ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 р.

№ 20/98/08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хотей"

на рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2008р. та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 10.04.2008р.

у справі №20/98/08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хотей"

до            Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал-Авіа"

про           стягнення 59 958,74 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хотей" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсал-Авто" і просило суд стягнути з останнього 48 427,24 грн. основного боргу та 11 531,50 грн. відсотків за неправомірне користування чужими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, отримавши від позивача грошові кошти у сумі 48 427,24 в рахунок оплати літака АН-2 згідно укладеного сторонами договору купівлі-продажу від 07.04.2005р. №1/8, літак не поставив, а продав його іншій особі. За таких обставин, позивач на підставі ст.ст.1212, 1214, 536 ЦК України п.6 ст.231, п.4 ст.232 ГК України просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти та стягнути відсотки за неправомірне користування ними. При цьому, позивач посилається на те, що факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу та факт продажу літака іншій особі встановлено рішенням господарського суду Запорізької області від 22.05.2006р. в іншій справі №26/39.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що спірні грошові кошти не є безпідставно отриманими, оскільки під час їх перерахування діяв договір купівлі-продажу. Крім того, зазначає, що відповідач повертав у серпні 2006 р. позивачу 22 000,0 грн. як попередню оплату за літак, проте останній ці кошти не прийняв та повернув їх відповідачу, що, на думку відповідача, унеможливлює нарахування на них процентів.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.02.2008р. (суддя Л.П.Гандюкова), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 10.04.2008р. (головуючий, суддя Коробка Н.Д., судді Колодій Н.А., Шевченко Т.М.), у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що вимоги не доведені і необґрунтовані, договори, які укладені між сторонами до цього часу не розірвані та не визнані недійсними, спірні грошові кошти перераховані не безпідставно.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішенням та постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення.

Відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами двох інстанцій встановлено, що 04.10.2004р. між сторонами була укладена угода про наміри укласти договір купівлі-продажу літака АН-2 UR-33642, відповідно до якої сторони домовились, що предметом договору купівлі продажу буде повітряне судно - АН-2 UR-33642, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер UR-33642. В цій угоді також зазначені такі відомості як: заводський номер літака, номер двигуна, номер винта та інші індивідуальні ознаки літака.

Пунктом 5 цієї угоди встановлено, що на момент її укладання товар –літак АН-2 UR-33642 не має Сертифікату льотної придатності повітряного судна. Відновлення льотної придатності повітряного судна можне здійснюватися з залученням інвестицій (поворотних грошових коштів) покупця (позивача). Кошти, витрачені покупцем на відновлення льотної придатності, фіксуються актом звірки внесених платежів та враховуються при проведенні розрахунків за договором купівлі-продажу повітряного судна. В акті звірки внесених платежів та виконаних по них обсягах робіт враховуються як банківські перерахування, так і придбання за готівку матеріалів (комплектуючих), передача готівкових коштів продавцю. Загальна вартість товару складає 5 000,0 доларів США. При розрахунках по договору купівлі-продажу враховується розмір інвестицій по пункту 5 цієї угоди.

07.04.2005р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу №1/8 предметом якого є повітряне судно АН-2, державний реєстраційний номер UR-33642, 1989 року випуску.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що передача товару продавцем покупцеві повинна бути здійснена протягом 3-х календарних днів з моменту повної оплати обумовленої вартості літака та оформлюється актом приймання-передачі. Загальна вартість договору складає 22 000,0 грн., у т.ч. ПДВ 3 666,67 грн. (п.4.2. договору).

Позивачем виконано свої зобов'язання щодо оплати товару, а саме перераховано відповідачу 22 000,0 грн. вартості літака. Також, з метою відновлення льотної придатності цього літака позивачем перераховано відповідачу 26 427,24 грн.

19.04.2005р. сторонами підписана накладна №31 про передачу літака, однак відповідач літак позивачу не передав.

Невиконання відповідачем зобов'язання щодо передачі у власність літака, стало підставою для звернення позивача до нього з позовом в іншій справі господарського суду Запорізької області №26/39 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме повернути позивачу із чужого незаконного володіння літак АН-2 реєстраційний номер UR-33642, вартістю 22 000,0 грн. у комплектації згідно умов договору купівлі-продажу.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.05.2006р. у справі №26/39, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2006р., у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що спірний літак відповідач продав іншій юридичний особі за іншим договором купівлі-продажу від 25.11.2005р. №23-11/05, що, у свою чергу, унеможливлює задовольнити позов, оскільки відповідач вже не володіє спірним літаком.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі до відповідача про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у сумі 22 000,0 грн., сплачених за літак відповідно до договору купівлі-продажу №1/8 від 07.04.2005р., та 26 427,24 грн., витрачених для відновлення його льотної придатності відповідно до угоди про наміри укласти договір купівлі-продажу літака від 04.10.2004р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди двох інстанцій виходили з того, що з огляду на вимоги ст.1212 ЦК України, спірні грошові кошти у сумі 22 000,0 грн. не є безпідставно отриманими, оскільки сплачені позивачем відповідно до договору купівлі-продажу літака, який не визнаний у встановленому законом порядку недійсним або розірваним, також позивач не відмовився від договору і не направляв вимогу відповідачу про повернення попередньої оплати за договором у сумі 22 000,0 грн.

Що ж до грошових коштів у розмірі 26 427,24 грн., то судами встановлено, що під час виникнення правовідносин з купівлі-продажу літака, між сторонами існували й інші договірні відносини, зокрема, які виникли внаслідок укладання договору доручення №21-10/2004 від 04.10.2004р., за умовами якого позивач зобов'язався обслуговувати Авіакомпанію в частині надання її робіт та послуг третім особам. Пунктами 1.2, 1.4 цього договору передбачено, що Авіакомпанія (відповідач) передає в тимчасове платне користування позивачу повітряне судно АН-2 1979 року випуску для виконання авіаційно-хімічних робіт на обслуговування інших галузей народного господарства України, а пунктами 3.2., 3.3., 3.4 договору встановлено, що всі витрати, пов'язані з експлуатацією повітряного судна (у т.ч. і по відновленню льотної придатності судна), несе повірений, тобто позивач.

За таких обставин, суди дійшли висновку про те, що платежі з призначенням "на відновлення льотної придатності повітряного судна" могли перераховуватися і за договором доручення, а тому однозначно вважати, що 26 427,24 грн. сплачені позивачем за відновлення льотної придатності літака саме за угодою про наміри укласти договір купівлі-продажу від 04.10.2004р., неможливо.

Одночасно суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав по іншому предмету позову або з інших підстав.

Так, із змісту ст.1212 ЦК України вбачається, що підставою виникнення зобов’язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Колегія суддів погоджується з доводами судів про те, що заявлений у справі позов не може бути задоволений на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки, як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, заявлена до стягнення сума у розмірі 22 000,0 грн. була сплачена позивачем добровільно, а саме на виконання ним умов договору купівлі-продажу. Вказаний договір не визнано у судовому порядку недійсним або розірваним, а відтак відповідач, в силу ст.1212 ЦК України, не є особою, яка набула спірні грошові кошти без достатньої правової підстави. З цих же мотивів погоджується колегія суддів й з тим, що інша суму 26 427,24 грн. також була перерахована відповідачем добровільно і на виконання угоди про наміри укласти договір від 04.10.2004р., а тому не є безпідставно отриманою.

Разом з тим, колегія суддів вважає передчасним висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки у разі, коли позовні вимоги не відповідають матеріально-правовим способам захисту, або обраний особою, яка звернулася з позовом, спосіб захисту не призводить до поновлення його порушеного права, але при розгляді спору буде встановлений факт порушення прав цієї особи (позивача), то суд має сам визначити належний спосіб судового захисту і ухвалити відповідне рішення щодо захисту порушеного права.

Відповідно до ст.4 ГПК України, господарський суд вправі самостійно визначатися стосовно законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні конкретного господарського спору незалежно від змісту вимог, викладених у позовній заяві, та не застосовує лише акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України. При цьому, самостійне визначення судом законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не є порушенням ст.83 ГПК України, оскільки вихід за межі позовних вимог у даному випадку відсутній.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з’ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов’язку.

Між тим, при вирішенні даного спору судами не досліджені повною мірою обставини порушення відповідачем прав позивача, на захист яких останнім подано позов.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами фактично виник спір відносно неправомірності дій відповідача, які полягають у невиконанні останнім своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу від №1/8 від 07.04.2005р. Помилкове обґрунтування позивачем своїх вимог іншими нормами законодавства, ні ж тими, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не може бути підставою для відмови у позові при наявності факту порушення відповідачем прав позивача. У даному випадку суду необхідно самостійно визначитися щодо законодавства, яке регулює спірні відносини і підлягає засновуванню. При цьому, це не буде вважатися зміною підстави позову, оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову у даній справі є вимога позивача щодо повернення відповідачем оплати товару, а підставою позову –невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу від 07.04.2005р. щодо передачі у власність оплаченого товару (літака). Позивач просить суд ухвалити судове рішення щодо цієї вимоги, обравши спосіб захисту свого права –присудження до стягнення з відповідача 48 427,24 грн., сплачених за товар.

З огляду на відмову позивачу в іншій судовій справі у задоволенні вимог про повернення попередньо оплаченого товару (літака), на спірні правовідносини поширюється дія частин 2 та 3 ст.693 ЦК України, відповідно до яких якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. При цьому, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Отже, порушення продавцем строку передання покупцю попередньо оплаченого товару породжує на стороні покупця дві правомочності, одну з яких позивач використав у даній справі, а саме вимагає повернення суми попередньої оплати, що випливає із суті заявлених вимог. При цьому реалізація цієї правомочності означає, що покупець конклюдентними діями відмовився від прийняття виконання. Відмову від прийняття виконання в такій спосіб у цьому випадку слід вважати такою, що ґрунтується на спеціальному положенні ч.2 ст.293 ЦК України і є правомірною. Тому немає підстав застосовувати ч.3 ст.612 ЦК України, яка допускає відмову від прийняття простроченого виконання тільки у разі втрати виконанням інтересу для кредитора.

Відповідно до 2. ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що під чужими грошовими коштами розуміються кошти, отримані в порядку попередньої оплати, а тому до відносин з приводу нарахування процентів на суму попередньої оплати слід за аналогією застосовувати ч.1 ст.1048 ЦК України, відповідно до якої у випадках, коли договором не встановлено інший розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Окрім того, частиною 4 ст.232 ГК України також передбачено, що відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

Отже, за неправомірне користування чужими коштами внаслідок ухилення від їх повернення боржник повинен сплатити відсотки на суму цих коштів. За своєю правовою природою відсотки не є різновидом неустойки, а є компенсацією кредитору за неправомірне користування понад встановлений строк коштами, які він має отримати від боржника. Розмір відсотків за порушення грошових зобов'язань визначається обліковою ставкою НБУ за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 ГК України).

Що ж до позовних вимог про стягнення 26 427,24 грн., витрачених для відновлення льотної придатності літака відповідно до угоди про наміри укласти договір купівлі-продажу від 04.10.2004р., то колегія суддів вважає, що цю угоду, а відтак і сплачені по ній кошти, не можна відокремлювати від основного договору купівлі-продажу, оскільки укладення сторонами обох угод було спрямовано на виникнення між ними правовідносин з купівлі-продажу повітряного судна АН-2, державний реєстраційний номер UR-33642, 1989 року випуску.

Надаючи оцінку платіжним документам, відповідно до яких перераховувалися ці кошти, судам двох інстанцій, за відсутності можливості достовірно встановити призначення цих платежів, необхідно було витребувати у відповідача у порядку ст.38 ГПК України, рахунки, на підставі яких сплачувалися кошти, а також розглянути питання щодо доцільності призначення судово-бухгалтерської експертизи, оскільки без з’ясування зазначених вище обставин висновок про відсутність у відповідача обов'язку повернути 26 427,24 грн., не може бути визнано обґрунтованим та законним.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, господарський суд повинен створювати сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Згідно ст.38 ГПК України, суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Проте, судами двох інстанцій не використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Враховуючи викладене, оскаржувані рішення та постанова підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хотей" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Запорізької області від 25.02.2008р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 10.04.2008р. у справі №20/98/08 скасувати.

3. Справу направити до господарського суду Запорізької області на новий розгляд.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій