ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 листопада 2008 р.

№ 13/201-05-6922

Вищий  господарський
суд  України  у складі колегії суддів:

головуючого

Т.Б. Дроботової,

суддів :

Н.О. Волковицької, Л.І. Рогач,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на  постанову

Одеського апеляційного господарського
суду від 15.11.2005р.

у справі

№ 13/201-05-6922

господарського суду

Одеської області

за позовом

Білгород-Дністровської державної
податкової інспекції

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення 6322, 00 грн.

за участю представників:

позивача

не з'явились (про час та місце
судового засідання повідомлені належно)

відповідачівне
з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)

ВСТАНОВИВ:

Білгород-Дністровська державна податкова
інспекція звернулась до господарського суду Одеської області з позовною заявою
про стягнення штрафних санкцій в сумі 6 322, 00 грн.

Постановою господарського суду
Одеської області від 08.09.2005р. (суддя: Панченко О.Л.) позовні вимоги
задоволено повністю; стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 заборгованість у сумі 6 322,00 грн.

Прийнята за правилами КАСУ
постанова вмотивована доведеністю позовних
вимог, що підтверджуються актом перевірки від 28.05.2004р., податковими
повідомленням -рішенням ОДПІ від 02.06.2004р. за № /0, враховуючи
пункт 11 статті 10 Закону України "Про державну податкову службу в
Україні" та вимоги Закону України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності" з відповідача стягнено до бюджету суму позову.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 15.11.2005р. (головуючий суддя -Жукова А.М., судді
-Величко Т.А., Бойко Л.І.) рішення (постанову) місцевого господарського суду
залишено без змін з мотивів обґрунтованості, відповідності чинному
законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Переглядаючи судове
рішення, апеляційна інстанція керувалась нормами Господарського процесуального
кодексу України.

Не погоджуючись з судовими
рішеннями, суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернувся
до касаційної інстанції з касаційною скаргою, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить їх
скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Сторони не скористалися правом на
участь представників у  судовому
засіданні.

Заслухавши суддю -доповідача,
перевіривши  наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення
в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до статті 1
Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (утому числі іноземці), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають
право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених
законодавчими актами України, до господарського суду мають звертатися державні
та інші органи, громадяни, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, які справи підвідомчі господарським
судам.

В липні 2005 року прийнято Кодекс
адміністративного судочинства України, який набрав чинності з 1 вересня 2005
року.

Згідно пункту 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України, справою адміністративної юрисдикції
(далі адміністративна справа) є переданий на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках,
встановлених законом.

Пунктом 7 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єктом владних
повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних
управлінських функції на основі законодавства в тому числі на виконання
делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом позову у даній справі є вимоги Білгород-Дністровської державної
податкової інспекції про стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Під час винесення судового рішення
господарський суд першої інстанції правомірно розглянув даний спір за приписами
Кодексу адміністративного судочинства України. Проте, суд апеляційної
інстанції, дійшов висновку, що розгляд у даній справі повинен провадитися за
правилами Господарського процесуального кодексу України.

Однак такий висновок є помилковим,
оскільки за своїм правовим змістом цей спір не є господарським і, відповідно,
не підвідомчий господарським судам України.

Відповідно до пункту 4 статті 10
Закону України "Про державну податкову службу в України" від
04.12.1990 № 509-XII, державні податкові інспекції в районах, містах без
районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові
інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за законністю валютних
операцій, додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому законом порядку, за наявністю свідоцтв про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів
господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з
наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, що видають ці
документи, за наявністю торгових патентів.

Відповідно до пункту 11 статті 11
Закону України "Про державну податкову службу в України" вказані
податкові органи забезпечують застосовувати до платників податків фінансові
(штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми
недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Отже, позов пред'явлений податковим
органом про стягнення фінансових (штрафних) санкцій, стосується виконанням
своїх функцій та обов'язків, як суб'єкта владних повноважень, а не у зв'язку із
здійсненням ним у спірних правовідносинах господарської діяльності. Тому, це є
адміністративним стягненням, оскільки стягнення штрафних санкцій, це плата у
фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання, яка
справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування,
визначених відповідними законами та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з положень вказаних
приписів законодавства, справа за позовом державної податкової інспекції до
юридичної та фізичної особи про стягнення штрафних санкцій є справою
адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) та підвідомча
адміністративному суду.

У відповідності з пунктом 7 розділу
VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і скарги у
справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також апеляційні,
касаційні скарги та подання розглядаються в порядку встановленому цим Кодексом.

Відтак, Одеський апеляційний
господарський суд приймаючи постанову у даній справі за приписами
Господарського процесуального кодексу України вийшов за межі своєї компетенції,
у зв'язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа направленню
на розгляд до Одеського апеляційного господарського суду  для виконання приписів пункту 6 розділу VII
"Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119,
статтями 11110, 11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України, пунктом 6 розділу VІІ "Прикінцеві та
перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 15.11.2005р. у справі № 13/201-05-6922 господарського
суду Одеської області скасувати.

Справу направити до Одеського
апеляційного господарського суду для виконання приписів пункту 6 розділу VII
"Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України .

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н.Волковицька

Л. Рогач