АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

10.11.08
Справа  № 7/120-11

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                Р. Марко

суддів                                           С. Бойко

Т. Бонк

При
секретарі
Гунька О.

розглянувши
апеляційну скаргу ДП» Нововолинський ремонтно-механічний
завод»

на рішення  господарського суду  Волинської області від 04.09.08

у
справі    №
7/120-11

за
позовом - ДП»Нововолинський ремонтно-механічний завод»

до
відповідачів-  Нововолинської
міської ради

-          Відділу земельних ресурсів у м.
Нововолинську Волинської області

-          ТзОВ»Завод художнього литва»

про
визнання недійсним рішення
Нововолинської міської ради, визнання недійсним договору, визнання
недійсним державного акту на право власності

за
участю представників сторін:

від
позивача- з»явився

від
відповідачів- з»явився

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Волинської області від 04.09.2008 року у
справі № 7/120 - 11 за позовом ДП «Нововолинський ремонтно -механічний завод»до
Нововолинської міської ради, Відділу земельних ресурсів у м. Нововолинську,
ТзОВ «Завод художнього литва»про визнання недійсним рішення Нововолинської
міської ради від 29.05.2007 року та Договору купівлі - продажу земельної
ділянки від 11.06.2007 року , в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу з проханням скасувати рішення суду з підстав
порушення норм матеріального права, не повного з»ясування обставин справи. У
своїй апеляційній скарзі, позивач
посилається на те, що 01.11.2001 року на підставі рішення Нововолинської
міської ради народних депутатів від 29.01.1998 року за № 27/4 ДП
«Нововолинський ремонтно - механічний завод»було видано Державний акт на право
постійного користування землею серії ВЛ -54, відповідно до акту Позивачу було
надано у постійне користування земельна ділянка площею 12,42 га. в межах згідно
з планом землекористування для виробничих цілей та обслуговування будівель.
Державний акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за № 81. Позивач посилається на ст. 141 Земельного
кодексу України, якою визначено виключний перелік підстав припинення права
користування земельною ділянкою, до яких зокрема законодавством віднесено
добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та зазначив, що
ніколи не заявляв про добровільну відмову від користування частиною земельною
ділянкою. Крім цього, як зазначає Позивач, в контексті ст. 23 Земельного
кодексу України від 18.12.1990 року, в редакції, що діяла на той час, право
постійного користування землею посвідчується державним актом, а отже, право
відмови від користування земельною ділянкою виникло у скаржника лише після
отримання Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні, представники
відповідачів заперечили проти доводів апелянта, просили рішення суду залишити
без змін, як таке, що прийнято з дотриманням норм чинного законодавства та на
підставі досліджених усіх обставин справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів не вбачає правових
підстав для задоволення вимог апелянта.

При цьому колегія виходила з
наступного.

08.07.1999 року між ДП «Ремонтно -
механічний завод»(Орендодавець)та ТзОВ «Завод художнього литва»(Орендар) був
укладений договір оренди майна, строком

на 3 роки.

Згідно п. 1.6. вказаного договору
розмір земельної ділянки, що передається у користування разом з майном, що
орендується, 0,506 га., згідно плану, що є Додатком 4

до даного Договору, за підписами
директора ДП «Ремнтно - механічного заводу» та директора ТзОВ «Завод художнього
литва».

Таким чином однією з підстав для
відведення

у користування ТзОВ «Завод художнього
литва»вищевказаної земельної ділянки та надання згоди на вилучення земельної
ділянки у Позивача був також укладений договір оренди майна.

Як встановлено колегією, 30.08.2002
року був укладений наступний договір оренди Державного нерухомого майна
за № 51, у відповідності до якого підприємство отримало в оренду нерухоме
майно, яке розташоване в м. Нововолинськ, по вул. Шахтарський, 53. Строк дії
договору до 01.09.2003 року.

01.04.2003 року був укладений договір
оренди

нерухомого майна з строком дії до
01.04.2005 року, як це передбачено п.11.1.вище вказаного договору.

З аналізу вище згаданих договорів
вбачається, що всі вищевказані договори свідчать про користування ТзОВ

«Завод художнього литва»нерухомим
майном, а отже і земельною ділянкою, необхідною для обслуговування будівель.

26.01.2004 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Завод художнього литва»було придбано вищевказане нерухоме
майно шляхом укладення відповідних договорів купівлі - продажу, які відповідно
були зареєстровані у БТІ про що свідчить витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно. Отже в даному випадку на момент придбання об'єктів
нерухомого майна Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод художнього
литва»являвся користувачем земельної ділянки, тобто фактично користувач
земельної ділянки та власник розташованих на ній будівель є одна особа.

Статтею 120 Земельного кодексу України
передбачено порядок переходу права власності на земельну ділянку при переході
права на житловий будинок, будівлю або споруду, де зазначено «якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у
користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування
тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування».

Частиною  2 ст. 377 ЦК України передбачено, якщо
житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування
тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Посилання Позивача на наявність
Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, який
виданий на підставі рішення Нововолинської міської Ради народних депутатів від
29.01.1998 року є безпідставним, так як рішенням Нововолинської міської ради
від 18.04.2000 року за № 16/22 «Про вилучення та надання земельних
ділянок»міська рада на підставі листа від 03.04.2000 року за № 02/160 вирішила
вилучити в Ремонтно - механічного заводу земельну ділянку площею 0.506 га та
передати в тимчасове користування на період дії договору оренди приміщення ТзОВ
«Завод художнього литва». До вищевказаного рішення, своїм листом від 03.04.2000
року за № 02/160 Позивач за підписом директора підприємстваОСОБА_1надав згоду з
01.04.2000 року передати в тимчасове користування на період дії договору оренди
від 08.07.1999 року 0,506 га. землі. Більше того, як встановлено судом, за
користування земельною ділянкою, яка була передана в користування ТзОВ «Завод художнього
литва»починаючи з 18.04.2000 року підприємством сплачувався земельний податок,
що підтверджується розрахунками земельного податку.

Ст. 123 Земельного кодексу України,
визначено, що  надання земельних ділянок
юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень
органів місцевого самоврядування, що підтверджується відповідними доказами, які
додані до заперечень.

Ст. 141 ЗК України визначені підстави
припинення права користування земельною ділянкою, однією з яких є «а)
добровільна відмова від права користування земельною ділянкою».

Твердження Скаржника, що така письмова
згода мала бути надана лише після отримання державного акту на право постійного
користування земельною ділянкою, спростовується тим, що фактично Нововолинска
міська рада діяла в межах повноважень, приймаючи рішення про відведення у
користування земельну ділянку від 18.04.2000 року за № 16/22 «Про вилучення та
надання земельних ділянок», оскільки фактично Скаржник на момент прийняття
такого рішення ще не являвся користувачем земельної ділянки, оскільки державний
акт ним було отримано лише 01.11.2001 року.

У відповідності до Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного користування землею,

договорів на право тимчасового
користування землею (в тому числі на умовахоренди) та договорів оренди землі,
затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних

ресурсах від 04.05.1999 року за № 43,
зокрема п. 3.10. передбачено, що у випадку припинення права власності чи
користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право, повертається
до архіву державного органу земельних ресурсів,

де зберігається другий примірник цього
документа.

Таким чином вказаний Державний акт,
який був виданий Позивачу, повинен бути переданий на зберігання, а

взамін отриманий новий державний акт,
на ту площу земельної ділянки, яка лишилась, що ним не було зроблено, що
відповідно призвело до порушення вищевказаної Інструкції Позивачем. Крім цього,
сама форма державного акту на право постійного користування земельною ділянкою
є лише похідним документом від основного документу, який свідчить про
користування земельною ділянкою, який виданий на підставі відповідного рішення
органу місцевого самоврядування, а оскільки рішення Нововолинської міської ради
від 18.04.2000 року за № 16/22 прийняте без порушення закону, рішення та акт не
порушують прав землекористувачів і в цілому узгоджуються з вимогами чинного
законодавства і прийняті та видані відповідно до обставин, що склалися, тобто є
вірними по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття
вищевказаних актів не можуть бути підставою для визнання їх недійсними.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
посилається на лист від 03.04.2000року за №02/160 землі. Зокрема, твердження
позивача про те, що вказаний лист містить обмеження щодо строковості передачі у
користування спірної земельної ділянки на період дії договору оренди від 08.07.1999
року є безпідставним , так як Рішенням Нововолинської міської ради від
18.04.2000 року за № 16/22 «Про вилучення та надання земельних
ділянок»Нововолинська міська рада на підставі листа від 03.04.2000 року за №
02/160 вирішила вилучити в Ремонтно - механічного заводу земельну ділянку -
площею 0.506 га та передати в тимчасове користування на період дії договору
оренди приміщення ТзОВ «Завод художнього литва». Вказане рішення Позивачем в
судовому порядку не оспорювалось, судом не визнавалось недійсним. Таким чином,
прийняття рішення про визнання недійсним рішення Нововолинської міської ради
від 29.05.2007 року є неможливим, оскільки в даному випадку орган місцевого
самоврядування прийняв рішення, виходячи з фактичних обставин, а саме, те що на
момент придбання об'єктів нерухомого майна Товариство з обмеженою
відповідальністю «Завод художнього литва»являвся користувачем земельної
ділянки, тобто фактично користувач земельної ділянки та власник розташованих на
ній будівель є одна особа, або співпали в одній особі.

З огляду на досліджені обставини
справи, колегія суддів, вважає, що місцевим господарським судом за наявних у
справі доказів в цілому зроблено правильні висновки щодо обставин справи, що
свідчить про відсутність підстав для скасування рішення місцевого
господарського суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.  101, 103, 105 ГПК України,  Львівський апеляційний господарський суд -

Постановив:

Рішення
господарського суду Волинської
області від 04.09.08 у справі № 7/120-11 залишити без змін, а апеляційну
скаргу  - без задоволення.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати до
господарського суду Волинської  області.

Головуючий                                 Р. Марко

Суддя                                      С. Бойко

Суддя                                   Т. Бонк