ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.09.08
р.
Справа № 39/152пн

Господарський
суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіной Н.С.

при
секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За
позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк

До
відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Донецьк

про:
визнання права власності

За
участю представників сторін

від
позивача ОСОБА_1 - особисто;

від
відповідача ОСОБА_2 - особисто;

В С Т
А Н О В И В:

Позивач,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької
області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Донецьк,
про визнання права власності будівлю магазину продовольчих товарів загальною
площею 110,0 кв.м., розташовану за адресою м. Донецьк, Київський район, вул.
Куйбишева (навпроти будинку № 260).

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на лист № 3 від 10.06.2008
р.,  від 12.06.2008р., від 17.06.2008 р.,
договір купівлі-продажу № 01/08 від 30.08.2005 р., акт приймання-передачі,
договір оренди земельної ділянки від 02.10.2006 р., рішення виконавчого
комітету Донецької міської ради № 229/2 від 26.04.2006 р., акт
приймання-передачі від 07.12.2006 р.

Відповідач
надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, посилався на відсутність
у позивача правовстановлюючих документів на спірне приміщення.

Вислухавши
пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані
докази, господарський суд встановив.

30.08.2005
р. між Продавцем, ОСОБА_3, та Покупцем, Приватним підприємцем ОСОБА_1,
було  укладено договір купівлі-продажу №
01/08, який за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу
майна та підпадає під правове регулювання норм статей  655-697 ЦК України.

Згідно
даного Договору Продавець Продає, а Покупець купує торговий павільйон з пакетом
проектно-кошторисної документації на його місцезнаходження, що розташований за
адресою м. Донецьк, вул. Куйбишева (навпроти буд. 260) в Київському районі.

На
виконання умов Договору Продавець передав, а Покупець прийняв у власність
торговий павільйон, що розташований за адресою м. Донецьк, вул. Куйбишева
(навпроти буд. 260) в Київському районі, що підтверджується актом
приймання-передачі, підписаного з боку обох сторін без зауважень та заперечень.

У
відповідності з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором
або законом.

Таким
чином, виходячи зі змісту норм 328, 334, 655, 664 ЦК України,  - позивач є добросовісним набувачем та
власником означеного торгового павільйону, отриманих на підставах, що
передбачені договором та не заборонені законом.

В
порядку визначеному Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом
України “Про оренду землі”, ст.ст. 792-797 ЦК України, а також іншими
нормативно-правовими актами прийнятими на їх виконання, позивачем згідно
договору оренди земельної ділянки від 02.10.2006 р. реєстр. № 2820, оформлене
право користування земельною ділянкою площею 110 кв.м. для експлуатації
існуючого торгового павільйону, яка знаходиться на території Київського району
м. Донецька, по вул. Куйбишева (навпроти будинку № 260).

Відповідно
до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке
вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст
права власності становлять три складові (ст. 117 ЦК України): право володіння,
користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно
до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

З
огляду на наведене, позивач, з метою реалізації власних прав на користування
об'єктом, а також в порядку реалізації права на свободу підприємницької
діяльності, передбаченого статтями 41-42 Конституції України і статтями 317-319
ЦК України, здійснив переобладнання існуючого торгового павільйону у магазин
продовольчих товарів - внаслідок чого утворився новий об'єкт цивільно-правового
обігу -  будівля магазину продовольчих
товарів.

У
зв'язку з закінченням будівельних робіт щодо переобладнання торгового магазину
під магазин продовольчих товарів  позивач
звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір оренди новоствореного
приміщення магазину.

Як
свідчить листування, відповідач відмовився від укладання з позивачем договору
оренди спірного приміщення, у зв'язку з відсутністю у останнього право
установчих документів на спірне майно.

Частина
1 ст. 376 ЦК України передбачає, що будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Будівельні
роботи здійснені позивачем без належного дозволу, відповідно до
проектно-кошторисної документації, що не затверджена належним чином.

Проте,
як свідчить представлений позивачем експертний висновок будівля магазину продовольчих
товарів, що розташована за адресою м. Донецьк, Київський район, вул. Куйбишева
(навпроти будинку № 260) відповідає діючим будівельним нормам та правилам, є
нерухомим майном та придатна для подальшої експлуатації за призначенням.

Відповідно
до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме
майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Земельна
ділянка під спірним об'єктом площею 0, 0110 га виділена позивачеві на підставі
рішення виконавчого комітету Донецької міської ради № 229/2 від 26.04.2006 р.
для експлуатації існуючого торгового павільйону.

Право
користування земельною ділянкою оформлене договором оренди земельної ділянки
від 02.10.2006 р.

Згідно
ч. 5 ст.376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати
за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо
це не порушує права інших осіб.

Таким
чином, право власності позивача на будівлю магазину продовольчих товарів
загальною площею 188, 7 кв.м., розташованого за адресою м. Донецьк, Київський
район, вул. Куйбишева (навпроти будинку № 260) виникло на законних підставах,
тому суд вважає безсумнівною наявність у позивача права власності на спірну
нерухомість. Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК
України, за висновком суду є властивим Будівлі, оскільки за матеріалами справи
Будівля розташована на земельній ділянці, а її переміщення є неможливим без
знецінення та зміни призначення.

У
відповідності до статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності
набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не
встановлене судом. Підприємець може вимагати усунення будь-яких порушень його
права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці
порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК
України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі
невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України  сторона повинна
довести ті обставини справи на які вона посилається,  як на підставу своїх вимог та заперечень.

На
час розгляду справи суду не надані документи, які б підтверджували, що
збудоване спірне майно порушує чиї-небудь права.

Позивач
на час розгляду справи володіє, користується та розпоряджається вказаним
майном.

Статтею
16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За
приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства,  установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають
право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

За
своїм загальноправовим змістом, вимоги позивача щодо визнання за ним права
власності на будівлю магазину продовольчих товарів, розташованого за адресою м.
Донецьк, Київський район, вул. Куйбишева (навпроти будинку № 260), - є засобом
захисту цивільного права у вигляді визнання права, передбаченого ст.ст. 16, 392
ЦК України, 20 ГК України.

Порушення
своїх прав позивач вбачає у відмові відповідача, Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, від укладання договору оренди спірного об'єкту, через відсутність
у  ОСОБА_1 правовстановлюючих документів
на спірний об'єкт.

Таким
чином, враховуючи, що відповідач, згідно правової позиції оспорює та не визнає
право власності позивача на означене приміщення магазину непродовольчих
товарів, суд доходить висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з
відповідним позовом.

З
огляду на наведене, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на
будівлю магазину продовольчих товарів, розташованого за адресою м. Донецьк,
Київський район, вул. Куйбишева (навпроти будинку № 260)., є такими, що
підлягають задоволенню, з урахуванням встановленої згідно експертного висновку
загальною площі будівлі магазину.

Судові
витрати  за клопотанням позивача
покладаються на нього.

На
підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 328,376 ЦК України, керуючись ст.ст.22,
33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Донецьк - задовольнити.

Визнати
за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 м. Донецьк право власності на будівлю
магазину продовольчих товарів загальною площею 188, 7 кв.м., розташовану за
адресою м. Донецьк, Київський район, вул. Куйбишева (навпроти будинку № 260).

В
судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може
бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя