ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.06.08
Справа №16/13-пн-08

Колегія суддів
Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

, Хуторной В.М.

при секретарі: Пересада
О.В.

за участю:

представників
прокуратури: не з'явився;

представників позивача:
Репін К.К., довіреність № 1-13-86 від 25.09.2006р.;

представників
відповідача:  ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_1
від 08.05.2006р.;

представників
відповідача:  Лісовська Н.В., довіреність
№ 118721 від 04.02.2007р.;

представників третьої
особи: не з'явився.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

на рішення господарського
суду Херсонської області від 27.03.2008р. у справі  № 16/13-ПН-08

за позовом: Заступника
прокурора Суворівського району м. Херсона в інтересах держави в особі
Херсонської міської ради, м. Херсон

до відповідача:
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління з
контролю за використанням земель у Херсонській області, м.Херсон

за участю прокурора
Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон

про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки

Розпорядженням  голови Запорізького апеляційного
господарського суду № 1211 від 24.06.2008р. справа № 16/13-ПН-08 передана для
розгляду колегії суддів у складі: головуючий: Яценко О.М., суддів:  Кагітіна Л.П., Хуторной В.М..

Колегія суддів прийняла справу до
провадження.

За згодою представників позивача та
відповідача у судовому засіданні 24.06.2008р. оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Рішенням господарського
суду Херсонської області від 27.03.2008р. у справі  № 16/13-ПН-08 (суддя Немченко Л.М.) позовні
вимоги задоволені.

Задовольняючи позовні вимоги суд
зазначив, що відповідно до приписів ст. 120 Земельного кодексу України покупець
нерухомого майна набуває права землекористувача, яке слід оформити у порядку,
визначеному цим кодексом. Відповідач у судове засідання надав договір
купівлі-продажу будівлі гаражів від 17.08.2005р., за яким він набув права
власності на придбане ним майно. Також, відповідач надав суду копію клопотання
від 19.12.2007р., переданого до Херсонської міської ради про виділення
земельної ділянки під цільове використання - розміщення СТО. На день розгляду
справи відповідач не надав доказів, що вищезазначене клопотання розглянуто
Херсонською міською радою. У зв'язку з чим, суд задовольнив позовні вимоги та
зобов'язав відповідача оформити належним чином право землекористування
земельною ділянкою площею 450,5 кв.м, що знаходиться під гаражами, які належать
йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 17.08.2005р.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Приватний підприємець ОСОБА_1, м. Херсон (відповідач у справі) оскаржує його до
апеляційної інстанції, звернувшись із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що
суд при винесенні рішення порушив норми матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував всі обставини, що мають значення для справи. Вказує, що судом
було постановлене рішення у відсутність представника відповідача. Стверджує, що
його не було повідомлено належним чином про час та місце засідання, оскільки
ухвалу та копію змінених позовних вимог було направлено на адресу: м. Херсон,
вул. Дзержинського, 19-а, кв.2, де відповідач фактично не знаходиться. Таким
чином, відповідач був позбавлений можливості надати заперечення проти заявлених
змінених позовних вимог та прийняти участь у судовому засіданні.

Крім того, заявник зазначає, що
співвласниками гаражів загальною площею 450,0 кв.м є ОСОБА_1. та ОСОБА_2. Таким
чином, господарським судом, на його думку, було прийнято рішення про права та
обов'язки особи, яку не було залучено до участі у справі.

Також, вказує, що прокурором не був
наданий суду розрахунок завданих збитків, у зв'язку з чим судом при вирішенні
питання про розмір заподіяної шкоди не встановлено з чого саме складається
розмір завданих збитків.

З огляду на вищевикладене, просить
рішення господарського суду скасувати та припинити провадження по справі.

В судовому засіданні відповідач та його
повноважний представник підтримали доводи апеляційної скарги, наполягають на
скасуванні рішення господарського суду.

Представник позивача у судовому засіданні
24.06.2008р. та у відзиві заявив, що з поданої апеляційної скарги вбачається,
що відповідач не заперечує проти факту самовільного зайняття спірної земельної
ділянки, оскільки не надає суду жодного доказу щодо оформлення або звільнення
ділянки. Вважає, що рішення господарського суду ґрунтується на повному
з'ясуванні обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих обставин, постановлено, відповідно до
вимог чинного законодавства. Просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, рішення - без змін.

Прокурор та третя особа по справі,
сповіщені належним чином про час і місце розгляду апеляційної скарги,
повноважних представників до судового засідання не направили, письмових
пояснень не надали. Причини неявки суду невідомі.

Згідно ст. 99
Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному
обсязі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали
справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача та
відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Спірна земельна ділянка, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1надана відповідачу у тимчасове користування на правах
оренди строком на 5 років на підставі рішення Виконкому Запорізької міської
ради за № 119/33 від 25.02.1998 року за рахунок земель Запорізької міської
ради, загальною площею 2,525 га, в тому числі, площею 2,405 га для
функціонування гаражів, площею 0,12 га спільно з гаражно-будівельним
кооперативом "Антей" та ЗАТ "Комплекс" для функціонування
автодороги та під'їзду (а.с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Запорізької
міської ради № 307/24 від 04.06.1998 року внесені зміни у рішення за № 119/33
від 25.02.1998 року наступного змісту: замість цифр "2,525" на
"2,7928" та замість "2,405" цифри "2,7072",
замість "0,12" цифри "0,0856".

На виконання п. 4.1 рішення Виконкому
Запорізької міської ради за №119/33 від 25.02.1998 року між позивачем та
відповідачем укладений договір на право тимчасового користування земельною
ділянкою на умовах оренди від 04.06.1998 року, строк дії якого - до 26.02.2003
року (а.с. 89).

Прокуратурою Хортицького району м.
Запоріжжя із залученням фахівців управління з контролю за використанням та
охороною земель у Запорізькій області проведено перевірку щодо додержання
відповідачем вимог земельного законодавства. В ході перевірки, на думку
заявника позовної заяви, виявлено факт самовільного зайняття відповідачем
земельної ділянки загальною площею 2,79 га по АДРЕСА_1 для функціонування
гаражів.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і
процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну
скаргу такою, що підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до статті 3 Земельного кодексу
України від 18 грудня 1990 року, який діяв на момент укладення договору оренди
від 04.06.1998 року, розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в
межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування
та вилучають їх.

Порядок надання земельних ділянок в
редакції Земельного Кодексу 1992 р. регламентувався ст.ст. 17-26. В ст. 22
Земельного Кодексу України зазначено, що приступати до використання земельної
ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що
посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

При зверненні із позовними вимогами
прокурор зазначає, що відповідач спірну земельну ділянку займає самовільно, що
є порушенням норм земельного законодавства. Зазначене твердження є таким, що не
відповідає дійсності з огляду на наступне:

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про державний контроль за використанням та охороною земель"
самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії особи, які свідчать про
фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати
земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання
документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

З суб'єктивного боку самовільне зайняття
земель завжди є навмисним порушенням закону, спрямованим на заволодіння
земельною ділянкою.

Як свідчать матеріали справи, відповідач
приступив до використання (оренди) спірної земельної ділянки на підставі
договору оренди від 04.06.1998 року. Договір укладений у відповідності до вимог
діючого на момент укладення договору законодавства. У встановленому
законодавством порядку недійсним не визнаний.

В
період дії договору оренди набув чинності новий Земельний Кодекс України та
Закон України «Про оренду землі».

Пунктом 7 розділу Х Перехідних положень
Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи, які
одержали у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні
ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Зміна земельного законодавства не
призводить до зміни титулів, що підтверджується також рішенням Конституційного
суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України
щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92,
пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України  по справі N 1-17/2005 від 22 вересня 2005
року.

Тобто договір оренди укладений у
відповідності до вимог положень Земельного Кодексу 1992 р. продовжує діяти і
після прийняття нового законодавства, що регулює земельні правовідносини, при
цьому, порядок подовження дії договору визначається новим законодавством.

У відповідності до статті 33 Закону
України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено
договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до
умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця
протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню
на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Подовження дії
договору, передбачено також пунктом 4.2. рішення Виконкому Запорізької міської
ради за №119/33 від 25.02.1998 року. Згідно зазначеного пункту передбачена
можливість подовження терміну дії договору оренди, у разі, якщо виконком
Запорізької міської ради не заперечить проти такого подовження.

Відповідно до п. 34 статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Як підтверджують матеріали справи, ні
прокурором, ні позивачем в процесі розгляду справи не надано будь-яких доказів
того, що на пленарному засіданні Запорізької міської ради, було вирішене
питання щодо припинення користування відповідачем спірною земельною ділянкою,
яка була надана, як вище зазначалось відповідно до законодавства, що діяло на
час виникнення спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів констатує відсутність факту самовільного зайняття відповідачем спірної
земельної ділянки. Використання раніше наданої ділянки без приведення
документів у відповідність до вимог нового законодавства не є тотожним поняттю
«самовільне зайняття земельної ділянки» у розумінні нині діючого законодавства.
Тобто відповідач набув право на користування земельною ділянкою в установленому
законодавством порядку, і його дії не можна кваліфікувати як самовільне
зайняття земельної ділянки, А відтак, відсутні підстави для задоволення
позовних вимог щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Крім того, статтею 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Як свідчать матеріали справи, прокурор
звернувся до суду в інтересах виконавчого комітету Запорізької міської ради.

У відповідності до статей 10, 26 Закону
України “Про місцеве самоврядування” міські Ради є органом місцевого самоврядування,
що представляють відповідні територіальні громади і здійснюють від їхнього
імені і в їхніх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.
Однією з основних функцій держави, що віднесена до відання саме міських рад, це
регулювання земельних відносин. Слід зазначити, що в п. 12 Перехідних положень
Земельного Кодексу України вказано, що до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених
пунктів, крім земель, переданих в приватну власність, здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради. Ці положення законодавства прокурору необхідно
враховувати при зверненні із подібними позовними вимогами.

Крім того, стаття 153 Земельного кодексу
України гарантує недоторканість права власності на земельну ділянку. Власник
вправі вимагати відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку
порушення прав. У відповідності до статті 212 ЗК України самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Як
вище зазначалось, при зверненні із позовом, прокурором ці обставини не
враховані і позов направлений на захист прав власника, поданий безпідставно в
інтересах виконавчого органу Запорізької міської ради, хоча саме міська рада (а
не її виконавчий орган) є розпорядником землями в межах населених пунктів.

До того ж, відповідачем вчинені дії щодо
належного оформлення відповідних документів для подальшого використання
земельної ділянки, сплачується орендна плата, із зазначенням призначення
платежу «згідно дог. № 2298 від 25.02.1996р.», яка зараховується до місцевого
бюджету. Але, суд першої інстанції зазначені обставини не перевірив та оцінки
їм не надав.

Обґрунтовуючи правомірність заявлення
позовних вимог суд першої інстанції неправомірно послався на дані Земельного
кадастру, оскільки дані кадастру не є підставою для виникнення орендних
правовідносин, а лише відображають
правовідносини, що фактично склались. Невідображення у земельному
кадастрі тих чи інших правовідносин, не тягне за собою їх припинення,
розірвання, визнання недійсними, таке інше.

Господарський процесуальний кодекс
передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, але рішення господарського суду зі спору
може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27
ГПК). Така третя особа виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї
існують певні правові відносини.

Відповідно до статті 27 ГПК така третя
особа може бути притягнута до участі у справі за її заявою, а також за
клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду. Допущення
або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у
справі вирішується ухвалою до прийняття господарським судом рішення з
урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Але
всупереч вищезазначеним положенням законодавства, господарський суд Запорізької
області, без відповідного вирішення питання щодо залучення Гаражно-будівельного
кооперативу “Антей”, м.Запоріжжя в якості третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, зазначає в
процесуальних документах, останнє в якості учасників процесу. Ухвала з приводу
залучення Гаражно-будівельного кооперативу “Антей” до складу учасників процесу
не виноситься, необхідність участі у справи не мотивована.

До
того ж, в процесі розгляду справи, прокурором була подана, в порядку ст. ст.
66,67 заява про вжиття заходів щодо забезпечення позову (а.с. 31-34).
Господарський суд жодним чином не відреагував на зазначену заяву, жодних
відомостей щодо задоволення вище зазначеного клопотання або відмови у
задоволенні заяви матеріали справи не містять.

Апеляційний господарський суд вважає за
необхідне зазначити, що справа №11/461/07 розглянута судом першої інстанції з
порушенням двохмісячного строку передбаченого статтею 69 ГПК України. Заява від
21.08.2007 року (а.с. 36), яка міститься в матеріалах справи, не може вважатися
заявою передбаченою частиною 4 статті 69 ГПК України, оскільки зазначена  стаття передбачає подання такої заяви обома
сторонами по справі або стороною за погодженням з іншою стороною. Сторонами в
судовому процесі є позивач та відповідач (ст. 21 ГПК України). Вищезазначена
заява відповідачем не підписана, а відтак справа розглянута судом з порушенням
строку встановленого для розгляду справи без.

Разом з цим, колегія суддів не приймає до
уваги доводи заявника апеляційної скарги, щодо неповідомлення судом першої
інстанції відповідача про час та місце судового засідання. Особи, які беруть
участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом,
якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві (п. 3.6. Роз'яснення ВАСУ Про деякі питання
практики застосування Господарського процесуального кодексу України від
18.09.1997 року № 02-5/289). Як свідчать матеріали справи, саме за адресою
зазначеною прокурором в позовній заяві, судом першої інстанції направлялись
процесуальні документи по справі.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу на наступне: як вище зазначалось, господарським судом на
виконання рішення по даній справі видані накази. Сторони не позбавлені права, в
порядку статті 117 ГПК України, з урахуванням результатів перегляду рішення в
апеляційній інстанції, звернутись із відповідною заявою до господарського суду
Запорізької області.

Разом з цим, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на неправомірне найменування судом першої інстанції
відповідача як Гаражно-будівельний кооператив “Сокіл”, м.Запоріжжя. Як свідчать
надані до справи документи, правильним найменуванням відповідача є
Гаражно-будівельний кооператив “Сокол”, м.Запоріжжя (а.с. 15,18). Колегія
суддів в поряду статті 89 ГПК України виправляє зазначену описку у всіх
процесуальних документах по справі № 11/461/07.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про законність та обґрунтованість апеляційної скарги,
рішення господарського суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 101 - 105
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Виправити описку. Позивачем по справі
вважати Гаражно-будівельний кооператив “Сокол”, м.Запоріжжя.

Апеляційну скаргу Гаражно-будівельного
кооперативу “Сокол”, м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької
області від 11.09.2007 року по справі №11/461/07 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької
області від 11.09.2007 року по справі №11/461/07 скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Хуторной В.М.