ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№
42/162б

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Короткевича
О.Є. (доповідач у справі)

суддів
:

Заріцької
О.М., Хандуріна М.І.

розглянувши
матеріали касаційної скарги

Засновника
ТОВ "Укр-Ост-Вест" ОСОБА_1

на  постанову

господарського
суду Донецької області від 01.11.2004 року

у
справі

№42/162Б

за
заявою

Жовтневої
міжрайонної Державної податкової інспекції м. Маріуполь

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Укр-Ост-Вест"

про

банкрутство

за участю представників
сторін:

від
скаржника:  не з'явився;

від
арб. керуючого:   не з'явився;

від
ініціюючого кредитора: ОСОБА_2 дов. від 08.01.2008 року

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 18.10.2004 року за заявою Жовтневої міжрайонної Державної
податкової інспекції м. Маріуполь порушено провадження у справі №42/162-б про
банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ост-Вест" та
введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр-Ост-Вест".

Господарським
суд Донецької області 01.11.2004 року визнано банкрутом в порядку ст. 52 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" Товариство з обмеженою відповідальністю
"Укр-Ост-Вест", відкрито ліквідаційну процедуру у справі №42/162-б,
призначено ліквідатором банкрута ініціюючого кредитора ДПІ у Жовтневому районі
міста Маріуполь, зобов'язано останього письмово повідомити про визнання
Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Ост-Вест" банкрутом усіх
відомих йому кредиторів банкрута, а
ліквідатора зобов'язано провести ліквідаційну процедуру та надати суду свій
звіт та ліквідаційний баланс банкрута.

ОСОБА_1
не погоджуючись з постановою суду першої інстанції звернулась з касаційною
скаргою до Вищого господарського суду України на постанову господарський суд
Донецької області від 01.11.2004 року.

З
касаційної скарги вбачається, що заявник не згоден з вказаною постановою суду
першої інстанції тому звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського
суду України, в якій просить скасувати зазначену постанову суду першої
інстанції.

Ухвалою
Вищого господарського суду України від 05.09.2008 року прийнято касаційну
скаргу ОСОБА_1  на постанову
господарського суду Донецької області від 01.11.2004 року до провадження та
призначено скаргу до розгляду.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку
постанову суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку, про наявність правових підстав для задоволення
касаційної скарги, виходячи з такого.

Згідно
ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи  про
банкрутство  у порядку  провадження,
передбаченому  цим  Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом  України  "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ч. 1 ст. 52  Закону України  "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
у разі якщо
громадянин-підприємець - боржник або керівні органи   боржника
-   юридичної    особи
відсутні    за    її місцезнаходженням, або у разі ненадання
боржником протягом року до органів
державної  податкової  служби
згідно  із  законодавством податкових  декларацій,
документів  бухгалтерської  звітності,
а також за  наявності  інших
ознак,  що  свідчать
про  відсутність підприємницької  діяльності
боржника,  заява про порушення
справи про банкрутство відсутнього боржника може бути  подана
кредитором незалежно  від  розміру його вимог до боржника та строку
виконання зобов'язань. Отже, у контексті вказаної норми при розгляді справи за
правилами ст. 52 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" предметом доказування є
визнання місцезнаходження боржника -юридичної особи та факт відсутності
керівних органів юридичної особи за її місцезнаходженням.

Постанова суду про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є за своєю правовою природою
судовим рішенням, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення
для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки
повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні (Постанова Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 №11 із змінами на даний час).

За
правилами  статті  52 закону підстави для подання кредитором
заяви про порушення  справи про
банкрутство відсутнього боржника настають як у разі наявності будь-якої з
ознак, передбачених цією статтею, так і вразі їх сукупності  (з такими висновками погодився Верховний Суд
України у постанові від 10.02.2004 №04/087).

Місцевим господарським судом  в постанові
від 01.11.2004 року встановлено, що заборгованість Товариства з
обмеженою відповідальністю "Укр-Ост-Вест" перед бюджетом складає
55930,37 грн. та керівні органи боржника за місцезнаходження відсутні, що
підтверджується актом місцезнаходження боржника.

Відповідно
до вимог ст.1   Закону України   “Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців ” №755-IV від 15.05.2003р. в редакції Закону №
2452-1У від 03.03.2005,  місцезнаходження
юридичної особи -адреса органу або особи які відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону виступають від її імені ( далі -виконавчий
орган).

Відповідно
до статті 16, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" з метою
забезпечення органів  державної  влади,
а  також  учасників цивільного обороту достовірною   інформацією
про   юридичних   осіб
та   фізичних осіб - підприємців
створюється  Єдиного державного реєстру,
який містить повне найменування юридичної особи та скорочене у  разі
його наявності;   ідентифікаційний
код юридичної особи; організаційно-правова форма; місцезнаходження юридичної
особи; дата та номер
запису  про  проведення
державної  реєстрації юридичної  особи,
дати  та  номери
записів  про внесення змін до
нього;  серія та номер свідоцтва про
державну реєстрацію, дата видачі або заміни свідоцтва про державну реєстрацію; дані
про  установчі  документи,
дати  та  номери записів про внесення змін до них.

Статтею
17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців ”, який набув чинності  з
01.07.2004 року в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про
відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про
зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно
до вимог ч.1,3 ст.18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості , які підлягають внесенню
до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою.

Вказаний
Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про
відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Таким
чином, нормами законодавства, чинними на час розгляду даної справи судом першої
інстанції, передбачалося обов'язкове зазначення місцезнаходження юридичної
особи в її установчих документах, а у разі, коли відбувалася зміна
місцезнаходження, повинні були вноситись відповідні зміни до установчих
документів та проводитись державна реєстрація цих змін.

Колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає, що, відповідно до вимог ст. 34 ГПК України,   лише факт внесення  відомостей про відсутність юридичної особи за
її місцезнаходженням до реєстру може слугувати доказом відсутності боржника.

Однак,  матеріали справи не містять  підтвердження наявності в реєстрі запису про
відсутність юридичної особи боржника за її місцем знаходження.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону
України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців,  якщо до Єдиного державного
реєстру не  внесено  запис
про відсутність  юридичної  особи
за її місцезнаходженням,  то в
разі неодержання реєстраційної картки про підтвердження відомостей  про юридичну особу в установлений частиною
сьомою цієї статті строк, а також у разі одержання державним реєстратором від
органу державної податкової
служби   повідомлення   встановленого   зразка
про відсутність юридичної
особи  за  її
місцезнаходженням  державний
реєстратор  зобов'язаний  у строк,
що не перевищує десяти робочих днів з дати,  яка встановлена для подання реєстраційної
картки про підтвердження відомостей про юридичну особу,  або з дати одержання повідомлення від
органу  державної  податкової
служби,  направити
рекомендованим    листом    юридичній
особі   повідомлення   про необхідність подання державному
реєстратору  реєстраційної  картки про підтвердження відомостей про юридичну
особу. У повідомленні зазначаються підстава його надіслання, остання дата
одержання державним  реєстратором  реєстраційної
картки  від юридичної  особи
або  найменування  органу
державної  податкової служби, який
надіслав повідомлення про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням,
та дата цього повідомлення.

Судом також не здійснено своїх повноважень
передбачених ст. 38 ГПК України та не витребувано відомостей щодо Товариства з
обмеженою відповідальністю "Укр-Ост-Вест", які містяться в Єдиному
державному реєстрі та є необхідні для встановлення обставин справи.

Встановлення
відсутності  Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр-Ост-Вест" у зв'язку з наведеними в постанові
доводами, не являється достатнім доказом, виходячи з вимог  ст. ст. 1, 16-18 Закону України " Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" а також
ст. 52 Закону України" Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом",  ст. 34
ГПК України.

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у
відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

На
підставі викладеного, Колегія суддів Вищого господарського суду України  вважає, що господарський суд Донецької
області при прийнятті постанови про визнання відсутнього боржника банкрутом не
дав належну оцінку відсутності в Єдиному державному реєстрі запису про
відсутність юридичної особи боржника за її місцезнаходженням відповідно до
вимог Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців”, а тому дійшов передчасного висновку про подальший розгляд справи
за спрощеною процедурою шляхом визнання боржника банкрутом в порядку ст. 52
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом ”.

Згідно
вимог ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

В
контексті викладеного, Колегія суддів Вищого господарського суду України,
вважає за необхідне, постанову господарського суду Донецької області від
01.11.2004 року у справі №42/162-б скасувати, справу передати на новий розгляд
до господарського суду Донецької області.

При
новому розгляді справи суду слід дослідити наявність обставин відсутності
боржника та припинення ним господарської діяльності для ведення провадження у
справі за спрощеною процедурою відповідно до статті 52 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,
застосовуючи принципи оцінки доказів за їх належністю та допустимістю, а у
випадку встановлення відсутності правових підстав для здійснення провадження за
спрощеною процедурою, - прийняти рішення про можливість здійснення подальшого
провадження у справі за загальною процедурою ведення справ про банкрутство.

Приймаючи до уваги викладене та
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну
скаргу Засновника ТОВ "Укр-Ост-Вест" ОСОБА_1 на постанову
господарський суду Донецької області від 01.11.2004 року у справі
№42/162-б  задовольнити.

2. Постанову
господарський суду Донецької області від 01.11.2004 року у справі
№42/162-б  скасувати.

3.  Матеріали справи №42/162-б направити для  розгляду до господарського суду Донецької
області.

Головуючий суддя                                                            О. Є. Короткевич

Судді
А. О.Заріцька

М.І. Хандурін