ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 37/212

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Т.Б. Дроботової,

суддів :

Н.О. Волковицької,

Л.І. Рогач,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торос"

на ухвалу

Донецького апеляційного господарського суду від 06.09.2007р.

у справі

№37/212

господарського суду

Донецької області

за позовом

Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Торос"

про

стягнення 12835, 50 грн.

за участю представників:

позивача

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)

відповідачів

не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)

ВСТАНОВИВ:

Жовтнева міжрайонна державна податкова інспекція звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення заборгованості у загальній сумі 12 835, 50 грн., з якої: фінансові санкції по податку на прибуток 340 грн.; фінансові санкції по податку на додану вартість 12 495, 50 грн., посилаючись на порушення відповідачем підпунктів 2.1.4 пункту 2.1 статті 2, підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України " Про порядок погашення податкових зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та пункт 4 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу".

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.06.2005р. (суддя: Яманко В.Г.) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Торос" заборгованість у загальній сумі 12835, 50 грн., а саме заборгованість по фінансовим санкціям з податку на прибуток у розмірі 340 грн.; заборгованість по фінансовим санкціям з податку на додану вартість у розмірі 12495, 50 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Торос" подану апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької обласіт від 22.06.2008р., яка надійшла до апеляційного господарського суду 04.09.2007р. з клопотанням про відновлення строку на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.09.2007р. (головуючий суддя –Величко Н.Л., судді –М’ясищев А.М., Старовойтова Г.Я.) відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю "Торос" у задоволенні клопотання про відновлення строку для подачі апеляційної скарги; апеляційну скаргу повернено заявнику.

Ухвала суду вмотивовано положеннями статей Господарського процесуального кодексу України про порядок та строк апеляційного оскарження.

Відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги сторонами та внесення апеляційного подання прокурором можливе протягом трьох місяців з дня прийняття рішення місцевим господарським судом, що встановлено частиною другою статтею 93 Господарського процесуального кодексу України. Оскільки апеляційну скаргу подану після закінчення трьох місячного терміну оскарження рішення, апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і підлягає поверненню.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, товариство з обмеженою відповідальністю "Торос"звернувся до касаційної інстанції з касаційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та стягнути сплачене держмито по справі.

Сторони не скористалися правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши суддю –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (утому числі іноземці), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, які справи підвідомчі господарським судам.

В липні 2005 року прийнято Кодекс адміністративного судочинства України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року.

Згідно пункту 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Пунктом 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функції на основі законодавства в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є вимоги Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції щодо стягнення з відповідача фінансових санкцій по податку на прибуток та фінансових санкцій по податку на додану вартість, що склали заборгованість відповідача на користь Державного бюджету України у загальній сумі 12835, 50 грн.

Під час винесення ухвали апеляційний господарський суд розглянув даний спір за приписами Господарського процесуального кодексу України.

Однак такий висновок є помилковим, оскільки за своїм правовим змістом цей спір не є господарським і, відповідно, не підвідомчий господарським судам України.

Відповідно до пункту 4 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в України" від 04.12.1990 № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за законністю валютних операцій, додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, що видають ці документи, за наявністю торгових патентів.

Пунктом 6 статті 10 вищевказаного Закону передбачено, що податкові органи забезпечують застосування та своєчасне стягнення сум фінансових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України за порушення податкового законодавства, а також стягнення адміністративних штрафів за порушення податкового законодавства, допущені посадовими особами підприємств, установ, організацій та громадянами.

Згідно пункту 11 статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в України" органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право, зокрема, застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Отже, позов пред’явлений податковим органом про стягнення фінансових (штрафних) санкцій, стосується виконанням своїх функцій та обов’язків, як суб’єкта владних повноважень, а не у зв’язку із здійсненням ним у спірних правовідносинах господарської діяльності.

Виходячи з положень вказаних приписів законодавства, справа за позовом державної податкової інспекції до юридичної та фізичної особи про стягнення фінансових санкцій є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) та підвідомча адміністративному суду.

У відповідності з пунктом 7 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні, касаційні скарги та подання розглядаються в порядку встановленому цим Кодексом.

Відтак, Донецький апеляційний господарський суд приймаючи ухвалу у даній справі за приписами Господарського процесуального кодексу України вийшов за межі своєї компетенції, у зв’язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до Донецького апеляційного господарського суду для виконання приписів пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки судове рішення від 22.06.2005р. не може бути предметом касаційного оскарження в даному випадку, касаційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торос" задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 06.09.2007р. у справі № 37/212 господарського суду Донецької області скасувати.

Справу направити до Донецького апеляційного господарського суду для виконання приписів пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України .

Головуючий                     Т. Дроботова

Судді: Н.Волковицька

Л. Рогач