СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

24.11.08  о 10:50
Справа № А17/358-08

Господарський
суд Київської області у складі судді Суховий В.Г.

при
секретарі судового засідання Фролов О.С.

за
участю представників:

позивача:      Мірошник
М.О.

відповідача:
не з'явився.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

За
позовом    Управління Пенсійного фонду України у
м. Білій Церкві

до            Суб'єкт підприємницької діяльності
- фізична особа

ОСОБА_1

про  стягнення
239,52 грн

СУТЬ
СПОРУ:

В
господарський суд Київської області звернулося з позовом Управління Пенсійного
фонду України у м. Білій Церкві (далі -Позивач) до Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1(далі -Відповідач) про стягнення
заборгованості за сплатою страхових внесків в розмірі 239,52 грн.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 01.07.2008р. відкрито провадження у
справі № А17/358-08 та призначено її до розгляду.

Позивач
обґрунтовує позов тим, що за 1 квартал 2005 року управлінням Пенсійного фонду в
м. Білій Церкві було проведено перевірку відповідача щодо правильності, повноти
нарахування, своєчасності сплати збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України, про що складено відповідний Акт № 644.
Відповідно до даного Акту у відповідача було виявлено заборгованість по страхових
внесках в розмірі 239 грн. 52 коп. Позивачем було надіслало відповідачу
поштовою кореспонденцією вимогу № Ф-2073 від 04.03.2008 року про сплату
недоїмки в сумі             239,52 грн,
яка отримана останнім 20.03.2008 року. Вищевказаний Акт № 644 та   вимога
№ Ф-2073 від 04.03.2008 року не оскаржені в судовому порядку відповідно до
діючого законодавства, а тому, на думку позивача, є чинними.

Відповідач
у своєму запереченні (Вх. № 12635 від 15.07.2008р.) проти позову заперечив,
посилаючись на ст. 2 Закону України “Про вирішення питання щодо заборгованості
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом  Державним казначейством України частини
податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року -І кварталу 2005 року”, згідно якої донарахування
та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум
фактично сплачених внесків у 2004 році -І кварталі 2005 року, не
застосовуються. Оскільки у
1 кварталі 2005 року відповідач працював за спрощеною системою
оподаткування, вимога позивача про сплату страхового внеску є безпідставною та
такою, що суперечить вимогам чинного законодавства. Зокрема, відповідно до
вимог ст. 1. Закону України “Про систему оподаткування” ставки, механізм
справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) і пільги щодо
оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами
України, крім законів про оподаткування.

В
процесі розгляду справи суд неодноразово відкладав розгляд справи.

В
судовому засіданні 24.11.2008р. представник позивача позовні вимоги підтримав,
вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав,
викладених у позовній заяві.

Відповідач
свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним
чином повісткою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового
відправлення № 16566185 від 14.11.2008р.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд в с т а н
о в и в:

Управлінням
Пенсійного фонду в м. Білій Церкві було проведено перевірку відповідача за 1
квартал 2005 року щодо правильності, повноти нарахування, своєчасності сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України,
про що складено відповідний Акт № 644.

Відповідно
до даного Акту у відповідача було виявлено заборгованість по страхових внесках
в розмірі 239,52 грн.

Позивачем
було надіслало відповідачу вимогу № Ф-2073 від 04.03.2008 року про сплату
недоїмки в сумі 239,52 грн, яка отримана останнім 20.03.2008 року. Вищевказаний
Акт № 644 та вимога № Ф-2073 від 04.03.2008 року не оскаржені в судовому
порядку відповідно до діючого законодавства, а тому є чинними.

Позов
подано позивачем з тих підстав, що з 31 березня 2005 року Законом України “Про
внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” та
деяких інших законодавчих актів України поновлено порядок сплати та зарахування
до бюджетів і державних цільових фондів сум єдиного та фіксованого податків для
суб'єктів малого підприємництва, який діяв до 1 січня 2005 року.

