ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.12.2008 року                                                            Справа № 14/165

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі :

головуючого судді                     Якушенко Р.Є.

суддів                                        Бородіної Л.І.

Іноземцевої Л.В.

Склад судової колегії призначено розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 30.10.2008.

при секретарі

судового засідання                    Яковлевій І.А.

за участю представників сторін:

від позивача                              Фердман Є.Г., дов. №б/н 05.03.2008

від відповідача                    не прибув

Розглянувши

апеляційну скаргу                    Товариства з обмеженою відповідальністю „Видавничий дім „Індепендент медіа”, м. Київ

на рішення

господарського суду           Луганської області

від                                         07.10.2008

у справі                               № 14/165 (суддя Лісовицький Є.А.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю

„Видавничий дім „Індепендент медіа”, м. Київ

до відповідача                    Товариства з обмеженою відповідальністю

„Прес-сервіс”, м. Луганськ

про                                        стягнення 27454 грн. 57 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.10.2008 у справі №14/165 (суддя Лісовицький Є.А.) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Видавничий дім „Індепендент медіа” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Прес-сервіс” про стягнення 27454 грн. 57 коп., де 25488 грн. 78 коп. –борг за товар, 1599 грн. 84 коп. –пеня за прострочення оплати, 186 грн. 83 коп. 3% річних та 179 грн. 12 коп. інфляційних нарахувань.

Рішення господарського суду з посиланням на норми статей 526, 530 Цивільного кодексу України мотивоване необґрунтованістю заявлених вимог.

Відмовляючи в позові місцевий господарський суд дійшов висновку, що у відповідача не наступив обов’язок здійснити оплату товару, відповідно, не наступило прострочення грошових зобов’язань.

Позивач у справі не погодився з вказаним рішенням господарського суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує наступне.

Постановляючи рішення суд першої інстанції неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідив тієї обставини, що відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар в сумі 229 грн. 22 коп., що свідчить про належне виконання позивачем зобов’язання з надання відповідачу рахунку-фактури.

Той факт, що відповідач частково здійснив оплату товару свідчить про наявність у відповідача рахунку і всіх документів необхідних для виконання зобов’язань з оплати товару.

Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема статтю 530 Цивільного кодексу України, яка не може застосовуватися до спірних правовідносин та дійшов висновку, які не відповідають обставинам справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, не скористався правом участі в судовому засіданні.

Відповідно до статей 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія апеляційної інстанції

ВСТАНОВИЛА:

Між сторонами за позовом 01.01.08 укладено договір №23 поставки періодичних видань засобів масової інформації за умовами п. 2.1 якого постачальник, позивач у справі, передає, а покупець, відповідач у справі, приймає та оплачує друкарську продукцію (далі «видання») на умовах, визначених цим договором.

Вартість видань сторони визначили у додатку №2 до договору, який є невід’ємною частиною договору та підтверджується згідно пункту 3.1 постачальником, позивачем у справі, в рахунку-фактурі за 7 днів до дня офіційної видачі.

Пунктом 5 договору сторони визначили порядок розрахунків відповідно до умов якого постачальник, позивач у справі, отримавши замовлення покупця, відповідача у справі, виставляє відповідачу рахунок на 100% передоплату вартості видань, який повинен бути оплачений відповідачем у справі на умовах передплати не пізніше дня, що передує дню відвантаження видань із складу позивача.

Згідно пункту 6.1 договору видання поставляються покупцю, відповідачу у справі, по факту 100% передоплати.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 25667 грн. 90 коп., пені за прострочення оплати в сумі 1599 грн. 84 коп. з 12.05.08 по 31.07.08. та 3% річних у сумі 186 грн. 83 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що він поставив відповідачу відповідно до умов договору наступні видання: „Соsmopolitan в Україні” стандартного формату, „Соsmopolitan в Україні” міні формату за накладними № 626 від 11.03.2008 р. на суму 7120 грн., № 1304 від 12.05.08 на суму 8970 грн., № 1707 від 09.06.2008 р. на суму 9628 грн., всього на суму 25718 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату товару, неоплаченим залишився товар на суму 25488 грн. 78 коп.

Відповідач під час розгляду справи місцевим господарським судом заперечень щодо пред’явлених вимог не подав, участі у судових засіданнях не приймав.

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.10.08 у задоволенні позову відмовлено.

