ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.12.08 р.                     Справа № 29/229пд

Господарський суд Донецької області у складі судді Джарти В.В.

при секретарі судового засідання Бєліковій Н.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Спортивний клуб “Гормаш” м. Донецьк

До відповідачей: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю “АРІС” м. Донецьк

2) Державного підприємства “Ресурспостач” м. Київ

3) Державного комітету України державного матеріального резерву м. Київ

Предмет спору: визнання договору з продажу прав вимоги № 26/1 від 28.09.2007 р., який укладений між Державним підприємством „Ресурспостач” та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРІС” недійсним.

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача-1: не з’явився

від відповідача-2: не з’явився

від відповідача-3: не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Спортивний клуб “Гормаш” м. Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “АРІС” м. Донецьк, відповідача-2: Державного підприємства “Ресурспостач” м. Київ та відповідачач-3: Державного комітету України державного матеріального резерву м. Київ про визнання договору з продажу прав вимоги № 26/1 від 28.09.2007 р., який укладений між Державним підприємством „Ресурспостач” та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРІС” - недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір доручення № юр-3/2007 від 17.09.2007 р., договір з продажу прав вимоги № 26/1 від 28.09.2007 р., додаткову угоду № 1, витяг з протоколу засідання конкурсної комісії від 27.09.2007 р., розпорядження № 2 від 05.10.2007 р., лист № 2/6206, акт № 1 приймання-передачі документів за договором № 26/1 від 28.09.2007 р., акт від 10.12.2002 р., акт від 31.01.2001 р., акт від 18.02.2004 р., клопотання про внесення змін до реєстру кредиторів від 05.10.2007 р., ухвала від 18.10.2007 р. по справі № 3/220б, протокол № 01-11/2007 від 09.11.2007 р.

Клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у зв’язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 ГПК України.

Представник відповідача-1 надав відзив, яким заперечує проти позову, вважає, що у позовній заяві не має посилання на порушення жодної норми Цивільного кодексу або інших актів цивільного законодавства. Зазначив, що факт, щодо законності та дійсності спірного договору вже був встановлений господарським судом Донецької області ухвалою від 18.10.2007 р. по справі № 3/220б про банкрутство ВАТ „Горлівський завод „РЕММАШ”.

Представник відповідача-2 надав відзив, яким заперечує проти позову та вважає, що спірний договір № 26/1 від 28.09.2007 р. між ДП „Ресурспостач” та ТОВ „АРІС”, укладений з дотриманням вимог діючого законодавства, зокрема в галузі продажу прав вимоги Держкомрезерву щодо повернення самовільно відчужених або неповернених (непоставлених) вчасно матеріальних цінностей державного резерву.

Представник відповідача-3 також надав відзив, яким заперечує проти позову, посилаючись на те, що договір № 26/1 від 28.09.2007 р. укладений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства і не має жодних юридичних відстав для визнання його недійсним.

На думку відповідача-1, позивач не може заперечувати дійсність договору про відступлення права вимоги, оскільки він не є стороною оспорюваного договору. Крім того, позивач не довів, у порядку передбаченому ст. 33 ГПК України, що він є заінтересованою особою і в чому саме є його порушене право або охоронюваний законом інтерес.

Заслухавши у судовому засіданні представників сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив:

Ухвалою господарського суду від 04.08.03року було затверджено реєстр вимог кредиторів по справі № 3/220Б про банкрутство ВАТ „Горлівський завод „Реммаш, якою було включено до складу конкурсних кредиторів Державний комітет України державного матеріального резерву м. Київ

17.09.2007р. Державний комітет України державного матеріального резерву м. Київ уклав договір доручення № юр-3/2007р. з ДП „Ресурспостач”, згідно якого, останній прийняв на себе зобов’язання вчинити певні дії від імені Держкомрезерву, направлені на погашення дебіторської заборгованості Держкомрезерву до Боржників, за допомогою правових та економічних заходів. У тому числі здійснювати: - організаційні заходи щодо проведения конкурсів із продажу Прав вимоги Держкомрезерву; щодо повернення самовільно відчужених або неповернених вчасно матеріальних цінностей державного резерву; - підготовку та укладення відповідних договорів з Переможцями конкурсу; - контроль за виконанням договорів, укладених з переможцями конкурсу

28.09.2007року ДП „Ресурспостач” уклало з ТОВ „АРІС” договір продажу прав вимоги № 26/1, згідно якого до ТОВ „АРІС” перейшли права вимоги з ВАТ „ Горлівський завод Реммаш” , які виникли з акту перевірки Контрольно Ревізійного Управління Держкомрезерву від 18.02.04року, в тому числі вимоги відповідача 3 до ВАТ „Горлівський завод „Реммаш”, які були внесені до реєстру вимог кредиторів, про що зазначено в ухвалі господарського суду Донецької області від 07.04.03р.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов’язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин вчинений повіреним створює, зменшує, припиняє цивільні права та обов'язки

довірителя.