Таким
чином, за період з 1 січня до 30 березня 2005 року фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування,
зобов'язані сплатити до Фонду фіксований розмір страхових внесків за січень,
лютий, та 30 днів березня із розрахунку 83,84 грн. за місяць.

Відповідно
до наданого позивачем розрахунку суми позовних вимог, заборгованість
відповідача  перед Пенсійним фондом
станом на день вирішення спору складає 239,52 грн. по сплаті страхових внесків
за І квартал 2005 року, що підтверджується Актом перевірки відповідача щодо
правильності, повноти нарахування, своєчасності сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та подані докази,
суд встановив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1(відповідач) перебуває на спрощеній системі оподаткування і є платником
єдиного податку, який був сплачений відповідачем за І квартал 2005 року, що
позивачем не заперечується.

Статтею
1 Закону України № 1058-ІV до страхових внесків віднесено кошти відрахувань на
соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування,
сплачені згідно з законодавством, що діяло раніше; кошти сплачені на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Згідно
з п.п. 3, 4 ст. 18 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року страхові внески
є цільовими  загальнообов'язковими
платежами, які справляються на всій території України в порядку, встановленому
цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Спір
в даній справі фактично виник з приводу сплати відповідачем страхових внесків
за період - І квартал 2005 року.

Відповідно
до ст. 1 Закону України “Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з не перерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року -І кварталу 2005 року” від 16.03.2006 року, суми
внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків
згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року -І кварталу 2005
року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку із
застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону
України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, не вважати заборгованістю.

Згідно
з ст. 2 зазначеного Закону донарахування та фінансові (штрафні) санкції до
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004
році - І кварталі 2005 року, не застосовуються.

Статтею
3 Закону встановлено, що облік страхового стажу для нарахування витрат,
пов'язаних з наданням матеріального забезпечення від Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття застрахованим особам, проводити
відповідно до фактично зарахованих сум внесків, які були сплачені протягом 2004
та 2005 років.

Прикінцевими
положення даного закону визначено:

2.
Цей Закон регулює правовідносини, які виникли у зв'язку з дією норм Закону
України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004
року N 2285-IV.

3.
Пенсійному фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття у разі,
якщо ними були застосовані фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів
господарювання, обумовлених у статті 1 цього Закону за період 2004 року - I
кварталу 2005 року, та якщо вони були стягнуті, провести зарахування цих сум на
особові рахунки страхувальників у рахунок майбутніх платежів.

З
аналізу наведених норм Закону від 16.03.2006р. вбачається таке:

по-перше,
страхові внески, які були сплачені у складі єдиного податку, не вважаються
заборгованістю;

по-друге,
за І квартал 2005 року донарахування не застосовуються;

по-третє,
страховий стаж обліковується в залежності від фактично зарахованих сум внесків,
сплачених у І кварталі 2005 року;

по-четверте,
застосовані та стягнуті фінансові (штрафні) санкції за 2004 -І квартал 2005
року підлягають зарахуванню на особові рахунки страхувальників у рахунок
майбутніх платежів.

Тобто,
Закон не допускає у даних спірних відносинах донарахування платникам єдиного
податку щодо фактично сплачених внесків у складі єдиного податку у 2004 -             І квартал 2005, а тому відсутні
підстави для їх стягнення в судовому порядку.

За
таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 128, 157-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В
позові відмовити повністю.

Дана
постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного терміну на подання
заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги у разі їх не подання або
після закінчення 20-денного терміну після подання заяви про апеляційне
оскарження у випадку неподання апеляційної скарги або після закінчення
апеляційного розгляду справи і залишення постанови без змін.

Дану
постанову може бути оскаржено у 10-денний термін з дня складення у повному
обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження/апеляційної скарги або у
20-денний термін після подання у 10-денний термін заяви про її апеляційне
оскарження шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя:
Суховий В.
Г.