ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 126/8-06/12/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

прокуратури

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

позивача

Шевнікова А.М. - довіреність від 09.01.2008 р.

відповідача

Завальнюк В.В. –довіреність від 03.06.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Прокурора Дарницького району міста Києва

на постанову

від 02.07.2008 р. Київського міжобласного апеляційного господарського суду

у справі

№ 126/8-06/12/13 господарського суду Київської області

за позовом

Заступника прокурора Дарницького району м.Києва в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики України та Державного агента по поставці зернозбиральної техніки фірми "Джон Дір" в Україну Корпорації "Українська Універсальна Агропромислова біржа"

до

Відкритого акціонерного товариства "Тетіївське ремонтно-транспортне підприємство"

про

стягнення 1 620 148,07 грн.

В С Т А Н О В И В :

В травні 2006 року заступник прокурора Дарницького району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики України та Корпорації "Українська Універсальна Агропромислова біржа" звернувся до господарського суду Київської області з позовом до ВАТ "Тетіївське РТП" про:

- повернення отриманої ВАТ "Тетіївське РТП" зернозбиральної техніки Корпорації "Украгропромбіржа" за договором № 10 від 06.06.1996 р.

- стягнення з ВАТ "Тетіївське РТП" заборгованості у сумі 1620148,07 грн.

Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на приписи статей 526, 530, 694, 695, 712,806 Цивільного кодексу України, обґрунтовані тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 166 від 07.02.1996 р. між Корпорацією "Украгропромбіржа" та ВАТ "Тетіївське РТП" було укладено договір № 10 від 06.06.1996 р. про поставку зернозбиральної техніки фірми "Джон Дір" на умовах розстрочки платежу та поставку до держаних ресурсів продовольчого зерна в рахунок державного замовлення, як плати за одержану техніку.

Згідно розділу 5 договору поставки за порушення строків та обсягів щорічних розрахунків, передбачених пунктом 3.3 договору, товаровиробник сплачує пеню в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за термін прострочення та зобов'язаний повернути отриману техніку постачальнику.

ВАТ "Тетіївське РТП" розрахувалось частково, станом на 17.01.2006 р. заборгованість відповідача перед Державним бюджетом становить 320821,4 дол. США, що еквівалентно 1 620 148,07 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.09.2006 р., залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.10.2006 р., відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2007 р. судові рішення у справі скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду рішенням господарського суду Київської області від 15.10.2007 р. (суддя Наріжний С.Ю.) у задоволенні позовних відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що заявлена позивачем вартість переданого майна за договором у розмірі 740 282,10 доларів США не підтверджена матеріалами справи, а заборгованість у розмірі 37 148,28 доларів США не підлягає стягненню з відповідача у зв'язку зі спливом строку позовної давності та наявності заяви на застосування наслідків пропуску такого строку.

За апеляційним подання прокурора Дарницького району м. Києва Київський міжобласний апеляційний господарський суд (судді: Андрейцева Г.М., Жук Г.А., Разіна Т.І.), переглянувши рішення господарського суду Київської області від 15.10.2007 р., постановою від 02.07.2008 р. залишив його без змін.

Прокурор Дарницького району м. Києва подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 15.10.2007 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.07.2008 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги обґрунтовуючи доводи касаційного подання порушенням та неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Вважає неправомірним висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що вимога про повернення техніки не може бути задоволена, оскільки Корпорація "Украгропромбіржа" не мала права власності на поставлені комбайни, а лише виступала державним агентом з поставки техніки товаровиробникам.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час здійснення судового розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 06.06.1996 р. між Корпорацією "Украргопромбіржа" та ВАТ "Тетіївське РТП" було укладено Договір №10 на поставку зернозбиральних комбайнів фірми "Джон Дір" на умовах розстрочки платежу та поставки в рахунок держрезерву сільгосппродукції, як плати за одержану техніку.

Відповідно до пункту 1.1. договору, предметом вищевказаного договору є поставка Постачальником, який виконує функції державного агента, Товаровиробнику (покупцю) зернозбиральної техніки фірми "Джон Дір", запасних частин, мастил та інших технічних рідин до неї, вказаних у пункті 2.1., на умовах розстрочки платежу на п'ять років під заставу продовольчого зерна; поставка до державних ресурсів продовольчого зерна в рахунок державного замовлення або перерахування до державного бюджету власних коштів Товаровиробника, як розрахунок за одержану Техніку, та відсотки і всі витрати на обслуговування кредиту, а також розрахунки з Постачальником за організацію поставки техніки в Україну та забезпечення своєчасних і в повному обсязі розрахунків Товаровиробників з бюджетом протягом п'яти років.

Прийнята згідно з актами передачі-приймання техніка після її введення в експлуатацію Товаровиробником зараховується на баланс за вартістю, вказаною в акті передачі-приймання (частина 2 пункту 3.2 договору).

29.06.1996 р. представником Корпорації "Украагропромбіржа" було передано, а представником ВАТ "Тетіївське РТП" прийнято зернозбиральні комбайни фірми "Джон Дір" за актом передачі-приймання на загальну суму 540501,00 доларів США.

Крім того, судами під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до пункту 2.1.3. договору № 10, передача техніки Товаровиробнику здійснюється Постачальником за актом передачі-приймання, після відповідного оформлення та підпису якого сторонами, власником Техніки є Товаровиробник

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 166 від 07.02.1996 р. "Про забезпечення сільського господарства зернозбиральною технікою" Корпорацією "Украагропромбіржа", за пропозицією Міністерства аграрної політики України, призначено державним агентом з поставки зернозбиральної техніки фірми "Джон Дір" а Україні за рахунок кредитних коштів,наданих під гарантію уряду України. Цією ж постановою зобов'язано, зокрема, Міністерство аграрної політики України разом із корпорацією "Украагропромбіржа" забезпечити проведення остаточних розрахунків сільськогосподарськими товаровиробниками з державним бюджетом.

У відповідності до пункту 4 вказаної постанови № 166, сільськогосподарські товаровиробники та інші суб'єкти господарювання, які отримують зазначену техніку, розраховуються з корпорацією "Украагропромбіржа" шляхом поставки продовольчого зерна за ціною 115 доларів США(у валюті України за курсом НБУ на момент здачі зерна) за тонну до державного резерву, або власними коштами (з урахуванням відсотків за користування кредитом)згідно з курсом НБУ на день розрахунків з державним бюджетом. При цьому, погашення кредитів і сплата відсотків за них здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на зазначені цілі.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 2057 від 27.12.1998р. уряд зобов'язав Міністерство агропромислового комплексу разом з корпорацією "Украагропромбіржа" забезпечити проведення остаточних розрахунків сільськогосподарськими товаровиробниками та іншими суб'єктами господарювання з державним бюджетом в обсягах витрат, пов'язаних з виконанням гарантійних зобов'язань за зазначеними кредитами до 15 грудня звітного року. Пунктом 5 вказаної Постанови уряд зобов'язав Міністерство агропромислового комплексу разом з корпорацією "Украагропромбіржа" внести у місячний термін зміни до порядків передачі сільськогосподарської техніки фірми "Джон Дір" та "Кейс Корпорейшен" і проведення розрахунків за отриману техніку.

За приписами статті 128 Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 р., чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором поставки виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.1996 р. "Про забезпечення сільського господарства зернозбиральною технікою", погашення кредитів і сплата відсотків за них здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на зазначені цілі.

Гарантом за кредитами на поставку зернозбиральної техніки фірми "Джон Дір" виступив Кабінет Міністрів України. Кошти на погашення іноземних кредитів виділялися з державного бюджету і на умовах розстрочення поверталися підприємствами до цього ж бюджету.

Виходячи з встановлених обставин справи, суди дійшли вірного висновку, що корпорація "Украгропромбіржа" не мала на правах власності поставлені комбайни, а лише виступала державним агентом з поставки зернозбиральної техніки сільськогосподарськими товаровиробниками та іншими суб'єктами господарювання.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції обґрунтованого зазнчили, що саме в день підписання сторонами акта передачі приймання (29.06.1996 року) ВАТ "Тетіївське РТП" став власником комбайнів "Джон Дір" М-9500, а тому позовні вимоги про вилучення у відповідача та передачі Корпорації "Украагропромбіржа" комбайнів "Джон Дір" М-9500 задоволенню не підлягають.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є також вимога про стягнення з ВАТ "Тетіївське РТП" суми заборгованості.

Здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що згідно довідки відповідача про стан розрахунків з державним бюджетом ВАТ "Тетіївське РТП" від 16.01.2006 року № 96-01/07-01, товариством проведено розрахунки за договором № 10 на і суму 419460,6 доларів США, яку відповідач визнав.

Матеріали справи свідчать про відсутність видачі корпорацією "Українська Універсальна агропромислова бірж:а" податкових накладних.

Також, судами було встановлено, що ВАТ "Тетіївське РТП" сплатило до державного бюджету податок на додану вартість в розмірі 83892,12 доларів США, що підтверджується податковими накладними, довідкою про відсутність заборгованості з податків та зборів Державної податкової інспекції у Тетіївському районі.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшли висновку, що оскільки Корпорація "Украгропромбіржа" не видавала належним чином оформлених податкових накладних на виплачену за техніку суму, ВАТ "Тетіївське РТП" було позбавлено можливості на отримання податкового кредиту на вказану суму.

Водночас, у разі видачі податкових накладних, сума сплаченого податку на додану вартість була б зарахована відповідачеві в рахунок погашення боргу за техніку.

Операції з поставки зернозбиральної техніки підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 20%, а датою виникнення податкових зобов'язань у постачальника та дата виписки податкової накладної була дата складання нового договору в замін старого.

Право на податковий кредит за операцією з придбання сільськогосподарської техніки у сільськогосподарського товаровиробника, відповідно до підпункту 7.5.3 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", виникає на дату здійснення заключної (балансуючої) операції, що відбулася після отримання техніки, а саме на дату кожної поставки зерна.

Сума податку на додану вартість, яка відноситься до податкового кредиту повинна відповідати сумі податку, нарахованого на вартість поставки зерна.

Згідно довідки ДПІ у Тетіївському районі від 08.09.2006 року № 3948, станом на 08.09.2006 року у ВАТ "Тетіївське РТП" відсутня заборгованість зі сплати податків, в тому числі ПДВ до бюджету.

Таким чином, суди дійшли висновку, що ВАТ "Тетіївське РТП" сплачено податкове зобов'язання з податку на додану вартість з усіх проведених операціях, які підлягають такому оподаткуванню по 2006 рік включно, а тому сума сплаченого податку на додану вартість в розмірі 83892,12 доларів США підлягає зарахуванню відповідачу в рахунок сплати за договором, тобто сума, яка надійшла від ВАТ "Тетіївське РТП" до державного бюджету України у виді грошових надходжень, зданої сільськогосподарської продукції, як оплата за зернозбиральну техніку з урахуванням сум, на які проведено взаємозалік, становить 503352,72 доларів США, а відтак, заборгованість відповідача за договором № 10 становить 37148,28 доларів США.

При цьому, здійснюючи судовий розгляд справи суди першої та апеляційної інстанції зазначали, що вказана заборгованість не підлягає стягненню в зв'язку зі спливом строку позовної давності в контексті норм статті 71 ЦК УРСР, статті 257, частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України та умов договору.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 257 цього кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до умов договору № 10, останнім днем розрахунку є 01.10.2001 року, тобто строк позовної давності закінчився 01.10.2004 р., а позов подано до господарського суду 16.05.2006 року.

Для правильного обчислення позовної давності важливим є визначення її початкового моменту, оскільки від нього залежить правильне обчислення строку позовної давності і в кінцевому результаті –захист порушеного права.

За загальним правилом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права.

Таким чином, частина 1 статті 267 цього кодексу пов’язує початок перебігу позовної давності лише фактом обізнаності саме тієї дієздатної особи, якій належить порушене право.

Визначаючи останній день розрахунку за договором початком перебігу позовної давності, судом апеляційної інстанції було враховано ту обставину, що позов до суду в даній справі подавала прокуратура Дарницького району м. Києва та зазначала, що в результаті перевірки, проведеної прокуратурою, виявлено факти порушення економічних інтересів України та нанесення прямих збитків державі в результаті ненадходження значних сум до Державного бюджету України.

Проте, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що така перевірка прокуратурою фактично проводилась на прохання президента Корпорації "Украгропромбіржа", про що свідчить лист від 07.12.2005 року, після спливу останнього дня строку позовної давності з розрахунків за договором, який закінчився 01.10.2004 року.

Окрім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 22 Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік" у 2006 році органи податкової служби України визнані органами стягнення простроченої заборгованості юридичних осіб перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками.

Беручи до уваги встановлені під час здійснення судового провадження обставини, судова колегія вважає правомірним висновок господарського суду Київської області та Київського міжобласного апеляційного господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Викладені у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень касаційної інстанції, а також такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняту у справі постанову такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Київської області від 15.10.2007 р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02.07.2008 р. у справі № 126/8-06/12/13 господарського суду Київської області залишити без змін, а касаційне подання Прокурора Дарницького району міста Києва - без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач