ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 5020-7/072

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

за участю представників:

Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

Зенкова І.О. –(дор.№ 42 від 01.01.2008)

ЗАТ "Стівідорна компанія "Авліта"

Майстренко І.Є. –(дор.№ 23 від 28.04.2008)

ЗАТ "Макіївський металургійний завод"

Басова Н.А. –(дор. № 271/0109 від 09.04.2008)

розглянув касаційну скаргу

Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.08.2008

у справі

№ 5020-7/072 господарського суду м.Севастополя

за позовом

Державного підприємства "Придніпровська залізниця"

до

ЗАТ "Стівідорна компанія "Авліта"

третя особа

ЗАТ "Макіївський металургійний завод"

Державне підприємство "Донецька залізниця"

ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського"

ВАТ "Єнакіївський металургійний завод"

про

стягнення плати за користування вагонами

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 19.05.2008 (суддя: Г.Ілюхіна) в позові про стягнення плати за користування вагонами відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що позивач не довів факту затримки та простоювання вагонів на підходах до станції призначення саме з вини відповідача, представники відповідача підписали письмові повідомлення про затримку вагонів з запереченнями, однак, за даним фактом не були складені акти загальної форми, які могли би бути підставою для відповідальності відповідача. Позивач подав кількість вагонів з металопродукцією, що перевищує максимальну переробну спроможність вантажно-розвантажувальних фронтів по під'їзній колії відповідача.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 (судді: В.Плут, Ю.Гоголь, К.Волков) рішення господарського суду першої інстанції від 19.05.2008 залишено без зміни з аналогічних мотивів та підстав.

Позивач в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та рішення господарського суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що судом не надана правова оцінка чотиристороннім договорам, укладеним між вантажовідправниками, вантажоодержувачами, залізницею станції відправлення та станції призначення, які обґрунтовують позовні вимоги. Не враховані пояснення третіх осіб, які стверджують що відвантаження на адресу відповідача відбувалися за обсягами погодженими з вантажоодержувачем. Відповідач повинен нести відповідальність за неприйняття вантажу відвантаженого відправником за узгодженими графіками і доставлених залізницею в установлені строки.

Суд дійшов помилкових висновків щодо несвоєчасного направлення актів про затримку вагонів відповідачу. Законодавством не передбачено оформлення актів загальної форми у випадку затримки вагонів на підходах до станції призначення.

Скаржник вважає, що доказом своєчасного повідомлення відповідача про затримку вагонів та вину відповідача у неприйнятті вагонів під розвантаження є акти про затримку, повідомлення та відмітки відповідача про його незгоду.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № ПР/МД-05-4/274-НЮ-3825дч від 27.09.2005 про експлуатацію залізничної підїздної колії відпоівдача, яка примикає до станції Мекензієві Гори Придніпровської залізниці, та Додаткових угод до нього.

Пунктом 13 цього договору встановлено, що Власник колії сплачує Залізниці плату:

- за подачу, забирання вагонів по таблиці № 1 і таблиці № 2 Тарифного керівництва № 1;

- за користування вагонами (контейнерами) -згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами;

- за вагони, що з вини Власника не вивантажені до середньодобової переробної спроможності, встановленої пунктом 10 цього Договору і простоюють на станції Мекєнзієві Гори та на підходах до неї (та за усі вагони, затримані з його вини на станції призначення та на підходах до неї нараховується плата за користування вагонами з оформленням актів форми ГУ-23,ГУ-23а);

- за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї згідно Правил зберігання вантажів;

- інші збори і плати за маневрову роботу, додаткові роботи та послуги, що виконує Залізниця для Власника колії - згідно діючих нормативних документів.

Збори і плати вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць України та Договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги по передоплаті через ТехПД з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

Пунктом 10 Договору встановлено, що середньооблікова переробна спроможність вантажно-розвантажувальних фронтів по під'їзній колії складає: Вивантаження: металопродукція - 90 ваг. При відсутності суден; металопродукція - 70 ваг. При наявності 1 судна;

металопродукція - 60 вагонів при наявності 2 суден;

металопродукція - 14 вагонів (верхній майданчик при умові його роботи);

Зернові вантажі:

зерно (колії № № 17,18) - 65 ваг.

Обставини справи також свідчать про те, що 27.03.2006 між Державним підприємством „Придніпровська залізниця" (Залізниця) та закритим акціонерним товариством „Стівідорна компанія „Авліта" (Вантажовласник) укладено Договір № ПР/4ТХ-06-708/НЮ-179 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно цього Договору Залізниця оказує Вантажовласнику послуги з перевезення вантажів та проведення відповідних розрахунків.

Пунктом 3 даного Договору встановлено, що плата за перевезення визначається у відповідності до Тарифного керівництва № 1 з урахуванням коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею. Додаткові послуги та штрафи передбачаються розділами 2, 3 Тарифного керівництва № 1. Плата за користування вагонами визначається у відповідності до Збірника № 1 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458. На вартість послуг нараховується податок на додану вартість, у встановленому законодавством порядку і відображається у переліках та рахунках ТехПД-4 (пункт 3.1 Договору).

Не рідше одного разу на місяць Вантажовласник і Залізниця провадять звірку розрахунків, результати якої оформлюються актом (пункт 3.4 Договору).

Судом також встановлено, що 25.06.2007 та 24.07.2007 між ДП „Донецька залізниця" (Залізниця відправлення), ЗАТ „Макіївський металургійний завод" (Відправник), ДП „Придніпровська „Стівідорна компанія „Авліта" були укладені Договори № ДН-2/6 2700956 ПР/М-071598/Н та № ЗО/ДН-1 1476/07 ПР/М-071817/НЮдч з організації планування та здійснення перевезення вантажів залізничним транспортом на експорт з перевалкою в Порту за узгодженими календарними графіками.

Матеріали справи містять відомості плати за користування вагонами (контейнерами) за період їх затримки знаходження на станціях Джанкой та Сімферополь-вантажний оформлені позивачем, які підписані відповідачем з запереченнями про незгоду з цими Актами, у зв'язку з тим, що вагони ним прийняті та вивантажені з урахуванням узгодженої середньодобової норми з урахуванням узгодженої середньодобової норми.

Доводи скаржника, що суд не надав належної оцінки чинним чотирьохстороннім договорам, відповідно до яких відповідач повинен нести відповідальність за неприйняття вантажів, відвантажених відправником по узгодженим графікам і доставлених залізною дорогою у встановлені строки відхиляються, оскільки судом встановлено наступне.

Так, відповідач не заперечує проти факту чинності чотирьохсторонніх договорів, матеріали справи такий факт також не спростовують, проте, відповідач доводить факту затримки та простоювання вагонів на підходах до станції призначення саме з його вини. Відповідач надав листування з позивачем, яке свідчить про несвоєчасне і нерівномірне подання ним вагонів у спірний період з 28.12.2007 по 03.01.2008. Зміст цих листів свідчить про те, що вивантаження і періодичні простої зернового терміналу відбулися у зв'язку з відсутністю подачі вагонів і отримувач вантажу категорично незгоден з актами затримки та наказами про затримку.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2007, 29.12.2007, 01.01.2008, 02.01.2008, 03.01.2008 складені Акти про затримку вагонів № 26, 14/3, 27, 73/1, 14/2, 28, 29, 01, 02, 4, 1, 01, 06, 07, 8, 09, 12, 21, 13, 02, 14, 17 через неприйняття їх вантажовласником з причини відсутності технічної можливості накопичення вагонів на станції Мекензієві Гори експорт, незабезпечення отримувачем ЗАТ „СК „Авліта" вивантаження вагонів в кількості, що надійшли на Дирекцію.

На підставі Актів прийняті Накази № № 65, 72, 73/1, 73/2, 73/3, 74, 75, 76, 77, 79, 81, 82, 83, 86, 88, 90, 91, 92, 93,96, 100, ПО у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ЗАТ „СК „Авліта" затримані вагони через неможливість приймання їх станцією призначення Мекензієві Гори.

Касаційна інстанція зазначає, що Правилами користування вагонами і контейнерами (далі –Правила), затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113 (зареєстровані Міністерством юстиції України 15.03.99 за № 165/3458), визначено порядок і умови користування вагонами, зокрема, п. 6 встановлено, що всі завантажені вагони, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представником станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в п. 121 Статуту та п. 16 Правил, є вичерпними.

Згідно статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Перелік підстав для складання комерційного акту міститься в частині другій статті.

Частина третя статті встановлює, що в усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку і закінчення затримки вагонів та їх номера.

Згідно з пунктом 3 Правил складання актів, Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Таким чином, суди правомірно дійшли висновків, що у даному випадку повинен був бути складений Акт загальної форми, який мав бути підписаний представниками станції та вантажовласника і який міг би з'явитися належним необхідним доказом, що обґрунтовував би вимоги позивача.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, матеріали справи свідчать про те, що відповідач підписав письмові повідомлення про затримку вагонів з запереченнями і за даним фактом не були складені акти загальної форми. Отже, за такими обставинами відсутні правові підстави для відповідальності відповідача.

Крім того, суд встановив, що затримка вагонів трапилась не на станції призначення.

Обставини справи свідчать про те, що закрите акціонерне товариство "Стівідорна компанія "Авліта" є власником залізнодорожнього під'їзного шляху, який примикає до станції призначення Мекензієві гори м. Севастополь. Проте, затримка вагонів відбулася на станціях Джанкой та Сімферополь.

Суд виходив з тих обставин, що затримка вагонів відбулася не на станції призначення. Додатково в обґрунтування цього висновку свідчить і відсутність актів загальної форми, які б повинні були складені на підставі пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами.

Повідомлення про затримку загонів оформлені позивачем, однак відповідач зі змістом не погодився, зазначивши про кількість вивантажених вагонів з посиланням на Договір ПР/МД-05-4/274-НЮ-3825дч. Прийняття вагонів станцією Мекензієві гори було неможливим у зв'язку з їх поданням без дотримання умов укладених договорів. Так, у запереченнях відповідача зазначено, що кількість вагонів, які було вивантажено є більшою, ніж яка узгоджена сторонами і ця кількість вивантажених вагонів сама по собі позивачем не оскаржується.

Таким чином, судом вірно встановлений факт вини саме позивача, оскільки подача вантажів була в кількості, що перевищує договірні, тобто вагони подавались одночасно, нерівномірно, без врахування технічної можливості відповідача по їх вивантаженню і без дотримання узгоджених графіків.

Згідно пункту 16 Правил користування вагонами і контейнерами, вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами у разі подання залізницею вагонів і контейнерів у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника й одержувача. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником.

Статтею 121 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача.

Судом встановлено, що позивач подав в період з 28.12.2007 по 03.01.2008 кількість вагонів з металопродукцією, що перевищує максимальну переробну спроможність вантажно-розвантажувальних фронтів по під'їзній колії відповідача в той час, як зерновий термінал мав простої і неподачу вагонів.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і :речень.

Касаційна інстанція вважає, що висновки судів про недоведеність обставин, на яків посилався позивач, належними та допустимими засобами доказування є правомірні, оскільки відповідають вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини сторін.

На підставі викладеного, касаційна інстанція вважає, що судом було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення судових рішень у справі без змін.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.08.2008 та рішення господарського суду м. Севастополя від 19.05.2008 у справі № 5020-7/072 господарського суду м.Севастополя залишити без зміни, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                         В. Овечкін

судді                                         Є. Чернов

В. Цвігун