ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.12.08р.

Справа № 32/200-08

За позовом : Комунального закладу освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро” , м. Дніпропетровськ

До : Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області , м. Дніпропетровськ

Третя особа : Дніпропетровська державна медична академія , м. Дніпропетровськ

Про : визнання договору таким що припинив свою дію

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача: Журавель Т.О. ( директор ) ;

Від відповідача : Андрієнко В.А. ( дов. № 48 від 08.09.08 р. ) ;

Від третьої особи : Старцев Р.Б. ( дов. від 15.01.08 р. )

СУТЬ СПОРУ :

Позивач звернувся до суду з позовом від 14.11.08 р. № 262 до відповідача , в якому просив суд «Визнати договір нерухомого майна , що належить до державної власності , від 01.01.07 р. за №12/02-2865-ОД , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та комунальним закладом освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро”, таким , що припинив свою дію 01 грудня 2007 року у зв’язку з закінченням строку , на який його було укладено” . Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на наступні обставини : „згідно із умовами п.10.8 цього договору він припиняє свою чинність внаслідок закінчення строку , на який його було укладено ; згідно із умовами п.10.1. договору він діє з 01 січня до 01 грудня 2007 року включно ; згідно з умовами п.10.1. договору , його термін дії може бути подовжений тільки при : повній оплаті за договором , яка не була забезпечена ; узгодження балансоутримувача , яке не було отримане ; наявності заяви орендаря на продовження дії договору ,яка не подавалась ....діяльність медичного ліцею „Дніпро” ,як комунального закладу освіти , регламентується бюджетним законодавством України , зокрема Бюджетним кодексом України ,відповідно до якого за п.7 ст.23, п.1. ст..3 всі бюджетні призначення за договором 2007 року втратили чинність по закінченню календарного року ”. Ухвалою суду від 20.11.08 р. порушено провадження у справі за вищезазначеним позовом та слухання справи призначене на 02.12.08 р.

25.11.08 р. від позивача за № 269 від 25.11.08 р. до канцелярії господарського суду надійшло „Уточнення позовних вимог від Дніпропетровського обласного медичного ліцею-інтернату „Дніпро”, в якому позивач , посилаючись на висновок № 126/179-е від 13.11.08 р. науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М.Корецького НАН України ; просить суд : визнати договір оренди нерухомого майна , що належить до державної власності , від 01.01.07 р. за № 12/02-2865-ОД , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та комунальним закладом освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро”, недійсним (нікчемним ) ; та встановити , що договір оренди нерухомого майна , що належить до державної власності , від 01.01.07 р. за № 12/02-2865-ОД , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та комунальним закладом освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро”, припинив свою дію 01 грудня 2007 року.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував , посилаючись на їх безпідставність та невідповідність вимогам Закону України „Про оренду державного та комунального майна”. Третя особа підтримала позовні вимоги позивача з підстав , наведених в позовній заяві .

Заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи , господарський суд , -

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до приписів ст.22 ГПК України позивач вправі ( поміж-іншим ) до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог . При цьому ,як зазначено в п.2,3 Інформаційному листі ВГСУ від 02.06.06 р. № 01-8/1228 „ Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році” : за змістом частини 4 ст.22 ГПК України зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, господарський суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви). Під збільшенням розміру позовних вимог (частина друга статті 22 ГПК ) слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (абзац другий підпункту 3.7 пункту 3 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 N 02-5/289 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”). Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги зв'язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (наприклад, коли позов подано на суму основного боргу і позивач до прийняття рішення просить додатково стягнути пеню за прострочку платежу), то їх може бути пред'явлено з дотриманням, зокрема, приписів статті 58 ГПК ( Абзац другий в редакції Листа Вищого господарського суду № 01-8/218 від 08.04.2008 ).

Як зазначалося вище ,позивач в своїх первинних позовних вимогах просив суд «Визнати договір нерухомого майна , що належить до державної власності , від 01.01.07 р. за №12/02-2865-ОД , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та комунальним закладом освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро”, таким , що припинив свою дію 01 грудня 2007 року у зв’язку з закінченням строку , на який його було укладено”.

В подальшому - 25.11.08 р. , від позивача за № 269 від 25.11.08 р. до канцелярії господарського суду надійшло „Уточнення позовних вимог від Дніпропетровського обласного медичного ліцею-інтернату „Дніпро”, в якому позивач , посилаючись на висновок № 126/179-е від 13.11.08 р. науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М.Корецького НАН України ; просить суд : визнати договір оренди нерухомого майна , що належить до державної власності , від 01.01.07 р. за № 12/02-2865-ОД , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та комунальним закладом освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро”, недійсним (нікчемним ) ; та встановити , що договір оренди нерухомого майна , що належить до державної власності , від 01.01.07 р. за № 12/02-2865-ОД , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та комунальним закладом освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро”, припинив свою дію 01 грудня 2007 року. Тобто фактично позивачем заявлено клопотання не про збільшення розміру позовних вимог , а про пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві. Але чинним законодавством ( ст.22 ГПК України ) таке право позивачу не надано , а тому суд не знаходить достатньо правових підстав для задоволення клопотання позивача про доповнення первинних позовних вимог додатковими вимогами про визнання договору оренди недійсним (нікчемним ) ; та розглядає лише ті позовні вимоги , про які йшлося у позовній заяві від 11.11.08 р. № 262 : „ Визнати договір нерухомого майна , що належить до державної власності , від 01.01.07 р. за №12/02-2865-ОД , укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та комунальним закладом освіти „Дніпропетровський обласний медичний ліцей-інтернат „Дніпро”, таким , що припинив свою дію 01 грудня 2007 року у зв’язку з закінченням строку , на який його було укладено” .

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій України»передбачено, що місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності. Згідно із частиною 1 статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України , а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер. Відповідно до вимог ст.12 ГПК України , господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизації державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. Перелік справ, підвідомчих господарським судам, визначений ст. 12 ГПК України, разом з тим не є вичерпним, оскільки в силу п. 1 вказаної норми, господарським судам підвідомчі також справи у спорах, що виникають з інших підстав, ніж ті, що визначені у даному пункті. При цьому, за змістом вказаної норми, господарському суду підвідомчі саме справи у спорах, перелік яких не є виключним. Приписами ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак заявлена позивачем вимога про визнання договору таким , що припинив свою дію , не відповідає способам захисту цивільних прав , оскільки , як вбачається із змісту позовної заяви , позивач фактично просить суд встановити певний юридичний факт .Але при цьому слід приймати до уваги, що вимога про встановлення вищезазначеного факту, не призводить до поновлення порушених прав позивача . Вона не може бути предметом спору та самостійно розглядатися в окремій справі. Заявлена позовна вимога є нічим іншим, як встановленням факту , що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. Дійшовши висновку , що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав ,суд повинен відмовити у позові , а не припинити провадження у справі за її непідвідомчістю суду . Правову позицію Верховного Суду України з цього приводу викладено в його постановах від 13.07.04 р. зі справи № 10/732 та від 14.12.04 р. зі справи № 6/11 .Даний висновок не суперечить положенням Конституції України, зокрема щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають в державі.

На підставі вищезазначеного , керуючись вимогами ст.124 Конституції України ; ст.16 Цивільного кодексу України ; ст.ст.22,49,82-85 ГПК України , господарський суд , -

ВИРІШИВ :

1. Відмовити в задоволенні клопотання позивача про доповнення позовних вимог .

2. В задоволенні позовних вимог про визнання договору таким , що припинив свою дію , відмовити ; судові витрати покласти на позивача.

Суддя                                                                                  О.Ю.Васильєв