Перевіривши матеріали справи, правильність юридичної оцінки місцевим господарським судом обставин справи та повноту їх встановлення, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору поставки періодичних видань засобів масової інформації № 23 від 01.01.08, за умовами якого «постачальник», позивач у справі, передає, а «покупець», відповідач у справі, приймає та оплачує друкарську продукцію на умовах, визначених цим договором.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки –різновидом договору купівлі-продажу і до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд встановив, що позивач поставив відповідачеві наступні видання: „Соsmopolitan в Україні” стандартного формату, „Соsmopolitan в Україні” міні формату за накладними № 626 від 11.03.2008 р. на суму 7120 грн., № 1304 від 12.05.08 на суму 8970 грн., № 1707 від 09.06.2008 р. на суму 9628 грн., всього на суму 25718 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату товару, неоплаченим залишився товар на суму 25488 грн. 78 коп.

Довіреності на отримання товару та докази часткової оплати отриманого товару позивачем надані не були, незважаючи на те, що вони неодноразово витребувалися судом першої інстанції (а.с. 1, 41).

Не надані такі докази позивачем і під час апеляційного перегляду рішення.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що довіреності відповідача на отримання товару (видань) відсутні. Щодо часткової оплати отриманих видань, представник позивача пояснив, що перераховуючи 229 грн. 22 коп. відповідач не вказував ні підстав перерахування, ні номера рахунку, ні за яким договором здійснено цей платіж, зазначені пояснення відображені в протоколі судового засідання.

Судовою колегією були досліджені надані позивачем оригінали накладних № 626 від 11.03.08, № 130 від 12.05.08, № 1707 від 09.06.08 поданих до позову на підтвердження поставки видань та встановлено, що ці накладні не містять посилань на довіреність отримувача, не зазначено посади та прізвища особи, що отримала товар, підписи отримувачів на накладних різні, не розбірливі, не зазначено за яким договором передається товар.

Пунктами 1, 2 статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” №996-XIV від 16.07.1999 чітко визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за № 88 від 24.05.1995, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Накладна - первинний разовий документ по обліку товарно-матеріальних цінностей, який для надання їй юридичної сили і доказовості повинен мати обов'язкові вищезазначені реквізити. Накладні застосовуються в усіх підприємствах і є виправдними документами на надходження або відпуск матеріальних цінностей.

Відсутність довіреності одержувача товару, відповідача у справі, свідчить про порушення як позивачем, так і відповідачем „Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей”, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.96 №99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.96 за №293/1318, яка поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності та відповідно до п. 2 якої товари відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи накладні №626 від 11.03.08, №1304 від 12.05.08, №1707 від 09.06.08 та враховуючи те, що вони не містять даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка отримувала у позивача товар (видання), судова колегія дійшла висновку, що вказані накладні не можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28.08.2007 у справі №6/121пд.

Крім того, вказані накладні не містять відомостей, які б свідчили про передачу товару за договором №23 від 01.01.08, на підставі якого заявлено позов.

Доводи апеляційної скарги, що часткове перерахування відповідачем грошових коштів в сумі 229 грн. 22 коп. є підтвердженням наявності у відповідача всіх належних документів та підстав для виконання зобов”язання з оплати товару, судовою колегією відхиляються, оскільки відсутні докази розрахунків саме за договором №23 від 01.01.2008, на підставі якого заявлено позов.

Відсутність заперечень відповідача також не може бути підтвердженням передачі позивачем йому товару, оскільки відповідач не приймав участі у справі, всі ухвали, які йому надсилалися, як судом першої інстанції так і апеляційним господарським судом, поверталися із позначкою поштового відділення «адресат вибув».

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що не дотримання позивачем вимог законодавства щодо складання первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, відпуск або надходження матеріальних цінностей позбавляє його можливості довести факт передачі відповідачу видань за договором №23 від 01.01.2008 і є підставою для відмови йому у задоволенні позовних вимог.

Апеляційним судом також відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин не застосовуються положення статті 530 Цивільного кодексу України з огляду на приписи статті 693 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Отже, якщо покупець порушує свої зобов’язання щодо попередньої оплати на умовах, визначених договором купівлі-продажу, то у такому випадку слід застосовувати положення передбачені статтею 530 Цивільної кодексу України.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, нормам чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати державного мита за апеляційною скаргою покладаються на її заявника, позивача у справі.

Відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись статтями 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Видавничий дім „Індепендент медіа” на рішення господарського суду Луганської області від 07.10.2008 у справі №14/165 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 07.10.2008 у справі №14/165 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у місячний строк через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя                                                            Р.Є. Якушенко

Суддя                                                                                 Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                Л.В. Іноземцева