ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2008 р.

№ 3/69

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –Оліфер О.Г.,

відповідача –

розглянувши касаційну скаргу ТзОВ "Рівненські торгівельні мережі" на рішення господарського суду Рівненської області від 17 червня 2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 2 вересня 2008 року у справі за позовом ТзОВ "Союз-Віктан Трейд" до ТзОВ "Рівненські торгівельні мережі" про стягнення 94045, 31 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2008 року позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача про стягнення грошової заборгованості за поставлений товар в розмірі 84298, 92 грн. основного боргу, 2284, 28 грн. пені, 342, 58 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання та 7119, 53 грн. збитків завданих інфляційним збільшенням заборгованості.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 63985, 68 грн., 2284, 28 грн. пені, 342, 58 грн. 3% річних та 7119, 53 грн. збитків завданих інфляційним збільшенням заборгованості.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17 червня 2008 року (суддя Мамченко Ю.А.) позов задоволений частково. Провадження у справі в частині стягнення 17996, 16 грн. боргу припинено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 63985, 68 грн. основного боргу, 7119, 53 грн. інфляційних, 2284, 28 грн. пені, 342, 58 грн. 3% річних, судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 2 вересня 2008 року рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ТзОВ "Рівненські торгівельні мережі" просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 грудня 2007 року між сторонами у справі був укладений договір №535-848, за умовами якого позивач зобов'язувався передати у власність, а покупець –прийняти та розрахуватись за товар, у відповідності з умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.2 укладеного договору, всі розрахунки по даному договору проводяться в національній валюті України. Оплата партій поставленого товару проводиться в гривнях шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця на основі представлених при поставці накладних, підписаних уповноваженим представником продавця та покупця згідно додаткових умов поставки або замовлення. Датою приймання партій товару рахується дата підписання відповідної накладної уповноваженим представником покупця.

На підставі п.7.7 договору, перехід права володіння на товар здійснюється в момент підписання покупцем товарної накладної.

Згідно підписаних сторонами у справі додаткових умов поставки до укладеного договору №536-848 від 25.12.2007 року, покупцю надано відстрочку платежу строком 45 днів.

Крім того, згідно протоколу розбіжностей від 25.12.2007 року, укладеного до договору купівлі-продажу №536-848, внесені зміни до п.3.2 вказаного договору в наступній редакції: покупець зобов'язаний оплачувати кожну придбану за даним договором партію товару не пізніше 45 календарних днів з дати її отримання (дати складення накладної).

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, відповідачем було отримано товар на загальну суму 81971,84 грн., а після порушення провадження у справі відповідач частково повернув позивачеві отриманий товар на суму 17996, 16 грн., тому розмір боргу відповідача перед позивачем складає 63985,68 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі ч.1ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Як правильно встановлено судами при розгляді справи, пунктом 8.2 укладеного сторонами договору, у разі порушення строків оплати або поставки товарів винна сторона сплачує на користь іншої пеню в розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару або простроченої суми оплат за кожен день прострочення, але не більше подвійної врахованої ставки НБУ.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, правильно стягнув з відповідача пеню в розмірі 2284, 28 грн., 342, 58 грн. річних та 7119, 53 грн. збитків від інфляції за час прострочення платежу.

Враховуючи, що сума боргу в розмірі 17996, 16 грн. відповідачем була сплачена після звернення позивача з позовом до суду, судом першої інстанції обґрунтовано припинено провадження по справі в цій частині на підставі п. 11 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

За таких обставин, судові рішення відповідають вимогам закону і обставинам справи, тому підстав для їх зміни немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Рівненської області від 17 червня 2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 2 вересня 2008 року залишити без змін, а касаційну скаргу ТзОВ "Рівненські торгівельні мережі" –без задоволення.

Головуючий, суддя В.Дерепа

Судді Б.Грек

Л.Стратієнко