ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2008 р.

№ 16/121

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Удовиченка О.С.

суддів :

Катеринчук Л.Й., Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

підприємства зі стопроцентною іноземною інвестицією "Торгово - енрегетична фірма "Ітера Енерджі "

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 18.08.2008

у справі

№ 16/121

господарського суду

господарського суду Луганської області

за позовом

підприємства зі стопроцентною іноземною інвестицією "Торгово - енрегетична фірма "Ітера Енерджі "

до

Державного підприємства " Лисичанська теплоелектроцентраль"

про

стягнення 1927879,20 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

підприємства зі стопроцентною іноземною інвестицією "Торгово - енрегетична фірма "Ітера Енерджі

Чорний О.А. (довіреність від 21.01.2008)

В С Т А Н О В И В :

Підприємство зі стопроцентною іноземною інвестицією "Торгово - енрегетична фірма "Ітера Енерджі " (надалі ПП "ТЕФ" Ітера Енерджі") звернулося до господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Державного підприємства " Лисичанська теплоелектроцентраль" 1927879,20 грн. заборгованості за мировою угодою від 18.03.2004, затвердженою ухвалою господарського суду Луганської області від 18.03.2004 у справі №12/26Б про банкрутство Державного підприємства " Лисичанська теплоелектроцентраль".

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач взятих на себе зобов'язань відповідно до умов мирової угоди не виконав, грошові кошти в порядку та строки встановлені сторонами в мировій угоді не сплатив.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.07.2008 (суддя Шеліхіна Р.М.) позов задоволено, стягнено з Державного підприємства " Лисичанська теплоелектроцентраль" на користь ПП "ТЕФ" Ітера Енерджі" борг в сумі 1927879,20 грн.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 18.08.2008 (судді: Перлов Д.Ю., Бородіна Л.І., Медуниця О.Є.) апеляційну скаргу Державного підприємства "Лисичанська теплоелектроцентраль" задоволено частково, рішення господарського Луганської області від 10.07.2008 скасовано, в позові відмовлено.

ПП "ТЕФ" Ітера Енерджі" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Луганського апеляційного господарського суду від 18.08.2008, рішення господарського Луганської області від 10.07.2008 залишити в силі.

В обґрунтування своєї касаційної скарги заявник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст.39 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ", ст.3, ст.19 Закону України "Про виконавче провадження".

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Луганської області від 18.03.2004 у справі №12/26Б затверджено мирову угоду, укладену між кредиторами та Державним підприємством "Лисичанська теплоелектроцентраль"; провадження у справі припинено.

Судами встановлено, що розмір кредиторських вимог ПП "ТЕФ" Ітера Енерджі" до Державного підприємства "Лисичанська теплоелектроцентраль" складає 4819698,00 грн. Умовами мирової угоди передбачено, сплату боржником - Державним підприємством "Лисичанська теплоелектроцентраль" на користь ПП "ТЕФ" Ітера Енерджі" щорічно частину боргу в сумі 963939,60 грн. з остаточним терміном погашення боргу 18.03.2011 року.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон).

Згідно з п.8 ст.39 Закону у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про стягнення, позивач порушував питання про стягнення заборгованості за мировою угодою, зобов'язання за якою відповідачем не виконуються.

Таким чином, предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за мировою угодою, зобов'язання за якою підлягають виконанню на загальних підставах. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03.10.2006 у справі №12/184(10/293/21).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що заборгованість відповідача та його обов'язок виплачувати позивачу заборгованість щорічно в сумі 963939,20 грн. до 18.03.2007 і таку ж суму до 18.03.2008, встановлена ухвалою господарського суду Луганської області від 18.03.2004 у справі №12/26Б. Судом першої інстанції було встановлено в діях відповідача склад цивільно-правової відповідальності, оскільки відповідач не виконав умов мирової угоди щодо погашення заборгованості у спосіб, передбачений мировою угодою (відповідачем не погашалася частина боргу протягом двох років).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

При здійсненні апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції зазначено, що позивач у справі не надав суду доказів розірвання або визнання недійсною мирової угоди у справі про банкрутство, мирова угода є діючою, а тому у позивача відсутні правові підстави звернення у межах позовного провадження із вимогами до боржника, а, отже, вимоги визнано необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при вирішенні спору не було враховано положення п.8 ст.39 Закону, тому його висновки щодо необхідності надання позивачем доказів розірвання мирової угоди або визнання її недійсною, не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, колегія дійшла висновку, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є незаконною та підлягає скасуванню, а скасоване рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу підприємства зі стопроцентною іноземною інвестицією "Торгово - енрегетична фірма "Ітера Енерджі " задовольнити.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 18.08.2008 у справі №16/121 скасувати.

Рішення господарського суду Луганської області від 10.07.2008 у справі №16/121 залишити в силі.

Головуючий                                                                        О.С. Удовиченко

Судді                                                                                  Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко