КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2008                                                                                           № 32/216

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Григоровича О.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Гребенюк В.В., дов.від 15.01.08,

від відповідача - Ахтімірова М.Г., дов.від 18.04.08 № 21-122/02-2776,,

на виконання постанови Вищого господарського суду України від 28.10.08 у справі № 32/216,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод"

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.06.2008

у справі № 32/216

за позовом                               Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод"

до                                                   Антимонопольного комітету України

про                                                  визнання недійсним рішення № 745-р від 20.12.2007 у справі № 23-26.13/5-07

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Залучанський спиртовий завод” (далі – позивач)звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі – відповідач) про визнання недійсним рішення відповідача від 20.12.07 № 745-р в частині вчинення позивачем поряд з іншими спиртовими заводами порушення, передбаченого п.1 ст.50 та чч.1, 3 ст.6 Закону України “Про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб’єктів господарювання, які призвели до обмеження конкуренції на ринку спирту.

Позивач зазначає, що спірне рішення прийняте незаконно і підлягає скасуванню з підстав неповного з’ясування обставин, які мають значення для справи, недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права при його прийнятті (ст.59 Закону України “Про захист економічної конкуренції”).

Рішенням Господарського суду міста Києва в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивач разом з іншими 40 спиртовими заводами вчинили схожі дії на загальнодержавному ринку спирту етилового ректифікованого, які полягали у пропонуванні та встановленні однакових цін на IV квартал 2006 року на спирт “Екстра” та спирт “Люкс”; відсутні об’єктивні причини для одночасного пропонування та встановлення спиртовими заводами однакових цін; встановлення кожним із 40 спиртових заводів однакових цін з цінами інших заводів на три види спирту є їхньою узгодженою поведінкою; позивач пропустив двомісячний строк для оскарження рішення відповідача.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним рішення відповідача від 2012.07 № 745-р в частині вчинення позивачем поряд з іншими спиртовими заводами порушення, передбаченого п. 1 ст. 50 та ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб’єктів господарювання, які призвели до обмеження конкуренції на ринку спирту.

Свої доводи апелянт аргументує тим, що судом не було зазначено, які саме дії (або бездіяльність) службових осіб позивача свідчать про вчинення антиконкурентних узгоджених дій з іншими суб’єктами господарювання; повідомлення з наведенням планово-розрахункових цін на спирт у IV кварталі 2006 року носить рекомендаційний характер та не призводить до будь-яких наслідків, у тому числі обмеження конкуренції на ринку спиртової галузі України; фактично конкурентні переваги на ринку спиртової галузі України досягаються не ціновими показниками, а якісними характеристиками виготовленої продукції та витратами на її транспортування до суб’єктів господарювання, які використовують продукцію спиртових заводів для виготовлення відповідної продукції; сторони не заявляли клопотання про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.08 № 32/216 порушено апеляційне провадження з призначенням розгляду справи на 26.11.08.

Згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглянувши матеріали справи № 23-26.13/5-07, відповідач прийняв рішення від 20.12.07 № 745-р “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”. Так, відповідач визнав, що позивач разом з іншими спиртовими заводами вчинив порушення, передбачене п. 1 ст. 50 і частинами 1 та 3 ст.6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді антиконкурентних узгоджених дій суб’єктів господарювання, які призвели до обмеження конкуренції на ринку спирту, та наклав на зазначений спиртовий завод штраф в розмірі 70000,00 грн.

Підставою для здійснення перевірки дотримання конкурентного законодавства заводами в спиртовій галузі України стало звернення ЗАТ “Оболонь” та Асоціації “Спілка оптовиків і виробників алкоголю та тютюнових виробів” з заявами щодо можливої наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції у діях Київського обласного державного об’єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості “Київспирт” (далі – Об’єднання “Київспирт”) та спиртових заводів України у зв’язку із необґрунтованим підвищенням цін на спирт етиловий у IV кварталі 2006 року та встановленням однакових цін на спирт етиловий, який відпускається різними виробниками.

У зв’язку з внесенням змін до ст.14 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” з 01.01.06 в Україні було запроваджено нову схему оптової реалізації спирту етилового, а саме: підприємства-виробники спирту етилового мають право здійснювати оптову реалізацію спирту етилового лише у разі наявності ліцензії на право оптової реалізації спирту та річної сплати за ліцензію, або через посередника – оптове підприємство, яке уповноважене Кабінетом Міністрів України на здійснення оптової торгівлі спиртом етиловим, отримало відповідну ліцензію та сплатило річну плату за неї. Таким посередником є Об’єднання “Київспирт”.

Об’єднання “Київспирт” укладає договір комісії на продаж спирту етилового з кожним спиртовим заводом. Відповідний договір був укладений 29.12.05 з позивачем, згідно якого комісіонер зобов’язується за дорученням комітента укласти від свого імені, але за рахунок комітента договір на поставку спирту на внутрішньому ринку на реалізацію спирту етилового, а комітент зобов’язується виплатити комісіонерові винагороду.

Зі змісту спірного рішення відповідача вбачається, що в ході проведення перевірки Об’єднання “Київспирт” були виявлені листи спиртових заводів до цього об’єднання щодо встановлення нових цін на спирт у IV кварталі 2006 року. При цьому відповідачем було встановлено, що переважна більшість спиртових заводів запропонували підвищити відпускні ціни на спирт та встановити їх на однаковому рівні залежно від марки: спирт етиловий “Люкс” – 46 грн./дал, спирт етиловий “Екстра” – 45 грн./дал, спирт етиловий “Вищої очистки” – 44 грн./дал для підприємств, які є платниками акцизного збору (виробникам лікеро-горілчаної продукції та підприємствам виноробної промисловості), спирт за однаковими відпускними цінами; для споживачів – не платників акцизного збору (на технічні та технологічні потреби, для виробництва медичних препаратів) ціни на спирт пропонувалися різні.

В судовому засіданні представник відповідача звернув увагу колегії суддів на те, що пропозиції з встановленням цін від спиртових заводів надійшли практично одночасно – 20 та 21 вересня 2006 року, в т.ч. і від позивача (лист від 20.09.06 № 793, арк.справи № 64 том 1). Причиною встановлення нових цін підприємство зазначило підвищення цін на зерно.

В апеляційній скарзі та у виступі представник позивача зазначає, що згаданий лист від 20.09.06 носить рекомендаційний характер та не зумовлює будь-яких зобов’язань для будь-яких осіб, а основним аргументом у виборі постачальника спирту для споживача є якість продукції, а не ціна; саме споживачі диктують свої умови спиртовим заводам та встановлюють свою ціну на спирт.

Таке заперечення позивача не може бути прийнято до уваги, оскільки якість продукції встановлюється державними стандартами України та повинна їм відповідати.

Колегія суддів погоджується з аргументами апелянта, що підняття ціни на спирт на початку IV кварталу 2006 року було обґрунтоване та необхідне в зв’язку з підвищенням цін на сировину, паливо, електроенергію.

Однак, не можна не зазначити, що об’єктивні умови для підвищення цін на спирт не могли призвести до однакової собівартості, а тим більше до однакової відпускної ціни у 40 спиртових заводів одночасно.

Аналіз калькуляції собівартості спирту у першому, другому та третьому кварталах 2006 року свідчить про те, що всі спиртові заводи, в тому числі й позивач, мали різні показники всіх витратних статей планової калькуляції (сировина, паливо та електроенергія та інші) і різну фактичну собівартість.

Найбільшу питому вагу в структурі собівартості спирту у кожного спиртового заводу займає стаття витрат “сировина”, яка становить близько 50% собівартості спирту.

Матеріали справи свідчать, що спиртові заводи закуповували сировину за різними цінами залежно від виду, обсягів, якості та місця придбання. Як наслідок, у цей період часу всі спиртові заводи мали й різну відпускну ціну спирту.

З залучених до матеріалів справи документів вбачається, що у всіх спиртових заводів, які направляли листи з пропозиціями встановити однакові ціни у IV кварталі 2006 року на спирт етиловий, показники у статтях “сировина” різні, оскільки кожен із заводів використовує для виготовлення спирту різний вид сировини за різною вартістю.

Відповідно до ст. 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються: встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів... (п. 2 ст. 6 Закону).

Отже, встановлення кожним із 40 спиртових заводів в 4-ому кварталі 2006 року однакових цін на спирт розцінюється колегією суддів як узгоджена поведінка, внаслідок чого було усунуто один з найважливіших факторів конкурентної боротьби – ціну товару, що призвело до суттєвого обмеження конкуренції на ринку спирту.

Антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб'єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об'єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності) (п. 3 ст. 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач разом з іншими 40 спиртовими заводами вчинили схожі дії на загальнодержавному ринку спирту етилового, які полягали у пропонуванні та встановленні однакових цін на IV квартал 2006 року на спирт “Екстра” та спирт “Люкс”.

При цьому аналіз ситуації на даному ринку спирту, проведений відповідачем у даній справі, спростовує наявність об’єктивних причин для одночасного пропонування та встановлення ДП “Залучанський спиртовий завод” разом з іншими 40 спиртовими заводами однакових цін на спирт “Екстра” та спирт “Люкс”, оскільки показники, які являються складовими ціни зазначених спиртів, та строки виникнення цих показників у всіх спиртових заводів, як було зазначено вище, є різними.

Згідно п.4 ст.6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” вчинення антиконкурентних узгоджених дій забороняється.

Вчинення антиконкурентних узгоджених дій є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції та тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.ст.50 та 51 зазначеного Закону), шляхом накладання штрафів на об'єднання, суб'єктів господарювання (ст.52 Закону).

Отже, рішення Антимонопольного комітету України від 20.12.07 № 745-р у справі № 23-26.13/5-07 “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” ґрунтується на положеннях чинного законодавства, підстави для визнання його недійним відсутні.

Що стосується строку, протягом якого позивач мав право на оскарження рішення відповідача.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції щодо прийняття до уваги пропуску строку на оскарження позивачем рішення відповідача, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Разом з тим, на думку колегії суддів, ч.2 ст.55 Конституції України, ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ч.2 ст.20, ч.7 ст.40, ч.ч.1 та 2 ст.249 Господарського кодексу України передбачено можливість та порядок захисту кожним суб'єктом господарювання своїх прав та законних інтересів шляхом визнання повністю або частково недійсними актів, зокрема, органів державної влади, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 26.12.06 у справі № 38/250, з якою погодився Верховний Суд України (ухвала від 22.02.07 у справі № 38/250).

Таке право випливає також зі ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97), якою кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадянських прав і обов’язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Відкритий характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.08 у справі № 32/216 відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.4, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.08 у справі № 32/216 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства “Залучанський спиртовий завод” – без задоволення.

2.          Матеріали справи № 32/216 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

28.11.08 (відправлено)