ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2008 р.

№ 20/189

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Панової І.Ю.

Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Донбастрансгаз", м. Донецьк

на постанову

та рішення

від 17.07.2008 р. Київського апеляційного господарського суду

від 11.06.2008 р. господарського суду м. Києва

у справі

№20/189 господарського суду м. Києва

за позовом

Корпорації "Індустріальна Спілка Донбасу",

м. Донецьк

до

Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

третя особа

ТОВ "Індустрія цінних паперів", м. Донецьк

про

зобов'язання укласти договір поруки та прийняти акції

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача

Тимошенко Г.М., довір.;

відповідача

Перепечай А.М., довір.;

третьої особи

Мартиненко А.С., довір.

ВСТАНОВИВ:

Корпорація "Індустріальна Спілка Донбасу" звернулася до суду з позовом до Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" про:

–          зобов'язання відповідача укласти договір поруки з позивачем, в редакції позивача, на виконання умов мирової угоди, затвердженої судом у справі №05/283-9/222б про банкрутство ВАТ “Алчевський металургійний комбінат”;

–          зобов'язання відповідача прийняти від позивача цінні папери - акції ВАТ "Галицький механічний завод" у кількості 46 511 303 шт., номінальною вартістю 0,25 грн., на загальну суму 11 627 825,75 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.04.2008 р. при порушенні провадження у справі залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ТОВ "Індустрія цінних паперів".

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.06.2008 р. (суддя Палій В.В.) позовні вимоги задоволено повністю, зобов'язано відповідача укласти договір поруки з позивачем в редакції, запропонованої позивачем, а також зобов'язано відповідача прийняти від позивача цінні папери - акції ВАТ "Галицький механічний завод" у кількості 46 511 303 шт., номінальною вартістю 0,25 грн., на загальну суму 11 627 825,75 грн.

Рішення мотивовано тим, що на виконання умов мирової угоди, затвердженої судом, позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти договір поруки, укладання якого є обов’язковим для сторін мирової угоди, та прийняти акції в рахунок погашення заборгованості, проте відповідач відповіді на пропозицію позивача не надавав.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008 р. (судді: Синиця О.Ф. –головуючий, Рєпіна Л.О., Буравльов С.І.) апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2008 р. –без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з винесеними у справі судовими рішеннями, відповідач в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Донбастрансгаз" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008 р. і рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2008 р. та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції за територіальною підсудністю.

На думку заявника касаційної скарги, підсудність даної справи повинна визначатись згідно з ч. 1 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за місцем знаходження позивача, який є зобов’язаним передати відповідачу цінні папери за договором поруки, що є одностороннім правочином.

Крім того, касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням до даних правовідносин норм, що регулюють правовідносини поруки, зокрема норм ст. ст. 553, 554, 559 Цивільного кодексу України, а також невиконанням судом вимог ст. 213 цього Кодексу щодо тлумачення змісту правочину, а саме п. 10 мирової угоди.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Луганської області від 22.01.2004 р. у справі №05/283-9/222б про банкрутство ВАТ “Алчевський металургійний комбінат” було затверджено мирову угоду, укладену між боржником, його кредиторами в особі членів комітету кредиторів та позивачем у даній справі - Корпорацією "Індустріальна Спілка Донбасу", що іменується за мировою угодою майновим поручителем або поручителем та є третьою особою, що бере на себе зобов’язання боржника з погашення кредиторської заборгованості (а.с. №№29 - 33 том І).

Згідно з Додатком №1 до мирової угоди Управління магістральних газопроводів ДП "Донбастрансгаз" було кредитором боржника четвертої черги на загальну суму грошових вимог згідно з реєстром вимог кредиторів –17 788 058,40 грн.

У подальшому зазначене підприємство було реорганізовано в філію "Управління магістральних газопроводів "Донбастрансгаз" Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України".

Положеннями п. 9 мирової угоди передбачено, що обов’язок боржника перед кредиторами виникає із умови сплати 15% від загальної несплаченої кредиторської заборгованості кредиторів четвертої черги грошовими коштами в сумі 12 617 934,97 грн. (щодо відповідача у справі зазначена сума складала 2 668 208,76 грн.) на розрахункових рахунок кожного кредитора в строк до 01.03.2004 р. з моменту затвердження господарським судом Луганської області даної мирової угоди.

У п. 10 мирової угоди визначено, що обов’язок поручителя перед кредиторами виникає із умови погашення 85% від загальної суми кредиторської заборгованості кредиторів четвертої черги в сумі 71 501 631,65 грн. (щодо відповідача у справі зазначена сума складала 15 119 849,64 грн.) шляхом передачі цінних паперів (акцій та інших цінних паперів відповідно до діючого законодавства України) за номінальною вартістю кожному кредитору в строк до 01.03.2004 р. з моменту затвердження господарським судом Луганської області даної мирової угоди.

Відповідно до п. 6 мирової угоди поручитель зобов’язаний з кожним кредитором укласти договір поруки у відповідності до діючого законодавства України.

Попередніми судовими інстанціями було встановлено, що на суму 3 492 024,00 грн. був проведений залік відповідно до договору №786/705 від 19.10.2006 р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2006 р. № 705, у зв’язку з чим, обов’язок позивача перед відповідачем щодо погашення суми кредиторської заборгованості шляхом передачі цінних паперів зменшився до 11 627 825,64 грн.

Виходячи з аналізу вищевказаних положень мирової угоди, її сторони дійшли згоди про виконання умов мирової угоди третьою особою, що відповідає ч. 4 ст. 37 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

При цьому, має місце новація (ст. 604 Цивільного кодексу України), тобто заміна одного зобов’язання іншим –85% заборгованості боржника перед кредиторами четвертої черги оплачується цінними паперами третьою особою.

Для конкретизації умов виконання зобов’язань боржника третьою особою (п. 10 мирової угоди) між цією особою та кожним кредитором четвертої черги укладається окремий договір - договір поруки.

Однак, в будь-якому випадку погашення грошових зобов’язань боржника в силу умов мирової угоди має здійснюватися третьою особою виключно цінними паперами.

За приписами ст. 37 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мирова угода є обов'язковою для боржника (банкрута) і його кредиторів, в т.ч. кредиторів четвертої черги, та одностороння відмова від мирової угоди не допускається.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, позивач як третя особа, що взяла на себе зобов’язання боржника з погашення кредиторської заборгованості, вживав заходів до укладання з відповідачем окремого договору, як це передбачено умовами мирової угоди, з метою задоволення кредиторських вимог шляхом передачі відповідачу у власність цінних паперів. Проте відповідач фактично ухилявся від урегулювання (погашення) кредиторської заборгованості у спосіб, встановлений мировою угодою.

Згідно з ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Отже, як вірно встановлено судами, у даному випадку має місце прострочення кредитора (відповідача у справі), а не боржника (позивача у справі).

Ухвала господарського суду Луганської області від 22.01.2004 р. у справі №05/283-9/222б, якою затверджено вказану мирову угоду, не скасована в установленому діючим законодавством порядку та, відповідно, є чинною.

Згідно із ст. 38 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” затвердження господарським судом мирової угоди є підставою для припинення провадження у справі про банкрутство та з дня затвердження мирової угоди боржник (в даному випадку і третя особа) приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами мирової угоди.

Враховуючи те, що відповідач неодноразово відмовлявся від прийняття виконання, запропонованого позивачем, і такі дії позбавляють позивача можливості виконати умови мирової угоди в частині погашення заборгованості перед відповідачем, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, законно та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги та зобов’язав відповідача укласти договір поруки з позивачем та прийняти від позивача відповідні цінні папери.

Доводи заявника касаційної скарги про те, що суд не виконав вимоги ст. 213 Цивільного кодексу України щодо тлумачення змісту правочину (п. 10 мирової угоди), оскільки предмет зобов’язання у вказаному пункті не визначений конкретно та по різному тлумачиться сторонами, є необґрунтованими.

Господарський суд не наділений правом тлумачити зміст правочину в порядку ст. 213 Цивільного кодексу України з власної ініціативи.

В той же час, відповідач таким своїм правом не скористався та не заявив відповідний позов.

Як зазначалося вище, позивачем неодноразово пропонувалося відповідачу укласти договір, що передбачений мировою угодою.

Враховуючи те, що власної альтернативної пропозиції відповідачем заявлено не було, суд правомірно зобов’язав відповідача укласти відповідний договір в редакції, запропонованої позивачем.

Що стосується підсудності даної справи, то слід виходити з того, що на вирішення суду було заявлено дві позовні вимоги: спонукання до укладання договору поруки та спонукання до прийняття цінних паперів.

Такі вимоги виникли внаслідок необхідності виконання мирової угоди: погашення грошових вимог кредитора до боржника третьою особою та прийняття зобов’язань кредитором, тобто в даному випадку має місце примусове виконання умов мирової угоди (п.п. 6, 10 цієї угоди), а не просте укладання договору, за якою одна із сторін зобов’язана вчинити на користь другої сторони певні дії.

У зв’язку з чим, дана справа підлягає розгляду судом за місцезнаходженням відповідача, як передбачено ч. 2 ст. 15 ГПК України.

Відтак, підстав для скасування винесених у справі судових рішень відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 11110 ГПК України не вбачається.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків попередніх судових інстанцій.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права, тому підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані.

З урахуванням вказаного та керуючись ст. ст. 604, 612, 613 Цивільного кодексу України, ст. ст. 37, 38 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 15, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Донбастрансгаз" залишити без задоволення.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2008 р. та рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2008 р. у справі №20/189 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    І.Ю. Панова

Л.В. Продаєвич