ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2008 р.
Справа № 60/142-08

вх.
№ 8063/4-60

Суддя
господарського суду

при секретарі
судового засідання

за участю
представників сторін:

позивача -
ОСОБА_2 за довіреністю № 5116 від 21.10.2008 року  відповідача - не з`явився

розглянувши
справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Кіндрашівка

до  Кіндрашівської сільської ради Куп`янського
району Харківської області, с. Кіндрашівка

про визнання
права власності

ВСТАНОВИВ:

Фізична
особа-підприємць ОСОБА_1 (позивач) звернулася до господарського суду з позовом
до Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області про
визнання права власності на нерухоме майно -приміщення магазину, що знаходиться
за адресою: Харківська область, Куп”янський район, с.Кіндрашівка, вул. Садова,
б/н. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що він здійснив
самочинне будівництво магазину за адресою: Харківська область, Куп”янський
район, с.Кіндрашівка, вул. Садова, б/н, без відповідного на це дозволу, з метою
надання населенню належного обслуговування, що є підставою для визнання права
власності на цю будівлю відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України.

Ухвалою
господарського суду Харківської області від 05 листопада 2008 року було
прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено
її  розгляд на 17 листопада 2008 року о
10:00.

Ухвалою
господарського суду Харківської області від 17 листопада 2008 року розгляд
справи було відкладено на 03 грудня 2008 року, у зв"язку з неявкою
сторін  та ненаданням ними витребуваних
ухвалою господарського суду Харківської області від 05 листопада 2008 року
додаткових доказів.

Відповідач
у  судове засідання не з"явився, про
час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить
поштове повідомлення за № 4811325.

28.11.2008 р.
відповідач надав клопотання (вх. № 3962) про розгляд справи без участі
представника відповідача та 01.12.2008 р. надав заяву, в якій підтримав заявлене
клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, а також
повідомив, що визнає позов в повному обсязі.

Суд,
розглянувши заявлені клопотання відповідача про
розгляд справи без участі його представника, вважає, що дане клопотання
не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому підлягає
задоволенню.

01.12.2008 р.
позивач, через канцелярію господарського суду згідно супровідного листа (вх. №
3991) надав документи, на виконання ухвал
господарського суду Харківської області від 05 листопада 2008 року та 17
листопада 2008 року, а саме: копії свідоцтва про державну реєстрацію позивача,
довіреності на представника та довідки про знаходження позивача у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які долучені
судом до матеріалів справи.

Враховуючи те,
що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку
господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для
вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази,
п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень
створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні
дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи
за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково поданими на вимогу
суду матеріалами і документами.

Розглянувши
матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача  господарським судом встановлено, 01 червня
2005 року позивач на підставі договору дарування деталей кіоска, посвідченого
приватним нотаріусом Куп"янського міського нотаріального округу
Харківської області Черняєвою А.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2263
набула у власність деталі кіоску металевого в кількості 6 штук.

Рішенням ХУІІ
сесії ІУ скликання Кіндрашівської сільської ради Куп"янського району Харківської
області від 19.08.2005 року "Про видачу дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки під розміщення торгової точки (кіоску) ОСОБА_1 в
с.Кіндрашівка" позивачу було надано дозвіл на розробку проекту відведення
земельної ділянки для несільськогосподарського призначення під розміщення
торгової точки (кіоску) в с.Кіндрашівка для оформлення договору оренди з
подальшим правом викупу земельної ділянки для комерційних цілей із земель
запасу Кіндрашівської сільської ради загальною площею 0,02 га. Позивачу
ухвалено замовити землевпорядній організації проект відводу на зазначену
земельну ділянку та виготовлену технічну документацію погодити з органами
земельних ресурсів, природоохоронним і санітарноепідеміологічними органами,
органами архітектури та охорони культурної спадщини і подати на розгляд за
затвердження до сільської ради.

Рішенням ХУІІ
сесії У скликання Кіндрашівської сільської ради Куп"янського району
Харківської області від 25.07.2007 року "Про видачу дозволу на розміщення
об`єкту торгівлі (торгівельного павільйона) на території с.Кіндрашівка
РОСОБА_1" позивачу було вирішено надати дозвіл на розміщення торгівельного
павільйону на території с.Кіндрашівка.

Позивач на
підставі вищезазначеного рішення отримав 25.07.2007 року дозвіл на розміщення об`єкту
торгівлі в с.Кіндрашівка, вул.Садова строком дії до 25.07.2008 року.

Як вбачається з
матеріалів справи та пояснень позивача, ним було здійснено самочинне
будівництво магазину, загальною площею 54,4 кв.м., що розташований за адресою:
Харківська область, Куп”янський район, с.Кіндрашівка, вул. Садова.

Ч. 1 ст. 376
Цивільного кодексу України, встановлено, що житловий будинок,  будівля,
споруда,  інше нерухоме майно
вважаються  самочинним  будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним
правилом, що закріплене ч.2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка
здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Однак, ч.3 ст.
376 Цивільного кодексу України, встановлено, що право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до
ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України, право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2
ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

У ч. 3 ст.18
Закону України "Про основи містобудування" зазначено, що закінчені
будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у
встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Згідно п.12
"Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів"
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. № 1243,
до складу державної приймальної комісії включаються представники органу
виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, що утворив комісію,
виконавчого комітету місцевої ради, на території якої розташовано закінчений
будівництвом    об'єкт,    замовника,    генерального   підрядника, генерального проектувальника
(автора проекту), експлуатаційної організації, інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю, органів державного
санітарно-епідеміологічного та державного пожежного нагляду. У випадках,
визначених законодавством, до  складу
державної приймальної комісії включаються також представники     Мінприроди, Мінпраці,
Держнаглядохоронпраці, Держкоменергозбереження, Держатомрегулювання.

Аналіз
вищезазначених норм права дає суду підстави вважати, що за рішенням суду може
бути визнано право власності на самочинно збудований об`єкт  нерухомості за особою як такий, що
споруджений правомірно, у разі надання земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже самочинно збудоване нерухоме майно та прийняття
нерухомого майна до експлуатації у встановленому законодавством порядку.

В силу ст. 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог  і заперечень. При цьому, згідно ст. 34
Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того,
згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Під час
розгляду справи позивачем не було надано суду докази надання йому земельної
ділянки за адресою: Харківська область, Куп”янський район, с.Кіндрашівка, вул.
Садова, у встановленому порядку під уже самочинно збудоване нерухоме майно, а
саме: державний акт про право власності
на  земельну  ділянку або право постійного користування
земельною ділянкою чи договір оренди землі, який зареєстрований відповідно до
закону. Крім того, позивачем не надано доказів прийняття спірної будівлі
(магазину) до експлуатації у встановленому законодавством порядку, а саме: акту
державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об`єкта.

Враховуючи
вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача
необгрунтовані та заявлені безпідставно, у зв"язку з чим не підлягають
задоволенню.

Відповідно до
статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у
розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про
державне мито”, що становить 171,40 грн., та згідно зі статтею 44
Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.03.2002р. № 411  судові
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118
гривень, у разі відмови в задоволенні позову повністю не підлягають покладенню
на відповідача.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ч.2
ст. 328, ч.2 ст.331, ст.376 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст.18 Закону
України "Про основи містобудування", п.12 "Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. № 1243, статтею 3 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.03.2002 р. № 411, ст. 11 Закону України ”Про судоустрій”, ст.ст. 1, 12,
21, 22, 33, 34, 38, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити
клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника.

Відмовити в
задоволенні позову повністю.

Повний текст
рішення підписано 05.12.2008 року.

Суддя

справа № 60/142-08