Таким чином, укладання ДП «Ресурспостач» договору № 26/1 В1Д 28.09.2007 з ТОВ «АРІС» м. Донецьк, створило права та обов'язки Держкомрезерву України

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.10.07р. по справі № 3/220Б, було задоволено клопотання ТОВ „АРІС” та Державного комітету України державного матеріального резерву про внесення змін в реєстр кредиторів, яким замінити Державний комітету України державного матеріального резерву на ТОВ „АРІС” м. Донецьк

На засіданні комітету кредиторів, яке відбулось 09.11.07р. більшістю голосів було назначено головою комітету кредиторів ТОВ „АРІС”м. Донецьк.

У відповідності до акту-приймання-передачі документів № 1 від 05.10.07р. по договору 26/1 від 28.09.07року, ДП „Ресурспостач” передало ТОВ „АРІС” документи, в тому числі і щодо кредиторських вимог на суму 26 545 014грн по справі № 3/220Б про банкрутство ВАТ „Горлівський завод „Реммаш”.

Позивач в поясненнях, наданих суду від 19.11.08р. наголосив, що відповідач-1, після призначення його головою комітету кредиторів ініціював питання про виключення зі складу комітету кредиторів декількох кредиторів, в тому числі й ТОВ “Спортивний клуб “Гормаш” м. Донецьк, який був ініціюючим кредитором.

Таким чином, виключення ТОВ “Спортивний клуб “Гормаш” м. Донецьк зі складу комітету кредиторів позбавило можливості щодо його участі в засіданнях комітету кредиторів, приймати участь у вирішення питань стосовно справи про банкрутство ВАТ „Горлівський завод „Реммаш”.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Як зазначено в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму ВСУ „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” від 28.04.1978р. № 3, що суд, вирішуючи спір про визнання угод недійсними, повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсним і настання відповідних правових наслідків. З огляду на це, та враховуючи критерії обґрунтованості судового рішення, визначені в абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму ВСУ „Про судове рішення” від 29.12.1976р. № 11, предметом судової оцінки, спрямованої на з’ясування законності спірного договору, мають бути фактичні обставини спірних правовідносин учасників справи.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, підставою виникнення правовідносин (прав та обов’язків) є, зокрема, договір. Аналогічні положення закріплені і ст.ст. 144, 173, 174 Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними, зокрема, у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Заміна кредитора в зобов’язані, шляхом переведення боргу, унормована положеннями ст.ст. 512, 513, 516 Цивільного кодексу України, відповідно до яких, відступлення права вимоги, переведення боргу відбувається лише за згодою кредитора та у формі правочину, що і правочин, на підставі якого виникло зобов’язання, борг за яким переводиться новому боржнику.

Вивчивши спірний договір та приймаючи до уваги той факт, що спірний договір було укладено у письмовій формі, як і кредитні договори, заборгованість за якими передається, суд дійшов висновку про відповідність договору про переведення боргу, згаданим вище вимогам ст.ст. 513, 520, 521 Цивільного кодексу України, у зв’язку із чим протилежні твердження Позивача до уваги не приймаються.

Крім того, договір з продажу прав вимоги було укладено сторонами віповідно до Порядку продажу прав вимоги Державного комітету з державного матеріального резерву щодо повернення самовільно відчужених або неповернених (непоставлених) вчасно матеріальних ценностей державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2007 №677; ст.ст. 512-516, 656 Цивільного Кодексу України.

Віповідно до п. 3 вищезгаданої Постанови КМУ, Держкомрезерв може прийняти рішення про продаж прав вимоги, не раніше ніж через один рік після прострочення поставки матеріальних цінностей до державного резерву постачальником, встановлення факту самовілъного відчуження матеріальних цінностей державного резерву відповідальним зберігачем або прострочення позичальником виконання зобов'язання щодо повернення матеріальних цінностей державного резерву, отриманих у порядку тимчасового позичання. Якшо відповідні права вимоги є предметом судового розгляду, Держкомрезерв також може прийняти рішения про їх продаж. Крім того, вищезгаданий нормативний акт закриплює процедуру здійснення продажу прав вимоги, яка й була дотримана сторонами при укладанні спірного договору з продажу прав вимоги.

За приписами ст. 513 ЦК Укра'їни правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій саме формі, що i правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

У Відповідності з вимогами ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продаваем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положения про купівлю-продаж, якщо інше не випллває зі змісту або характеру цих прав.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положения про віступления права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, положения ст. 516 ЦК України закріплює, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ «Горлівський завод «РЕММАШ», був повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, про що свідчить розпорядження Державного комітету з державного матеріального резерву Украіни за №2 від 05.10.2007р.

На виконання умов Договору з продажу прав вимоги, ТОВ «APIC» м. Донецьк сплатило вартість прав вимоги, зазначену договором, а Держкомрезерв прийняв оплату, передав ТОВ «APIC» м. Донецьк за актом приймання-передачі документів №1 від 05.10.2007р., завірені у встановленому порядку копії документів, що підтверджують заборгованість Боржника перед Держкомрезервом та надіслав Боржнику розпорядження. Bci дії, вчинені сторонами, з метою виконання договору з продажу прав вимоги, з дотриманням правил, встановлених Порядком продажу прав вимоги Державного комітету з державного матеріального резерву щодо повернення самовільно відчужених або неповернених (непоставлених) вчасно матеріальних ценностей державного резерву, затвердженим постановою Кабінету Miнicтpiв України від 26.04.2007 №677

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної діездатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним ; відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6) правочин, що вчиняеться батьками (усиновлювачами). не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Твердження позивача щодо невідповідності спірного Договору продажу прав вимоги вимогам чинного законодавства, спростовуєтъся вищенаведеним та матеріалами справи.

Таким чином, Договір з продажу прав вимоги №26/1 від 28.09.2007р., укладений з чітким дотриманням чинного законодавства, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державний матеріальний резерв» та Порядку продажу прав вимоги Державного комітету з державного матеріального резерву, щодо повернення самовільно відчужених або неповернених (непоставлених) вчасно матеральних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабинету Міністрів України від 26.04.2007 №677.

Договір з продажу прав вимоги №26/1 від 28.09.2007р., укладений з дотриманням всіх вимог шодо належної цивільної дієздатності сторін. Сторонами в договорі є Державний комітет України з державного матеріального резерву від імені якого діє Державне підприємство «Ресурспостач» на підставі договору доручення від 17.09.2007 №юр-3/2007 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Apic» (Новий кредитор). Жодних обмежень в статутних документах сторін -юридичних осіб щодо неможливості укладання відповідних договорів не icнyє. Договір від імені сторін підписаний генеральними директорами підприємств, що діяли на підставі Статутів підприємств.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Крім того, з наданих матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що укладаючи спірний договір, сторони мали на меті створити ті правові наслідки, які задекларовані в правочині. Таким чином, договір з продажу прав вимоги № 26/1 від 28.09.07р., спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відносно посилання відповідача-1, в якому зазначено, що позивач не є стороною по спірному договору, суд виходить з наступного:

Як вже зазначалось, ст.. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину - є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частина 3 ст. 215 ЦК України визначає - якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що до суду звертаються юридичні особи та громадяни-суб’єкти підприємницької діяльності за захистом своїх порушених або оспорюваних прав.

Крім того, п.4 Роз’яснень ВАСУ від 12.03.99р. № 02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” передбачає, що позивачем у справах про визнання недійсного договору, крім контрагентів за договором, прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права та охоронювальні інтереси законом порушує ця угода.

Враховуючи викладене, позивач має довести факт порушення або оспорення своїх прав, через укладення спірного договору між відповідачами

В позовній заяві позивач посилається на те, що укладання спірної угоди порушує його права, як кредитора по справі № 3/220Б про банкрутство ВАТ „Горлівський завод „Реммаш”.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не довів обставин, на які він посилався у позові, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Спортивний клуб “Гормаш” м. Донецьк до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю “АРІС” м. Донецьк, 2) Державного підприємства “Ресурспостач” м. Київ, 3) Державного комітету України державного матеріального резерву м. Київ про визнання договору з продажу прав вимоги № 26/1 від 28.09.2007 р., який укладений між Державним підприємством „Ресурспостач” та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРІС” недійсним.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі ст.ст. 11,203,215,509,512,513,516,520,521,627,656 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд –

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю “Спортивний клуб “Гормаш” м. Донецьк до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “АРІС” м. Донецьк, відповідача-2: Державного підприємства “Ресурспостач” м. Київ та відповідачач-3: Державного комітету України державного матеріального резерву м. Київ про визнання договору з продажу прав вимоги № 26/1 від 28.09.2007 р., яки укладений між Державним підприємством „Ресурспостач” та Товариством з обмеженою відповідальністю „АРІС” м. Донецьк недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Джарти В.В.