ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

справа
№  21/471

18.08.08

За позовом   Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1

до                   1)
Держави України в особі Державного казначейства України;

2)          Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва;

3)          Подільського районного суду м. Києва.

про                 відшкодування збитків в розмірі 33 190,34 грн.

Суддя  М.Є. Літвінова

Представники:

Від позивача:         ОСОБА_2 -предст. за довір. №б/н від
11.03.2005р.

Від
відповідача-1:  не з'явились

(Кучук
Р.М. -предст. за довір. №4.3-04/8505

від 29.12.2007р. була присутня в
судових засіданнях)

Від
відповідача-2:  Шевченко О.О. -предст. за довір.
№4839/9/10

від 07.08.2007р.;

Від
відповідача-3:  не з'явились

(Пилипчук
С.Б. -предст. за довір. №Б-18 від 12.12.07р. була присутня в судових
засіданнях)

Від
прокуратури:   не з'явились

Самардак А.В. -ст. пом. прокурора, посвідч.
№2

від
09.01.08р.; Гаврилова І.А. -поміч. прокурора -були присутні   в судових засіданнях)

Рішення
прийняте 18.08.2008р., на підставі статті 77 Господарського процесуального
кодексу України, в зв'язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з
16.07.2008р. по 18.08.2008р.

Обставини справи:

Суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського
суду м. Києва з позовними вимогами до Держави Україна в особі Державного
казначейства України про стягнення з відповідача на користь позивача
відшкодування завданих збитків (упущеної вигоди) у сумі 33 190,34 грн. та
стягнення судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.07.2007р. (суддя Шевченко Е.О.) порушено провадження у справі №
21/471, розгляд справи було призначено на 28.08.2007 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.08.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи
відкладено на 26.09.2007р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
№ 21/471 від 26.09.2007р., на підставі ст. 24 ГПК України, було залучено до
участі у справі в якості відповідача-2 Державну податкову інспекцію у
Подільському районі м. Києва, в якості відповідача-3 Подільський районний суд
міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.09.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи
відкладено на 25.10.2007р.

Ухвалою
господарського суду міста Києва від 25.10.2007р., на підставі ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладено на 12.11.2007р.

Ухвалою
господарського суду міста Києва від 12.11.2007р., на підставі ст. 77 ГПК України,
розгляд справи відкладено на 27.11.2007р.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва № 01-1/159 від
21.11.2007р. у зв'язку з призначенням судді Шевченка Е.О. на посаду
заступника голови Господарського суду міста Києва та виконання ним
адміністративних функцій, з метою уникнення затягування розгляду справи, справу
№ 21/471 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.11.2007р. справу №21/471 прийнято до свого провадження суддею
Літвіновою М.Є. розгляд справи призначено на 13.12.2007р.

На підставі ст.77 Господарського
процесуального кодексу України розгляд справи №21/471 відкладався з
13.12.2007р. по 15.01.2008р., з 15.01.2008р. по 29.01.2008р.

В судовому засіданні 29.01.2008р., на
підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено
перерву до 20.02.2008р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2008р., на підставі ч. 4 ст. 69 Господарського процесуального
кодексу України, продовжено строк вирішення спору у справі №21/471.

В судовому засіданні 20.02.2008р.
представником відповідача-2 було надано суду письмове клопотання про зупинення
розгляду справи №21/471 до вирішення спору у справі №25/102-А за позовом СПД
ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва,
Державного казначейства України, за участю третіх осіб: Приватного підприємства
“Девіза”, Головного управління державного казначейства України у м. Києві про
визнання неправомірними (протиправними) дій та бездіяльності посадових осіб
державного органу суб'єкта владних повноважень ДПІ у Подільському районі м.
Києва в особі ГВ ПМ ДПІ у Подільському районі м. Києва, та стягнення з Держави
України в особі Державного казначейства України 35 958,17 грн. шкоди, завданої
посадовими особами державного органу -суб'єкта владних повноважень ДПІ у
Подільському районі м. Києва в особі ГВ ПМ ДПІ у Подільському районі м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.02.2008 відмовлено ДПІ у Подільському районі м. Києва в
задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №21/471. На підставі
ст.77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено
на 05.03.2008р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2008р. відмовлено Державній податкові інспекції у
Подільському районі м. Києва в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу
Господарського суду міста Києва від 20.02.2008 у справі №21/471. Матеріали
справи №21/471 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.04.2008р. розгляд справи № 21/471 призначено на 23.04.2008р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва №21/471 від 23.04.2008р., на підставі ст.77 Господарського процесуального
кодексу України, розгляд справи відкладено на 14.05.2008р.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 29.05.2008р. у справі №21/471 касаційні скарги Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста Києва на ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2008р. у справі №21/471 Господарського суду міста
Києва повернуто скаржнику без розгляду.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 02.06.2008р. у справі №21/471 касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста Києва на ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2008р. у справі №21/471 Господарського суду міста
Києва повернуто скаржнику без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва  від 23.06.2008р., на підставі
ст.86 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи призначена
на 16.07.2008р.

Судом оголошено про закінчення
розгляду справи по суті та оголошено перерву до 18.08.2008р., для дослідження
матеріалів справи, прийняття рішення у справі та виготовлення його повного
тексту.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась
до суду з позовними вимогами про стягнення з держави України у особі Державного
казначейства України (надалі відповідач -1) завданих збитків у сумі 33 190,34
грн. (упущеної вигоди).

Обґрунтовуючи
позовні вимоги, позивач зазначила наступне.

Подільським
районним судом міста Києва 22.02.2002р. було винесено постанову №3-4296/03,
якою було присуджено конфіскувати майно, яке належало громадянці України
інваліду 1-ої групи ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності.

Виконання
вищевказаної постанови було здійснено Державною податковою інспекцією
Подільського району міста Києва.

В
період з 23.02.2002р. по 11.03.2002р. зі складських приміщень за адресою: м.
Київ, вул. Глибочицька, 13 та вул. М. Грінченка, 6/10, виконуючи постанову суду
від 22.02.2002р., працівниками Державної податкової іспекції Подільського
району м. Києва, було проведено конфіскацію майна позивача.

Відповідно
до зазначеної постанови, майно (склотара та ящики до неї), що належало позивачу
з 22.02.2002р. перейшло у власність держави.

Як
стверджує позивач, надалі конфісковане майно, з порушенням вимог чинного
законодавства, було оцінене за значно заниженими цінами.

Грошова
виручка від реалізації конфіскованого майна, становила 189266,86 грн.

Подільським
районним судом міста Києва від 17.04.2002р. було прийнято постанову про
повернення власнику вилученого товару зі складських приміщень за адресою м.
Київ, вул. Глибочицька,13 та Грінченко 6/10.

Позивач
зазначив, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 26.07.2004р.
було встановлено спосіб і порядок виконання постанови Подільського районного
суду м. Києва від 17.04.2002р.,а саме: повернути власнику, грошові кошти, які
були отримані в результаті реалізації конфіскованого майна, в сумі 189 266,86
грн., шляхом списання вказаних коштів з рахунків Управління Державного
казначейства у м. Києві.

Проте,
як стверджує позивач, станом на 07.12.2004р., останньому було повернуто суму в
розмірі 153 308,69 грн.

Решта
грошових коштів, отриманих від реалізації конфіскованого майна у сумі 35 958,17
грн., була отримана Приватним підприємством «Девіза»в якості винагороди за
послуги по реалізації конфіскованого майна згідно договору між ГВПМ ДПІ у
Подільському районі м. Києва та ПП «Девіза».

Враховуючи
викладене, позивач вказує, що відповідачем-1 завдано збитків (упущеної вигоди)
позивачу які становлять 33 190,34 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

В
процесі розгляду справи на підставі ст. 24 Господарського процесуального
кодексу України, було залучено до участі у справі в якості відповідача-2
Державну податкову інспекцію у Подільському районі міста Києва та відповідача-3
Подільський районний суд міста Києва (Ухвала від 26.09.2007р. суддя Е.О.
Шевченко).

Відповідач-1 проти позовних вимог заперечував,
у відзиві на позов посилався на наступне.

-          з боку відповідача-1  відсутні будь -які неправомірні дії щодо
позивача;

-          відсутній причинно -наслідковий
зв'язок між діяльністю Держказначейства та упущеною вигодою;

-          відсутні матеріальні норми для залучення
Державного казначейства України  у якості
відповідача та стягнення з останнього упущеної виголи на користь позивач.

Відповідач
-2 проти позовних вимог заперечував у відзиві на позов посилався на наступне.

Необхідною
підставою для притягнення Державної податкової інспекції у Подільському районі
м. Києва до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних
дій -Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва при
виконанні певних дій, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними
діями та заподіяною шкодою.

Відповідачем-2
було надано копію постанови Господарського суду міста Києва від 10.07.2007року
по справі №25/102-А, вказаною постановою позовні вимоги СПД -фізичної особи ОСОБА_1
до Державної податкової нспекції у Подільському районі м. Києва про визнання
неправомірними дій та стягнення шкоди задоволено частково. Вирішено стягнути 35
958,17 грн. -винагороди ПП «Девіза»за надані послуги, а саме реалізацію
конфіскованого майна.

Отже,
факт стягнення в судовому порядку суми винагороди в розмірі 35 958,17 грн. не
свідчить про спричинення збитків позивачу та про підстави покладення
відповідальності на податкові органи.

Позивач
- 3 проти позову заперечував у відзиві на позов посилався на наступне.

З
позовної заяви вбачається, що станом на 07.12.2004р. кошти отримані від
реалізації конфіскованого майна, були повернуті в сумі 153 308,69 грн.

Згідно
постанови Господарського суду міста Києва від 10.07.2007 року на користь
позивачки було стягнуто з Державного бюджету України 35 959,17 грн. вартості
вилученого (конфіскованого) майна.

Відповідно
до ст.22 Закону України «Про судоустрій України»місцевий суд є судом першої
інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його
підсудності.

Таким
чином, Подільський районний суд міста Києва, як орган судової влади, здійснював
правосуддя у визначеному законом порядку щодо розгляду адміністративного
матеріалу відносно ОСОБА_2 (за підвідомчістю) і постановлення судових рішень.

Крім
того, відповідач -3 зазначив, що позивачкою не було визначено позовних вимог
відносно відповідача -3.

Оцінюючи
подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача  не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно
ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

У
відповідності до ст.22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати
за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно
до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже,
майнова шкода, завдана майну особи, відшкодовується за умови, що вона завдана
цивільним правопорушенням.

Шкода
підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між
протиправними діями особи, самою шкодою та наявністю вини (умислу або
необережності).

Відсутність
причинного зв'язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою
відповідальність відповідача.

Відповідно
до п.2, 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих  порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

При
визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті
кредитором щодо їх одержання.

Згідно
з пунктом 1 статті 224 ГК України до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються,
зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала
збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання
другою стороною.

З
вказаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті
відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що
вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було
порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою
особою.

Таким
чином, згідно із зазначеними вище нормами чинного законодавства України
кредитор повинен довести, що він мав реальну можливість отримання прибутку. При
визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки конкретні
дані, котрі безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових
коштів.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано належних доказів на
підтвердження факту протиправних дій з боку відповідача-2, які стали причиною
понесення позивачем збитків (упущеної вигоди) в розмірі  33 190,34 грн.

Також,
позивачем не було надано належних доказів на підтвердження реальної можливості
отримання грошових коштів в розмірі 35 959,17 грн.

Згідно
матеріалів справи, позивачеві були повернуті кошти отримані від реалізації
конфіскованого майна, на виконання постанови Подільського районного суду міста
Києва від 17.04.2002р.

Решта
суми в розмірі 35 959,17 грн. була повернута позивачеві на підставі постанови
Господарського суду міста Києва від 10.07.20078р. у справі 25/102-А.

Позивач
обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на Закон України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і суду».

Слід
зазначити, не безпідставність та необґрунтованість вказаних посилань позивача,
оскільки положення вищевказаного Закону застосовуються у разі неправомірних дій
з боку органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, у випадку:

1)
незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного
взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2)
незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт,
незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3)
незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами
України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та
іншими актами законодавства.

Позивач, право якого буде порушено,
може звертатись до суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного
законом інтересу.

Позивачем у позовних вимогах не було
визначено, відповідно до положень статті 1 Господарського процесуального
кодексу України, в чому саме полягає порушення прав та законних інтересів
останнього з боку відповідачів - 1, 3, а також в чому полягає протиправність
дій останніх.

З
врахуванням наведеного, приймаючи до уваги положення статті 1 Господарського
процесуального кодексу України, відповідно до якого підприємства та організації
мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, суд дійшов до висновку про
те, що вимоги позивача є необгрунтованими, а отже такими, що задоволенню не
підлягають.

Відповідно
до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Позивачем
не були надані суду докази на підтвердження викладеного в позові.

Таким
чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача -1 збитків (упущеної
вигоди) в розмірі 33 190,34 грн. є не обґрунтованими, документально не
підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України,  ст. 224 Господарського кодексу України,
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В
позові відмовити повністю.

2.
Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

Суддя                                                                                                М.Є.
Літвінова