ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 13/3117

Т.Б. Дроботової –головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

позивача

не з’явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача

прокурора

не з’явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

Попенка О.С., посв. № 203

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Заступника прокурора Черкаської області

на рішення

господарського суду Черкаської області від 13.08.2008р.

у справі

№ 13/3117 господарського суду Черкаської області

за позовом

прокурора Чигиринського району в інтересах держави в особі Чигиринської районної державної адміністрації та Тіньківської сільської ради

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіньки"

про

стягнення 230018,28грн. збитків та звільнення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Чигиринського району звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Чигиринської районної державної адміністрації та Тіньківської сільської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіньки" суми 230018,28 грн. збитків, заподіяних самовільним зайняттям земельної ділянки відповідачем та про зобовязання відповідача звільнити самовільно зайняті земельні ділянки площею 221,1га, розміщені в адміністративних межах Тіньківської сільської ради (з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог а.с.102-103).

Позовні вимоги вмотивовано самовільним (без правовстановлюючих документів) зайняттям позивачем земельних ділянок невитребуваних паїв та земельних ділянок громадян, що не реалізували свого права на власність, чим порушено вимоги статті 125 Земельного кодексу України, розрахунком шкоди, завданої інтересам держави (інтересам територіальної громади с. Тіньки), використанням відповідачем земельних ділянок без відповідного договору; розрахунок здійснено відповідно до "Методики визначення розміру шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки", затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007р.

Відповідач відхилив позов з мотивів його недоведеності належними та допустимими доказами в частині розміру самовільно зайнятих земельних ділянок, відсутністю правових підстав для стягнення шкоди за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та відсутність підстав для стягнення заподіяних збитків у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 13.08.2008р. (суддя Скиба Г.М.) провадження у справі в частині звільнення земельної ділянки припинено за відсутністю предмета спору; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Припиняючи частково провадження у справі, місцевий господарський суд встановив, що відповідачем уклав договір оренди спірних земельних ділянок.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ґрунтується на відсутності правових підстав для застосування цивільно-правової відповідальності, що є предметом позову, а також відсутності недоотриманих коштів за користування спірною земельною ділянкою, оскільки судом встановлено обставини справи щодо сплати відповідачем земельного податку за спірний період.

Апеляційний перегляд даної справи не здійснювався.

Не погоджуючись з висновками місцевого господарського суду, заступник прокурора Черкаської області звернувся до Вищого господарсько го суду України з касаційним поданням, в якому просить судове рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову повністю

Касатор посилається на порушення судом норм матеріального права, оскільки, припиняючи провадження у справі в частині звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки з мотивів укладення договору оренди спірної земельної ділянки, суд послався на неналежний доказ –попередній договір, що, в силу приписів статті 635 Цивільного кодексу України, не породжує у господарюючого суб'єкта права користування земельною ділянкою в розумінні статей 125, 126 Земельного кодексу України; сплата відповідачем податку на землю не звільняє його від обов'язку відшкодувати збитки за пунктом "д" статті 156 Земельного Кодексу України, заподіяні власникам землі та землекористувачам внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідач надав відзив на касаційне подання не надав. Представники сторін не скористались своїм правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення прокурора,присутнього в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.03.2006р. Тіньківська сільська рада надала дозвіл відповідачу на виготовлення технічної документації для укладення договору оренди, однак 25.09.2006р. Чигиринською районною державною адміністрацією було видано розпорядження про скасування дозволів; у клопотанні відповідача від 28.01.08р. про надання йому в оренду спірних земельних ділянок було відмовлено.

24-25 березня 2008р. було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства ТОВ "Тіньки", про що складено акт перевірки № 31, яким підтверджено факт використання ТОВ "Тіньки" для вирощування сільськогосподарських культур без правовстановлюючих документів 100 земельних ділянок загальною площею 221,1га за межами с. Тіньки Чигиринського району; учасник перевірки від відповідача відмовився підписувати складений акт з огляду на допущені в ході перевірки порушення.

Суд зазначив, що як з матеріалів перевірки, даних акта обстеження, так і з пояснень посадових осіб Тіньківської сільської ради та землевпорядних органів вбачається використання станом на 24 березня 2008 року відповідачем без відповідних документів земельних ділянок: невитребуваних паїв та земельних ділянок громадян, що не реалізували свого права на власність загальною кількістю 100 ділянок та площею 221,1га.

Припиняючи провадження у справі, суд керувався відсутністю предмету спору –усунення порушень у вигляді самовільного користування земельною ділянкою через узаконення цього користування шляхом укладення договору оренди землі.

Водночас місцевий господарський суд встановив, що матеріалами справи (податковими деклараціями за 2006-2008р.р.) підтверджено самостійне визначення відповідачем податкового зобовязання по платі за землю, прийняття відповідних податкових декларацій органами податкової служби.

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заявленої у позові суми не ґрунтуються на підставах, передбачених законодавством, не відповідають способам судового захисту, передбаченим чинним законодавством.

Відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" власникам земельних часток (паїв) земельні ділянки виділяються із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності; повноваження сільських, селищних, міських рад чи районних державних адміністрацій щодо цих земельних ділянок визначені статтею 5 вказаного Закону.

За статтею 13 Закону нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку; згідно Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 04.02.04р., нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських ради чи районних державних адміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відповідно до статті 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню у спосіб, встановлений законом; власники земельних ділянок мають право на відшкодування збитків у порядку, встановленому законом. Також статтями 152 та 156 Земельного кодексу України передбачено відновлення порушених прав як власників, так і користувачів земельних ділянок, в тому числі й шляхом відшкодування заподіяних цим порушенням збитків.

Відповідно до статті 54 Господарського кодексу України, звертаючись до господарського суду, позивач, зокрема, викладає обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, законодавство, на підставі якого подано позов, тобто, зазначає як предмет, так і підстави позову.

Натомість подана позовна заява не містить викладених обставин справи та посилання на жодну норму законодавства, що визначає правовий статус позивачів по відношенню до спірних земельних ділянок, та передбачає відшкодування збитків на їх користь.

Також зі змісту позовної заяви та розрахунку вбачається, заявлені до стягнення збитки полягали у сумі недоотриманого доходу, який можна було отримати від використання земель за цільовим призначенням, тобто, розпорядившись ними шляхом передачі в оренду.

Справляння плати за землю, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку здійснюється відповідно до Закону України від 03.07.1992 року № 2535-ХІІ) "Про плату за землю" із змінами та доповненнями.

Статтею 2 Закону України від 03.07.92р. № 2535-ХІІ "Про плату за землю" із змінами та доповненнями встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

Згідно із Законом № 2535-ХІІ (стаття 5) об’єктом плати за землю є земельна ділянка, яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб’єктом плати за землю (платником) є власник землі і землекористувач, у тому числі орендар, тобто безпосередньо ті юридичні або фізичні особи, яким земля передана у власність або надана в користування, у тому числі на умовах оренди.

Згідно із статтею 14 Закону № 2535-ХІІ платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями, подання такої декларації звільняє від обов’язку подання щомісячних декларацій.

Аналіз законодавства, яким врегульовані орендні відносини дає підстави зробити висновок, що з 01.04.2005 року орендна плата визнана державним обов’язковим платежем, строки та сплата якого здійснюється в порядку, передбаченому податковим законодавством, на підставі декларації; платником орендної плати за землю до бюджету є орендар земель державної або комунальної власності на підставі укладеного з відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади договором оренди землі і який набирає чинності після його державної реєстрації. Річна орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України “Про плату за землю” (2535-ХІІ), та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки. У разі визначення орендаря на конкурентних засадах може бути встановлено більший розмір орендної плати.

Відтак місцевим господарським судом при з'ясуванні наявності завданої шкоди через недоотримання коштів від можливої здачі земельної ділянки в оренду правомірно прийнято до уваги надані відповідачем докази щодо розміру податкового зобовязання по сплаті за фактичне землекористування в порядку, передбаченому вказаним вище законодавством.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судова колегія погоджується з доводами касаційного подання, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у підтвердження набуття відповідачем права користування земельною ділянкою у встановленому порядку, а попередній договір не є таким доказом.

Тому припинення провадження у справі в цій частині є передчасним та підлягає скасуванню.

Оскільки судове рішення в цій частині не містить встановлених обставин справи та правових висновків з питань законності користування відповідачем спірними земельними ділянками, справу в цій частині має бути направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктами 1 та 3 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Заступника прокурора Черкаської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Черкаської області від 13.08.2008р. у справі № 13/3117 господарського суду Черкаської області скасувати в частині припинення провадження у справі.

Справу в цій частині направити на новий розгляд.

В решті рішення залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач