року зазначено, що 11.11.2007 року на 24 кілометрі авто дороги Бориспіль-Дніпропетровськ сталось ДТП транспортного засобу «Сітроен» д.н. АА 7762 ВХ, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Кард», яким керував Купчишин Ю.В.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 3-4214 2007 року від 05.12.2007 року встановлено, що Купчишин Ю.В. 11.11.2007 року, близько 20 год. 00 хв. На 24 км. а/д Бориспіль-Дніпропетровськ керуючи автомобілем Сітроен, д.н. АА 7762 ВХ, не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки в результаті чого не справився із керуванням та скоїв зіткнення з деревом, чим порушив п.12.1, 2.3 ГІДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

12.11.2007          року позивач звернувся до відповідача із заявою-повідомлення про

настання страхового випадку.

Відповідно до ч.2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок -подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 3.1 договору № И1-04.41558 від 06.12.2006 року передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена цим договором страхування, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальника або вигодонабувачу.

Відповідно до п. 3.2.1 договору № И1-04.41558 від 06.12.2006 року одним із видів страхових ризиків є дорожньо-транспортна пригода.

05.12.2007р. листом вих. № 4079 ( а.с.48) відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення виплати страхового відшкодування на підставі п. 10.6.5 договору № И1-04.41558 від 06.12.2006 року, а саме страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо: буде з'ясовано, що причиною ДТП стала невідповідність шин, встановлених на ТЗ, умовам експлуатації. Оскільки, сезонність використання шин, встановлених на момент ДТП на застрахованому ТЗ, визначається як літня. їх використання в зимовий період є таким, що не відповідає вимогам відповідності шин умовам експлуатації транспортного засобу та порушує умови п. 11.2.8 договору страхування (утримувати ТЗ у справному стані, вживати заходів безпеки з метою запобігання заподіянню збитку ТЗ, дотримуватись вимог ГІДР).

З наявного в матеріалах справи протоколу огляду транспортного засобу від 11.11.2007 (а.с.40) року вбачається, що стан шин відповідає вимогам ПДР.

Також, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.11.2007 року (а.с.42) зафіксовано, що дорожньо-транспортна пригода сталася на асфальтобетонному покриті, стан покриття - «мокре».

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки, жодним чинним нормативно-правовим актом України, а також укладеним між сторонами договором страхування № И1-04.41558 від 06.12.2006 року не визначено сезонність шин з обов'язковим використанням сезонних шин на транспорті, тому, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Згідно до ч.І статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачає, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2008 року було призначено по справі № 33/184 судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку № 334 судової автотоварознавчої експертизи від 25.06.2008 року (а.с.86) встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу на момент винесення ухвали господарського суду м. Києва від 26.05.2008 року складає 52 452,64 грн., вартість відновлювального ремонту складає 48 344,75 грн.

Згідно ч.18 статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п.1.2 додатку № 1 до договору страхування серія КИ И1-04 № 41558 від 06.12.2006 року безумовна франшиза за ризиками ДТП - 0,5 %.

Відповідач стверджує, що укладеним між сторонами договором страхування передбачено, що сума страхової виплати не повинна перевищувати 80% вартості автомобіля та при цьому посилається на висновок № 334 судової автотоварознавчої експертизи від 25.06.2008 року, яким встановлено, що вартість матеріального збитку становить 52 452,64 грн., а ціна автомобіля на момент проведення експертизи - 64 420, 12 грн. (тобто 80% вартості автомобіля становить 51 536,09). Оскільки, п.9.7 договору добровільно страхування наземного транспорту (крім залізничного) № И1-04.41558 від 06.12.2006 року передбачено, що у випадку, коли вартість відновлювального ремонту ТЗ перевищує 80% його дійсної (оціночної) вартості на момент укладання договору страхування (що становить згідно п.4.2 договору 80 940,00 грн.), виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах «повна загибель ТЗ».

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 47940,05 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 1 490,00 грн. витрат за проведення судової експертизи та на підтвердження зазначеного факту надав платіжне доручення № 1717 від 02.07.2008 року(а.с.123) на суму 1 490,00 грн. з призначенням платежу: «висновок № 334 судової авто товарознавчої експертизи авт Citroen BerLingo, д/н АА 7762 ВХ, згідно рах. 240 від 27.06.2008 р.»

Стаття 44 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Тому, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 1 490,00 грн. витрат за проведення судової експертизи є обґрунтованою та правомірно була задоволена судом першої інстанції.

Витрати по оплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що оспорюване рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав до його скасування, або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу АТ „Українська охоронно-страхова компанія” залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м. Києва від 29.09.2008 р. по справі №33/184 залишити без змін.

3. Матеріали справи №33/184 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Корсак В.А.

Судді                                                                                          Авдєєв П.В.

Коршун Н.М.