ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2008 р.

№ 20/34

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –Делідон І.М.,

відповідача –

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Пріоритет" на рішення господарського суду Рівненської області від 26 травня 2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26 серпня 2008 року у справі за позовом ТзОВ "Доброслав-Луцьк" до Приватного підприємства "Пріоритет" про стягнення 25050, 06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за отриманий відповідачем металобрухт в сумі 24310 грн., індексу інфляції в сумі 656, 37 грн. та три проценти річних в сумі 83, 69 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 26 травня 2008 року (суддя Василишин А.Р.) позов задоволений. Стягнуто з відповідача на користь позивача 24310 грн. основного боргу, 656, 37 грн. інфляційних, 83, 69 грн. 3% річних, судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26 серпня 2008 року рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Приватне підприємство "Пріоритет" просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2007 року між сторонами у справі була укладена угода купівлі-продажу №15, за умовами якої позивач зобов'язався передати у власність відповідача, а відповідач –прийняти та оплатити металобрухт за ціною 1000 грн. за тонну.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 вказаної угоди кількість металобрухту та дата поставки визначаються згідно акту про прийомку-передачу металобрухту. Акт про прийомку-передачу є додатком до Угоди та підставою для проведення розрахунків з позивачем.

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, відповідач отримав від позивача металобрухт в загальній кількості 24310 кг на загальну суму 24310 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що відповідач за отриманий ним металобрухт з позивачем не розрахувався, розмір боргу відповідача складає 24310 грн., який обгрунтовано рішенням місцевого суду стягнуто з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, правильно стягнув з відповідача 656, 37 грн. збитків від інфляції за час прострочення платежу та 83, 69 грн. 3% річних.

За таких обставин, судові рішення відповідають вимогам закону і обставинам справи, тому підстав для їх зміни немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Рівненської області від 26 травня 2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26 серпня 2008 року залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Пріоритет" –без задоволення.

Головуючий, суддя В.Дерепа

Судді Б.Грек

Л.Стратієнко