ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№
43/93

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна
М.І., -головуючого,

Короткевича
О.Є.,

Удовиченка
О.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Голосіївському      районі м. Києва

на
постанову

господарського
суду м. Києва від 01 лютого 2008 року

у
справі      господарського суду

№
43/93      м. Києва

за
заявою

Товариства
з обмеженою відповідальністю "ЕКАУНТ БЮРО "ПАЧОЛІ  КОНСАЛТ"

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Уют-Буд"

про

визнання
банкрутом,

ліквідатор

арбітражний
керуючий ОСОБА_1.,

за
участю представників сторін:

ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва -Мишковець О.В. (дов. від 06.06.08);

встановив:

У
січні 2008 року ТОВ "ЕКАУНТ БЮРО "ПАЧОЛІ  КОНСАЛТ"
звернулося до господарського суду із заявою про порушення справи про
банкрутство ТОВ "Уют-Буд" в порядку ст.52 Закону України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Вказувало на наявність заборгованість у розмірі 2500 грн. за простим векселем
серії АА № 0508401, який було опротестовано в неплатежі приватним нотаріусом та
17.12.2007 на ньому було вчинено виконавчий напис.

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 22.01.2008 порушено провадження у справі,
введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою
господарського суду м. Києва від 01.02.2008 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Уют-Буд" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого  ОСОБА_1., якого зобов'язано письмово
повідомити про визнання ТОВ "Уют-Буд" банкрутом усіх відомих йому
кредиторів банкрута, підприємницьку діяльність завершено, строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута та зобов'язань щодо сплати податків і зборів
вважати таким, що настав 01.02.2008, припинено повноваження органів управління
банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, ліквідатора
також зобов'язано провести ліквідаційну процедуру та надати суду свій звіт та
ліквідаційний баланс банкрута у строк до 01.12.2008.

Не погоджуючись з винесеною у справі
постановою ДПІ у Голосіївському  районі
м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою,
в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та припинити
провадження у справі. В обґрунтування посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 52 Закону України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.
19 Закону України "Про порядок реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців".

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку
постанову господарського суду, на підставі встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню
частково виходячи з такого.

Відповідно
до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України право касаційного
оскарження надано, зокрема, особам, яких не було залучено до участі у справі,
якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується  їх прав та обов'язків.

Відповідно
до вимог ч.ч.  1, 2 ст. 52 Закону України
"По відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" (далі Закон) у разі, якщо громадянин -підприємець - боржник або
керівні органи боржника  - юридичної
особи  відсутні за її місцезнаходженням,
або у разі ненадання боржником протягом року до
органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових
декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших
ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява
про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана
кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Господарський
суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у
справі про банкрутство  відсутнього
боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом,
відкриває  ліквідаційну процедуру і
призначає ліквідатором ініціюючого
кредитора за згодою останнього.

Зазначена
норма закону є спеціальною нормою у законодавстві про банкрутство, яка
регламентує спрощений порядок ведення процедури банкрутства щодо окремої групи
боржників, зокрема боржників, керівні органи яких відсутні за адресою
місцезнаходження юридичної особи.

Постановою
господарського суду м. Києва від 01.02.2008 боржника - ТОВ "Уют-Буд"
визнано банкрутом з урахуванням особливостей, визначених статтею 52 Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ОСОБА_1.

Зазначена
постанова мотивована тим, що кошти та рух грошових коштів на рахунках боржника
відсутні, нерухоме майно у боржника відсутнє, відсутні транспортні засоби,
боржника відсутній за юридичною адресою, а тому суд дійшов висновку про
визнання боржника банкрутом на підставі ст. 52 Закону.

Однак,
колегія суддів Вищого господарського суду України  вважає, що господарський суд м. Києва  при прийнятті постанови про визнання
відсутнього боржника банкрутом не з'ясував та не дав оцінку факту наявності
(відсутності) в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної
особи боржника за її місцезнаходженням відповідно до вимог Закону України “Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”.

Постанова
суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є за
своєю правовою природою судовим рішенням, в якому необхідно повно відобразити
обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені
обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності
та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні
(Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11 із змінами на
даний час).

Відповідно
до вимог ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців”, який набув чинності  з 01.07.2004 року, в Єдиному державному
реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу,
а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно
до вимог ч. 1, 3 ст. 18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню  до Єдиного державного реєстру,
не були до нього внесені , вони не можуть бути використані в спорі з третьою
особою.

Вказаний
Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором  (п.7 ст.19 Закону).

Виходячи
з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до
законодавства  повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Місцевий
господарський суд, визнаючи ТОВ "Уют-Буд" банкрутом на підставі ст.
52 Закону, в якості доказу відсутності боржника за місцезнаходженням прийняв
акт  державного виконавця від 26.12.2007
(а.с. 15). Інших доказів відсутності боржника або його керівних органів не
надано.

Зважаючи
на викладене, з посиланням на приписи ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців", суд при
порушенні справи про банкрутство відповідно до ст.  52 Закону не надав оцінки зазначеному акту на
предмет його належності в обґрунтування обставин відсутності боржника за
адресою місцезнаходження (з такими висновками погодився Верховний Суд України в
постанові від 06.11.2007 у справі № 43/427).

Крім
того, судом не було досліджено наявність інших ознак, що свідчили  б про відсутність підприємницької діяльності
боржника, зокрема ненадання боржником протягом року до  органів державної податкової служби згідно із
законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності.

Разом
з тим, ДПІ у Голосіївському районі м. Києва у касаційній скарзі вказує, що
вказаний банкрут відзвітував до ДПІ в 2007 році (перед самим початком процедури
банкрутства) з показниками фінансово-господарської діяльності у розмірі понад
22 млн. грн., що свідчить про здійснення підприємством підприємницької
діяльності (копія декларації з податку на прибуток додано до касаційної
скарги).

Тобто,
факт здійснення (нездійснення) боржником підприємницької діяльності та подання
до органів ДПІ звітності взагалі не був предметом дослідження господарським
судом м. Києва при винесення оскаржуваної постанови, що протирічить приписам
ст. 52 Закону.

Зважаючи
на вищенаведене,  колегія суддів дійшла
висновку, що суд першої інстанції, не дослідивши доказів відсутності боржника
за його місцезнаходження, а також доказів, які б свідчили про відсутність
підприємницької діяльності боржника, дійшов передчасного висновку про подальший
розгляд справи за спрощеною процедурою шляхом визнання боржника - ТОВ
"Уют-Буд" банкрутом в порядку ст.52 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

За
таких обставин, оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам закону до
судового рішення, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають
значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові
наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися
достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У
зв'язку з наведеним зазначений судовий акт слід скасувати, направивши справу на
новий розгляд до суду першої інстанції .

При
новому розгляді справи суду слід дослідити наявність обставин відсутності
боржника та припинення ним господарської діяльності для ведення провадження у
справі за спрощеною процедурою відповідно до статті 52 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”
застосовуючи принципи оцінки доказів за їх належністю та допустимістю, всім
зібраним  доказам надати належну оцінку в
їх сукупності та вирішити спір
відповідно  до вимог  закону.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119
- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.Києва задовольнити частково.

2.          Постанову господарського суду м.
Києва від 01.02.2008 у справі № 43/93 скасувати, справу направити на новий
розгляд до господарського суду м.Києва.

Головуючий -                                                                М.І. Хандурін

Судді
О.Є. Короткевич

О.С.
Удовиченко