ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№
14/1333-НМ

Вищий господарський суд України
у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна
В.Е.,

суддів

Чернова
Є.В., Цвігун В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

-
ОСОБА_1.,

відповідача третьої особи

-
Косигін С.В., - не з'явився,

розглянувши
у відкритому  судовому
засіданні    касаційну скаргу

приватного підприємця ОСОБА_2

на
постанову

від
14.08.2008 Житомирського апеляційного господарського суду

у
справі

№14/1333-НМ

за  позовом

приватного
підприємця ОСОБА_2

до (третя особа

ВАТ
"Житомирбудтранс" - Житомирська міська рада)

про

визнання
меж користування земельною ділянкою, визнання за позивачем права на
відведення та подальше оформлення оренди земельної ділянки площею 0,5686 га
та визнання втраченим права відповідача на постійне землекористування

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 08.04.2008 (суддя Костриця О.О.), залишеним без змін
постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 14.08.2008
(судді: Гулова А.Г., Пасічник С.С., Щепанська Г.А.), в позові відмовлено у
зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог.

Приватний
підприємець ОСОБА_2. в поданій касаційній скарзі просить постанову рішення та
скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на
порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та
процесуального права, а саме ст.ст.128,153,154,156 ЦК УРСР,
ст.ст.181,182,183,186,187,188,202,204,321,328,377 ЦК України, норм земельного
законодавства та ст.ст.33,35 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що він, як
власник основної будівлі КПП-2 та залізобетонної огорожі і асфальтованого
покриття, отримав дозвіл від Житомирської міської ради на розробку проекта
відведення земельної ділянки на підставі ст.120 Земельного кодексу України та у
зв'язку з добровільною відмовою ВАТ "Житомирбудтранс" від земельної
ділянки площею 0,5686 га на користь приватного підприємця ОСОБА_2, а припинення
права постійного користування ВАТ "Житомирбудтранс" земельною
ділянкою відбудеться на підставі рішення Житомирської міської ради одночасно з
передачею її в оренду позивачу.

Колегія
суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх
юридичної оцінки судом апеляційної інстанції та заслухавши пояснення присутніх
у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а оскаржувана постанова -залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи
без змін первісне рішення про відмову в позові апеляційний господарський суд
виходив з того, що матеріали справи не містять як доказів припинення права землекористування
відповідача на спірну земельну ділянку на підставах та в порядку, передбаченому
ст.142 Земельного кодексу України, так і доказів звернення позивача до
Житомирської міської ради з погодженою землевпорядною документацією та з
клопотанням про надання земельної ділянки площею 0,5686 га (з метою
використання під автостоянку) в порядку, передбаченому ст.123 цього Кодексу.
Розгляд же питання про відведення та передачу в оренду спірної земельної
ділянки належить до виключної компетенції Житомирської міської ради.

Колегія
погоджується з висновками суду про наявність підстав для відмови в позові з
огляду на таке.

Частиною 5 ст.116 Земельного кодексу
України встановлено, що надання у користування земельної ділянки, яка перебуває
у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення її в порядку
передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно з ч.3 ст.149 Земельного кодексу
України, сільські, селищні ради мають право вилучати земельні ділянки
комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у
постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель.

Відповідно до ст.ст.141,142 Земельного
кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках,
передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності державних чи
комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами,
які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати.

Припинення права постійного користування
земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється
за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки
на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної
реєстрації.

З
матеріалів справи не вбачається, судами не встановлено та позивачем не доведено
прийняття Житомирською міською радою відповідно до ст.ст.141,142,149 Земельного
кодексу України рішень щодо вилучення землі у відповідача та припинення за добровільною
відмовою права постійного користування ВАТ "Житомирбудтранс"
земельною ділянкою площею 0,5686 га по вул.Промисловій,17 в м.Житомирі, яка
належить останньому на підставі державного акта на право постійного
користування землею серії І-ЖТ №0024493 від 13.01.1997р., та на яку на підставі
ст.120 цього Кодексу претендує позивач, як власник будівлі КПП №2 загальною
площею 43,4 кв.м., розташованої на цій земельній ділянці.

Колегія
враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України
при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах зі спорів, що
виникають з земельних правовідносин (постанови ВСУ від 20.06.2006 у справі
№3/268 та від 31.10.2006 у справі №387/13-05).

Більше
того, позивач в поданій касаційній скарзі визнає факт відсутності прийняття
Житомирською міською радою на даний час рішення про припинення права постійного
користування ВАТ "Житомирбудтранс" земельною ділянкою посилаючись на
вирішення цього питання в майбутньому одночасно з передачею земельної ділянки в
оренду позивачу. Відтак, передчасними визнаються посилання скаржника на
наявність добровільної відмови ВАТ "Житомирбудтранс" від спірної
земельної ділянки на користь позивача, оформленої листом ВАТ
"Житомирбудтранс" від 27.06.2003 №06/57 (а.с.24 том 1), оскільки
передбачена земельним законодавством послідовна процедура припинення права
постійного землекористування ВАТ "Житомирбудтранс" на даний час ще не
завершена.

Окрім
того, адресований ВАТ "Житомирбудтранс" позов про визнання за
приватним підприємцем ОСОБА_2. права на відведення та подальше оформлення
оренди земельної ділянки площею 0,5686 га не відповідає встановленим ч.2 ст.16
ЦК України і ч.3 ст.152 Земельного кодексу України способам захисту цивільних
прав пред'явлений та пред'явлений до неналежного відповідача з огляду на
наступне.

Відповідно
до ст.120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення
між сторонами договору купівлі-продажу приміщення від 23.05.2002), на яку
позивач посилається в обгрунтування позову, при переході права власності на
будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на
підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю або
споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні
ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій
розташована будівля чи споруда.

Статтею
116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Відповідно
до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок,
що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі
рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно
зі ст.16 Закону України "Про оренду землі" особа, яка бажає отримати
земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає
заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування за місцем розташування земельної ділянки. Розгляд заяви
(клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку,
встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати
земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до
вимог цього Закону.

Відповідно
до пункту тридцять четвертого статті 26, частини другої статті 77 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання надання
земельної ділянки в оренду вирішується на пленарному засіданні ради - сесії, а
спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в
результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого
самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Таким
чином, виходячи з системного аналізу змісту ст.116, ч.1 ст.124 Земельного
кодексу України, ст.16 Закону України "Про оренду землі" та п.34
ст.26, ч.2 ст.77 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні" саме наявність рішення
відповідного   органу   виконавчої   влади або
органу  місцевого самоврядування
про надання земельної ділянки в оренду чинним земельним законодавством
визначається в якості обов'язкової передумови подальшого укладення договору
оренди земельної ділянки.

Стаття
12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить
розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно
до ч.6 ст.123 Земельного кодексу України проект відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та
охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної
адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у
місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають
рішення про надання земельної ділянки.

Як
встановлено судом, проект відведення позивачу спірної земельної ділянки
погоджено з усіма компетентними організаціями та отримав відповідні позитивні
висновки, проте, рішення про надання або відмову в наданні земельної ділянки
Житомирською міською радою у встановлений строк не приймалося.

Разом
з тим, згідно з ч.9 ст.123 Земельного кодексу України відмову органів місцевого
самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в
користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може
бути оскаржено в судовому порядку.

Враховуючи
встановлені судом фактичні обставини зволікання виконавчих органів Житомирської
міської ради комісії по земельним спорам Житомирської міської ради з винесенням
на пленарне засідання ради питання про затвердження проекту відведення
земельної ділянки позивачу в оренду з формальних причин (незгода суміжного
землекористувача тощо), скаржник не позбавлений права звернутися до
Житомирської міської ради з відповідним адміністративним позовом.

Вищенаведеним
повністю спростовуються помилкові твердження скаржника про порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм земельного законодавства при вирішенні
даного спору.

Водночас
колегія погоджується з висновком суду про те, чинне законодавство не передбачає
можливість примушування суміжного землекористувача в судовому порядку до
погодження меж земельної ділянки, на передачу якої в оренду претендує позивач,
оскільки це суперечило б вимогам ч.1 ст.19 Конституції України, згідно якої
правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством.

Колегія
також відхиляє безпредметні посилання скаржника на норми ст.ст.128,153,154,156
ЦК УРСР, ст.ст.181,182,183,186,187,188,202,204,321,328,377 ЦК України в
обгрунтування своїх заперечень, оскільки вказаними статтями регулюються
відносини набуття права власності на нерухоме майно (будівлю, споруду) за договором,
а в даній справі відповідачем не оспорюється право власності позивача на
приміщення загальною площею 43,4 кв.м. по вул.Промисловій,17 в м.Житомирі,
придбане за договором купівлі-продажу приміщення від 23.05.2002.

Зважаючи
на вищенаведене, касаційна інстанція не вбачає підстав для скасування
оскаржуваної постанови.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 14.08.2008 у справі
№14/1333-НМ залишити без змін, а касаційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2
-без задоволення.

Головуючий,
суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.Чернов

В.Цвігун