ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2008 р.

Справа № 3/1087-08

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання Волощук О. О.

за участю прокурора: Лянна О.А. –прокурор відділу Одеської обласної прокуратури

та представників сторін:

від Міністерства транспорту та зв’язку України: Молчанов Д.М. – за дорученням

від Державного підприємства водних шляхів „Устьдунайводшлях”: Мельнікова О.О. та Корнєв О.О. –за дорученням

від ТОВ „Інфлот-Данубіус”: Фірсов Д.О. –за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційне подання Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України та Державного підприємства водних шляхів „Устьдунайводшлях”, м. Ізмаїл, Одеської області

на ухвалу господарського суду Одеської області

від 14 жовтня 2008 року

за матеріалами № 3/1087-08

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України та Державного підприємства водних шляхів „Устьдунайводшлях”, м. Ізмаїл, Одеської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфлот-Данубіус”, м. Ізмаїл, Одеської області

про розірвання Менеджерської угоди та стягнення 10 700 000 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

09.10.2008 р. заступник прокурора Одеської області (далі прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (далі Міністерство) та Державного підприємства водних шляхів „Устьдунайводшлях” (далі Підприємство) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Інфлот-Данубіус” (далі ТОВ) про розірвання Менеджерської угоди № 61/08/1 „Shipman 98” від 14.04.2008 р. укладеної між Підприємством та ТОВ та стягнення з останнього на користь Підприємства безпідставно одержаних грошових коштів у сумі 10 700 000 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.10.2008 р. (суддя Д’яченко Т. Г.) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України позовна заява і додані до неї документи повернуті прокурору без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що спірні правовідносини сторін виникли щодо виконання договору, стороною якого не є Міністерство, а є Підприємство, яке є державним унітарним комерційним підприємством, тобто самостійним господарюючим суб’єктом, а прокурор може бути представником сторони у справі тільки у випадку, коли цією стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділений повноваженнями виконавчої влади.

В апеляційному поданні прокурор просить ухвалу місцевого суду скасувати, оскільки вона прийнята без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та передати справу на розгляд місцевого господарського суду. В судовому засіданні прокурор, представники Міністерства та Підприємства доводи апеляційного подання підтримали у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ТОВ просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційне подання прокурора без задоволення.

Клопотання Підприємства про відкладення розгляду справи відхилено колегією суддів з огляду на його безпідставність, оскільки акт перевірки КРУ ніяким чином не впливає на повноту, об’єктивність та всебічність справи, що розглядається апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційного подання, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційне подання обґрунтоване і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру” підставою представництва в суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними і державою.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 р. зазначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому інтереси держави можуть збігатися повністю, частково, або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Пунктом 2 резолютивної частини названого судового рішення визначено, що під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, зазначених в ч. 2 ст. 2 ГПК України, треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

В п. 5 мотивувальної частини цього рішення передбачено, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах фактично є позивачем у справі, порушеної за позовною заявою прокурора, і на підставі ч. 2 ст. 2 ГПК України є стороною в арбітражному процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог ст. 22 ГПК України, у зв’язку з чим висновок місцевого суду про те, що прокурор може бути представником сторони у справі у випадку, коли цією стороною у справі є орган державної влади або орган місцевого самоврядування, наділені повноваженнями виконавчої влади, є вірним.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що заявляючи позов про розірвання Менеджерської угоди № 61/08/1 „Shipman 98” від 14.04.2008 р. укладеної між Підприємством і ТОВ та стягнення з останнього на користь Підприємства безпідставно одержаних грошових коштів у сумі 10 700 000 грн., прокурор обґрунтовано визначив Міністерство, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки, як зазначено у Статуті Підприємства –Державне підприємство водних шляхів „Устьдунайводшлях” є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності, та входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України.

Згідно п. 3 роз’яснень президії Вищого господарського суду України „Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам” від 22.05.2002 р. № 04-5/570 з відповідними змінами та доповненнями, господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов’язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов’язаних із захистом інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 ГК України – орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах визначеним цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

На підставі Положення про Міністерство транспорту та зв’язку України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006 р № 789 –Міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, на який покладено функцію здійснення державної політики в галузі транспорту, Міністерство виконує відповідно до законодавства України функції з управління об’єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Враховуючи, що даний спір виник з правовідносин які зачіпають інтереси держави, так як власником і засновником Підприємства є держава в особі Міністерства та стосуються майна Підприємства, управління яким віднесено до сфери управління Міністерства, а оскільки, на думку прокурора, умови Менеджерської угоди суперечать положенням законодавства України та перерахування на користь ТОВ значної суми державних коштів може призвести до банкрутства Підприємства, що ставить під загрозу належне забезпечення безпеки судноплавства в Україні та порушує економічні, міжнародні інтереси держави в особі Міністерства.

Саме з цих підстав прокурор і звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства та Підприємства, при цьому, конкретно визначивши порушення інтересів держави та обґрунтувавши необхідність їх захисту.

Місцевий суд вищенаведені вимоги закону не врахував, на фактичні обставини справи увагу не звернув і внаслідок неправильного тлумачення рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. № 3-рп/99 дійшов до помилкового висновку про пред’явлення позову прокурором не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб’єкта господарської діяльності, у зв’язку з чим визнати ухвалу суду першої інстанції від 14.10.2008 р. законною та обґрунтованою неможливо, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа направленню на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101–106 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційне подання заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України та Державного підприємства водних шляхів „Устьдунайводшлях” –задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 14.10.2008 року за матеріалами № 3/1087-08 –скасувати, а справу передати на розгляд місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В. В. Шевченко

Судді В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко