ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2008 р. Справа № 55/240-08

вх. № 7680/5-55

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Алексеєнко А.В.

прокурора- Барташ Р.Б.

1-го відповідача- Блудової О.В.

2-го відповідача- Баскіної О.М.

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" с. П'ятигірське

до Управління міністерства внутрішніх справ України у Харьківській області, м. Харків

Головного управління Державного казначейства України у Харківській області

про стягнення 325311,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" с. П'ятигірське, звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Головного управління Державного казначейства України у Харківській області збитків: прямих- 198535, 40 грн. вартості кукурудзи, 8998, 12 грн. затрат на збереження кукурудзи, упущеної вигоди -117778,00 грн. та судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що слідчим СВ Куп"янського МРУ УВСУ у Харківській області було накладено арешт на товар, який був переданий ЗАТ "Куп"янський комбінат хлібопродуктів " на підставі договору зберігання № 435 від 19.12.05 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 жовтня 2008 р. було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 17 листопада 2008 р.

17 листопада 2008 р. 1-й відповідач надав до суду клопотання, в якому просив суд здійснити заміну первісного відповідача по справі- ГУМВС України в Харківській області на належного відповідача- Куп"янський міськрайвідділ ГУМВС України в Харківській області.

17 листопада 2008 р. 2-й відповідач надіслав до суду факсограму- клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи, у зв"язку з неможливістю представника прибути у судове засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 листопада 2008 р. було задоволено клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду справи, відкладено розгляд справи на 08 грудня 2008 р.

18 листопада 2008 р. 1-й відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та зазначає, що в провадженні слідчого відділення Куп"янського міськрайвідділу ГУМВС України в Харківській області знаходиться кримінальна справа № 55060003, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, по вказаній справі постановою слідчого від 21.06.06 р. було накладено арешт на кукурудзу фуражну, яка постановою слідчого від 01.09.06 р. була визнана речовим доказом та приєднана до кримінальної справи та було проведено виїмку. На цей час досудове слідство по вищезгаданій справі триває. Також відповідач зазначає, що посилання позивача на ч. 8 ст. 9 ЗУ "Про оперативно- розшукову діяльність " є безпідставним, оскільки слідчий під час проведення досудового слідства керується нормами КПК України.

08 грудня 2008 р. позивач в порядку ст. 22 ГПК України надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача збитки:198535, 40 грн. вартості кукурудзи, 8998, 12 грн. затрат на збереження кукурудзи, 117778,00 грн. упущеної вигоди та судові витрати.

08 грудня 2008 р. 1-й відповідач надав до суду заяву, в якій відхилив клопотання від 17.11.08 р. про заміну неналежного відповідача як безпідставне подане.

08 грудня 2008 року з метою захисту інтересів держави, прокурор за своєю ініціативою вступив у справу.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти позову.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував позовні вимоги.

Представник 1-го відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувалаз мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник 2-го відповідача у призначеному судовому засіданні проти позову заперечувала.

Представники сторін звернулись до суду з заявою про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Ця заява розглянута судом та задоволена як така, що не суперечить чинному законодавству.

У відповідності до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

01 серпня 2007 р. Відкрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Курганський бройлер" було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" с. П'ятигірське, (), яке є повним його правонаступником.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що 19 грудня 2005 р. між позивачем та ЗАТ "Куп"янський комбінат хлібопродуктів" було укладено договір зберігання № 435, у відповідності до умов якого позивач передав на зберігання, а ЗАТ "Куп"янський комбінат хлібопродуктів" прийняло на зберігання кукурудзу третього класу в кількості 452,65 т., яка належить позивачу на праві власності. Факт передачі кукурудзи на зберігання підтверджується складською квитанцією № 3178, яка підписана обома сторонами. Позивач вказує на те, що станом на 27 червня 2006 р. у ЗАТ "Куп"янський комбінат хлібопродуктів" залишилось кукурудзи в кількості 142,65 т., що підтверджується складською квитанцією № 3237 від 27.06.06 р.

Відповідно до п. 2.2 та 2.3 договору, кінцевий строк зберігання продукції вважається до 01 липня 2006 р., проте поклажедавець може вимагати від зернового складу повернення продукції зі зберігання, навіть, якщо передбачений договором строк не скінчився, а зерновий склад повинен повернути продукцію після остаточного розрахунку поклажедавця за надані послуги.

Позивач зазначає про те, що у червні 2006 р. ним було направлено на адресу ЗАТ "Куп"янський комбінат хлібопродуктів" лист з проханням про відпуск залишку кукурудзи, яка знаходиться на збереженні за договором № 435 від 19.12.05 р. Останній на цей лист повідомив, що не має можливості провести відпуск кукурудзи, у зв"язку з тим, що на кукурудзу накладений арешт, що підтверджується протоколом про накладення арешту на майно від 21.06.06 р. в рамках порушеної справи у 2006 р. СВ Куп"янського МРВ УМВС України у Харківіській області за ознаками ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України.

Позивач мотивує заявлені вимоги ти, що не має змоги своєчасно отримати кукурудзу від ЗАТ"ККХ" в кількості 1471,811 т., у зв"язку з чим несе реальні затрати.

1-й відповідач в своїх запереченнях проти позову вказує суду на те, що в провадженні слідчого відділення Куп"янського міськрайвідділу ГУМВС України в Харківській області знаходиться кримінальна справа № 55060003, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, по вказаній справі постановою слідчого від 21.06.06 р. було накладено арешт на кукурудзу фуражну, яка постановою слідчого від 01.09.06 р. була визнана речовим доказом та приєднана до кримінальної справи та було проведено виїмку. На цей час досудове слідство по вищезгаданій справі триває.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділення Куп"янського міськрайвідділу ГУМВС України в Харківській області знаходиться кримінальна справа № 55060003, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, по вказаній справі постановою слідчого від 21.06.06 р. було накладено арешт на кукурудзу фуражну, яка постановою слідчого від 01.09.06 р. була визнана речовим доказом та приєднана до кримінальної справи та було проведено виїмку. 13 квітня 2007 р. постановою Куп"янського міськрайонного суду Харківської області було скасовно постанови слідчого від 23.10.2006 р. та 27.10.06 р., проте в подальшому за апеляцією прокурора ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.07.07 р. постанову Куп"янського міськрайонного суду Харківської області від 13.04.07 р. було скасовано. На цей час досудове слідство по вищезгаданій справі триває.

Позивач вказує на те, що ст.1174 ЦК України передбачено відшкодування шкоди за рахунок держави, спричиненої незаконними діями посадової або службової особи органу державної влади або органу місцевого самоврядування, з цих підстав, з посиланням на ст.ст.22,204,319,320,321, ч.3 ст.386,1166 ЦК України просить суд стягнути з Державного бюджету в особі Державного казначейства України у Харківській області на свою користь збитки у загальній сумі 325311,52 грн.

Суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги позивача являються цілком необгрунтованими та безпідставними.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов"язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обгрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред"явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обгрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22, ст.611, ч.1 ст.623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки, причинний зв"язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника.

Позивачем не надано документів в обгрунтування заявлених вимог, якіб підтверджували протиправну поведінку, дій чи бездіяльністі, шкідливий результат такої поведінки, наявність вини відповідачів.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення збитків являються необгрунтованими та безпідставними, у зв"язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно ст.44, 49 ГПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, ч.1 ст.22, ст.611, ч.1 ст.623 ЦК України, ст.ст. 29, 32, 33, 43, 44, 49, 54 ст.ст.82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повний текст підписаний 10 грудня 2008 р.

Суддя