ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.03.2008 р.
Справа № 19/141

За позовом
Приватного  підприємця ОСОБА_1, м.
Кременчук

до  Кременчуцької міської ради, м. Кременчук

треті особи які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1.
Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації, м. Кременчук

2. Кременчуцьке міське
управління земельних ресурсів, м. Кременчук,

3. Управління  містобудування  та архітектури м. Кременчука, м. Кременчук

про  визнання права власності  на самовільно
збудоване майно

Суддя  Безрук Т.М.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача:  ОСОБА_2 дов №01-38/4 від 04.01.2008 року

від третіх осіб: 1.ОСОБА_3 дов.
№61/1270 від 24.03.2006 року

2. не
з"явився

3. не
з"явився

Розглядається позовна заява про
визнання права власності  на
самовільне  будівництво  нежилового приміщення площею 20 кв.м, яке
розташоване за АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 05.06.2007р.
замінено відповідача неналежного відповідача - Кременчуцький міськвиконком на
належного відповідача - Кременчуцьку
міську раду.

Представник позивача надав
клопотання про відкладення розгляду справи в зв"язку із його зайнятістю у
слуханні кримінальної справи у м.Кременчуці. Доказів в підтвердження даного
клопотання суду надано не було, а тому
клопотання відхиляється.

Третя особа - Кременчуцьке
міжміське бюро технічної інвентаризації - у письмових поясненнях по суті спору
вказує, що кожному об'єкту нерухомого майна присвоюється окрема поштова адреса,
без якої ні в якому випадку не може здійснюватись державна реєстрація права
власності на об'єкт нерухомого майна. Позивач не звертався до БТІ з заявою про
проведення технічної інвентаризації приміщення, на яке позивач просить визнати
право власності, а тому визнати за ним право власності на зазначене приміщення
не можливо.

Відповідач у відзиві  проти позову заперечує вказуючи, що Кременчуцька
міська рада, як власник земельної ділянки, в порядку ст. 376 ЦК України заперечує
проти визнання права власності на нерухоме майно, розташоване по
вул.Чкалова, 192, за позивачем

В засіданні судом оголошено вступну
та резолютивну частини рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників відповідача та третьої особи, суд встановив:

29.11.2005 року між приватним
підприємцем Пановом Геннадієм Олексійовичем (далі-позивач) та Кременчуцькою
міською радою (далі-відповідач) укладено договір оренди земельної ділянки
загальною площею 0,1189 га., яка надавалася позивачу для експлуатації та
обслуговування будівель та споруд виробничого призначення по АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що ним  на зазначеній земельній ділянці самовільно
побудовано капітальне нежитлове приміщення площею 20 м.кв. Дане приміщення
вийшло за межі земельної ділянки.

Позивач прохає суд визнати за ним
право власності на  самовільно збудоване
майно на підставі ст.ст. 373, 375, 376 ЦК України.

Посилання позивача на ст. 375 ЦК
України як на підставу даного позову є неправомірним, оскільки даною нормою
регулюються питання щодо права власника земельної ділянки на забудову
цієї ділянки. В даному випадку позивач є орендарем земельної ділянки за
договором від 29.11.2005р., доказів набуття її у власність позивачем суду не
надано.

За ч.1 ст. ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самовільним
будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або
з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Доказів наявності  належного дозволу чи належно затвердженого
проекту на будівництво спірної споруди позивач суду не надав, отже дана споруда
відноситься до самовільного будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК
України особа,  яка  здійснила
або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно ч.3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути  за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку
особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як
зазначає позивач у позові,  спірна
будівля побудована  з виходом за межі
земельної ділянки, наданої позивачу в оренду за договором  від 29.11.2005р. Це підтверджено
представником відповідача та БТІ в судових засіданнях.

Крім того,  за договором оренди  від 29.11.2005р. дана земельна ділянка  надавалася позивачу для експлуатації та
обслуговування будівель та споруд виробничого призначення по АДРЕСА_1, а не
для будівництва.

Доказів надання земельної
ділянки  під уже збудоване майно, з
огляду на те, що будівля виходить за межі орендованої ділянки, позивач суду не
надав.

За ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо  власник
(користувач)  земельної  ділянки
заперечує проти  визнання  права власності на нерухоме майно за
особою,  яка здійснила  (здійснює)
самочинне  будівництво  на
його  земельній ділянці,  або
якщо  це  порушує права інших осіб,  майно підлягає знесенню особою,  яка здійснила (здійснює) самочинне  будівництво, або за її рахунок.

Відповідач - Кременчуцька міська
рада, як власник земельної ділянки у відзиві на позовну заяву заперечує
проти  визнання за позивачем права
власності на нерухоме майно, розташоване по вул.Чкалова, 192, вказуючи, що
спірне приміщення не могло бути побудоване позивачем, оскільки воно
експлуатується вже тривалий час. В підтвердження зазначеного відповідач надав
витяг з висновку спеціаліста НОМЕР_2/3-07 (в матеріалах справи).

Для встановлення періоду проведення
будівництва спірної споруди, ухвалою суду від 12.12.2007 р.  призначено судову будівельно-технічну
експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського
науково-дослідного інституту судових експертиз ім.М.С. Бокаріуса, та
зобов"язано позивача оплатити вартість проведення експертизи.

Листом №895 від 28.01.2008 року
Полтавське відділення Харківського науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. М.С. Бокаріуса повернуло матеріали справи без виконання
експертизи в зв"язку із несплатою позивачем попередньої оплати вартості
експертизи.

Також, позивач не надав суду належних
доказів в підтвердження того, що  саме
він здійснив будівництво спірної будівлі.

Надані позивачем  накладна НОМЕР_1 від 24.05.2006р. та накладна
НОМЕР_2 від 24.05.2006р. не можуть бути достатнім доказом  будівництва спірної споруди позивачем,
оскільки не містять інформації на який об"єкт витрачено зазначені в них
матеріали. Доказів укладення угод на будівництво зі спеціалізованими
організаціями (підприємствами) чи відповідними фахівцями позивач суду не надав.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з викладеного, позивач
не довів ті обставини на які він посилається як на підставу позову.

Відповідно до п.1.6. Тимчасового
положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно
затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5,
реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна,
будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому
порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим
БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Позивач не виконав вимоги п.1.6
вказаного тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності
на нерухоме майно, так як, не замовив у БТІ матеріали технічної інвентаризації
спірного майна які необхідні для визнання за відповідачем права власності на
самовільно збудоване майно, яке розташоване за АДРЕСА_1.

Позивач доказів в спростування
вищевикладеного чи доказів в підтвердження своїх позовних вимог суду не надав.

З огляду на викладене суд приходить
до висновку, що позовні вимоги не обгрунтовані і задоволенню не
підлягають.

Керуючись статтями  49,
82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У
позові відмовити.

Суддя                                                                                                              Безрук
Т.М.

Рішення
підписано: