ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№
40/150

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т.Б.
Дроботової -головуючого Н.О. Волковицької Л.І. Рогач

за
участю представників:

позивача

Рослік
М.О., дов. від 15.10.08р.

відповідача
третіх осіб

не
з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином) не
з'явилися (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк
"Капітал"

на
постанову

Донецького
апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року

у
справі

№ 40/150
господарського суду Донецької області

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Капітал"

до

Комунальної
лікувально-профілактичної установи "Дружківська міська лікарня № 1"

третя
особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

ОСОБА_1

третя
особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_2

про

стягнення
13790,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
"Акціонерно-комерційний банк "Капітал" звернулося до
господарського суду з позовом про стягнення з
Комунальної лікувально-профілактичної установи "Дружківська міська
лікарня № 1" суми 13709,09 грн. майнової шкоди, заподіяної джерелом
підвищеної небезпеки -належним відповідачу автотранспортним засобом, яким
керував працівник відповідача.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на встановлену вину водія
відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та статті 1187, 1172
Цивільного кодексу України, що встановлюють обов'язок відповідача відшкодувати
шкоду, заподіяну належним йому джерелом підвищеної небезпеки, яким керував
працівник відповідача.

Відповідач
відхилив позовні вимоги, вказавши на недоведеність належними доказами вини його
працівника у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 13.03.2008 року (судді: Підченко Ю.О.
- головуючий,   Новикова Н.Г., Морщагіна
Н.С.) позов задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача
збитки в сумі 13790,09грн., 137,90грн. витрат по сплаті державного мита,
118грн. витрат на судового процесу, 1314,12грн. витрат за проведення судової
експертизи.

Судове
рішення вмотивовано доведеністю матеріалами справи обставин, що свідчать про
настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього
руху України водієм відповідача, статтями 16, 22, 623, 1166, 1172,  187, 1192 Цивільного кодексу України,
статтями 20, 224, 225 Господарського кодексу України, що передбачають наслідки
у вигляді відшкодування відповідачем заподіяних збитків.

При
цьому судом зазначено про оцінку висновку судової автотехнічної експертизи про
вину водія  позивача у скоєнні ДТП
нарівні з іншими наявними у справі доказами відповідно до приписів статей 42 та
43 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 23.06.2008р. (судді: Геза Т.Д
-головуючий, Акулова Н.В., Діброва Г.І.) рішення місцевого суду скасовано; у
позові про відшкодування 13790,09грн. збитків відмовлено; з позивача стягнуто
на користь відповідача 137,90грн. судових витрат.

Суд
апеляційної інстанції вказав на неповне з'ясування місцевим господарським судом
обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного
рішення, відсутність у судовому рішенні мотивованого відхилення висновку
судового експерта та правової оцінки експертного висновку.

В
свою чергу апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем не
доведено наявність усіх складових, необхідних для відшкодування заподіяної
шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не
погоджуючись з висновками апеляційного господарського суду, позивач звернувся
до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову у даній справі, а рішення місцевого господарського суду
залишити в силі.

Касаційну
скаргу вмотивовано доводами про неправильне застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема порушенням статті
101 Господарського процесуального кодексу України при прийнятті доказів, які не
були предметом дослідження судом першої інстанції, скаржник вважає, що в основу
судового рішення у даній справі помилково покладено лише висновки судової
експертизи, що є суперечливими, при цьому не призначено повторну експертизу;
судом не враховано, що відповідач не спростував вини свого працівника у
завданні шкоди, що могло б бути підставою для звільнення від цивільно-правової
відповідальності.

Відповідач
не скористався правом на участь представника у судовому засіданні; у відзиві на
касаційну скаргу заперечив проти її доводів, вказавши на законність та
обґрунтованість постанови апеляційної інстанції.

Заслухавши
доповідь судді -доповідача, заслухавши пояснення представника позивача,
присутнього в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як
вбачається зі справи, спірні правовідносини сторін виникли в зв'язку із
заподіянням шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій з обох сторін
приймали участь автотранспортні засоби, тобто, джерела підвищеної небезпеки.

Спеціальними  нормами, які визначають поняття джерела
підвищеної небезпеки, підстави виникнення зобов'язання по відшкодуванню шкоди,
заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та порядок відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, є статті 1187
та 1188 Цивільного кодексу України.

Частиною
2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній
правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди
тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При  цьому особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода,
що завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи,
які завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що
мають істотне значення.

За
приписами статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа
відшкодовують шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх
трудових (службових) обов'язків.

Таким
чином, підставами виникнення цивільно-правової відповідальності за шкоду,
заподіяну внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки є наявність шкоди,
протиправна дія заподіювача шкоди, наявність причинного зв'язку між
протиправною дією та шкодою.

Як
встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається
з матеріалів справи, 13.11.2006р. по вул. Московській м. Дружківки Донецької
області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля вантажного
санітарного марки УАЗ-3741, державний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу,
під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля легковий хетчбек марки ВАЗ-21093,
державний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу, під керуванням водія ОСОБА_1 .

За
результатами зіткнення автомобілям було заподіяно механічні пошкодження, про що
складено протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

На
підстав висновку спеціаліста-товарознавця № 139/03 від 12.03.2007р. та
відповідно до кошторису (розрахунку) вартості ремонт (відновлення) розмір
заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди склав
13040,09грн., за складання висновку автотоварознавчого дослідження позивач за
ордером № 340 від 26.02.2007р.сплатив 750грн.

Як
вбачається з рішення місцевого суду, задовольняючи позов, суд визнав
встановленою вину водія відповідача на підставі наступних доказів, прийнятих
ним в якості належних та допустимих.

За
довідкою Дружківського МВ ГУ МВС України у Донецькій області № 7533 від
12.06.2007р. ДТП сталося внаслідок порушення водієм відповідача -ОСОБА_2. вимог
пунктів 10.1, 10.4. Правил дорожнього руху України, а матеріали по даному  факту направлені до Дружківського міського
суду.

Відділом
автотехнічної експертизи та оціночної діяльності НІЕКЦ ГУ МВС України в
Донецькій області надано висновок спеціаліста № 157/1 від 23.12.2004р., з якого
вбачається, що зіткнення автомобілів визначалось односторонніми діями водія
відповідача, що мав технічну можливість уникнути зіткнення, чого водій позивача
був позбавлений. Відтак дії водія відповідача не відповідали вимогам пунктів
10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору
знаходиться в причинному зв'язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. При
цьому відповідач та його водій не з'явилися на проведення автотоварознавчого
дослідження, про яке були повідомлені телеграмами.

В
свою чергу суд апеляційної інстанції послався на встановлені ним обставини
справи, що свідчать про відсутність усіх необхідних складових для притягнення
відповідача до цивільно-правової відповідальності, та не були повно з'ясовані
місцевим судом.

Зокрема,
апеляційний суд встановив, що 16.11.2006р. Дружківським МВ ГУ МВС України в
Донецькій області було прийнято постанову про відмову у порушенні кримінальної
справи у відношенні ОСОБА_2. у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину
та зазначено про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 124 КоАП України; однак вказана постанова була
скасована постановою Дружківського міського суду від 22.06.2007р., а матеріали
справи повернуті для додаткової перевірки.

30.05.2008р.
Дружківським МВ ГУ МВС України у Донецькій області прийнято постанову про
відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_1, та ОСОБА_2. та
встановлено, що винним у скоєнні ДТП є ОСОБА_1., матеріали щодо притягнення
якого до адміністративної відповідальності направлено у компетентні органи.

Відповідно
до висновку транспортно-трасологічної і автотехнічної експертизи № 3480/18,
3834/19 від 30.11.07р. у дорожньо-транспортній пригоді саме дії водія позивача
(ОСОБА_1 .) не відповідали пункту 13.1 Правил дорожнього руху України; а
відсутність у водія відповідача (ОСОБА_2 .) технічної можливості запобігти
зіткненню свідчить про відсутність причинного зв'язку між його діями та
автопригодою.

Висновки
апеляційного господарського суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах
та відповідають вище вказаним нормам Цивільного кодексу України, що були
правомірно застосовані апеляційним судом до даного спору.

Перевіривши
у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення у постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд в порядку статей 43,
99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і
об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності;
дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; при
цьому суд врахував положення статей 42, 43, 32, 33, 34,
43 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим з на підставі
норм Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу
України дійшов законних і обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні
позову.

Як
наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає
положенням статті 105 Господарського процесуального кодексу України  та вимогам, що викладені в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами
та доповненнями.

Доводи
касаційної скарги є взаємно суперечливими, оскільки саме зазначена
скаржником  у касаційній скарзі
відсутність рішення компетентного органу щодо винних дій водіїв-учасників ДТП
доводить необґрунтованість поданого ним позову.

Також
слід зазначити, що доводи касаційної скарги стосуються оцінки судами доказів,
наявних у матеріалах справи та не спростовують висновку суду апеляційної
інстанції про відсутність усіх необхідних складових для відшкодування
заподіяної шкоди.

Твердження
заявника про порушення і неправильне застосування  апеляційним господарським судом норм матеріального
та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого
підтвердження та суперечать матеріалам справи, виходять за межі касаційного
перегляду справи, в зв'язку з чим підстав для скасування зазначеної постанови
колегія суддів не вбачає.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117,
пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк
"Капітал" залишити без задоволення.

Постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 23.06.2008р. у справі № 40/150
господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л.
Рогач