ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2008 р.

№
23/226

Вищий
господарський  суд України у складі
колегії суддів:

Черкащенка
М.М., - головуючого,

Кузьменка
М.В., Самусенко С.С.,

розглянувши
матеріали касаційної скарги

СПД ФО
ОСОБА_1

на
постанову та  на рішення

Донецького
апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року господарського суду
Донецької області від 20.03.2008 року

у
справі господарського суду

Донецької
області

за
позовом

СПД ФО
ОСОБА_1

до

СПД ФО
ОСОБА_2

про

стягнення
20124,78грн.

В засіданні взяли участь представники:

-
позивача:

Бегман
Я.М.

-
відповідача:

не
з'явився

ВСТАНОВИВ:

У
липні 2007 року СПД ФО ОСОБА_1звернувся до господарського суду з позовом до СПД
ФО ОСОБА_2  про стягнення 9225,80 грн.
боргу, 3229,03 грн. втрат від інфляції та 796,20 грн. 3% річних.

В подальшому позивач неодноразово
уточнював позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з відповідача
20822,18 грн.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 20.03.2008 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року рішення
господарського суду Донецької області від 20.03.2008 року було залишено без
змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, СПД ФО ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить рішення
господарського суду Донецької області від 20.03.2008 року та постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року скасувати, та
прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доповідач:
Черкащенко М.М.

В
обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно
застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до
прийняття незаконних судових рішень.

Судова
колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови
від 29.12.76 №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності -на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України.

Судові
рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно
до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є
договори та інші правочини.

У
випадках, встановлених актами цивільного законодавства або  договором, підставою виникнення цивільних
прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно
ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин,
для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних
правових наслідків.

За
приписом статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін)
його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання,
строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо
строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного законодавства.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач за товарно-транспортною
накладною ЧВЛГ №000024 отримав від ДП "Чернігівський військовий
лісгосп" 16,5 м3 дощок та, як встановлено судом першої
інстанції, передав їх відповідачу по накладній № 4 від 15.06.2004 року.

Заборгованість
згідно накладної № 4 від 15ю06.2004 року становить 7425,00 грн.

Предметом
позову є стягнення заборгованості за поставлені дошки у кількості 19 м3
відповідно до накладної №4 від 15.06.2004 року на суму 9820 грн.

Судова
колегія зазначає, що факт отримання відповідачем дощок апеляційною інстанцією
не спростований.

Висновок
попередніх судових інстанцій щодо ненастання моменту сплати відповідачем боргу,
згідно ст. 530 ЦК України, судова колегія вважає помилковим, оскільки згідно
квитанції доданої до касаційної скарги вбачається, що претензія направлялась
відповідачу.

За
таких обставин суди усунулись від встановлення моменту настання обов'язку
відповідача сплатити борг.

Враховуючи
вище наведене, суди порушили вимоги ст. 43 ГПК України, неповно з'ясували
обставини справи, а тому судові рішення підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд.

На
підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117,
1119 -11111 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької
області від 20.03.2008 року та постанову Донецького апеляційного господарського
суду  від
28.05.2008 року

у
справі № 23/226 скасувати.

Справу
передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий,
суддя
М. Черкащенко

Судді
М. Кузьменко

С. Самусенко