ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№
16/406-05-9447

Вищий
господарський суд  України у складі колегії
суддів:

головуючий
суддя

Першиков
Є.В.

судді

Данилова
Т.Б.

Ходаківська
І.П.

розглянувши

касаційну
скаргу

Приватного
підприємця ОСОБА_1.

на

постанову
від  10.06.2008 р. Одеського
апеляційного        господарського суду

у
справі

№
17-16/406-05-9447 господарського суду Одеської області

за
позовом

Державної
судноплавної компанії "Чорноморське морське       пароплавство"

до

Приватного
підприємця АДРЕСА_1

про

стягнення
заборгованості

За
участю представників сторін :

від
позивача - не з'явилися;

від
відповідача -ОСОБА_2., за довіреністю;

ВСТАНОВИВ:

Державна судноплавна компанія
"Чорноморське морське
пароплавство" (далі по тексту - ДСК “ЧМП”) звернулася до
господарського суду Одеської області з позовом до Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1. про стягнення заборгованості по орендній
платі у сумі 7507,72 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання
відповідачем прийнятих на себе зобов'язань по договору оренди № 7 від
15.09.2002 р., укладеному між сторонами по справі та  6510,56 грн. неустойки, нарахованої у розмірі
подвійної плати за користування безпідставно утримуваним майном - об'єктом вищезазначеного
договору, а також виселення відповідача з незаконно зайнятого ним приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням
господарського суду Одеської області від 14.04.2008 р., залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р., позов
задоволено частково. Стягнуто з СПД-ФО ОСОБА_1. на користь ДСК “ЧМП” 6543,18
грн. боргу, 6510,56 грн. - неустойки, 140,10 грн. - витрат на оплату держмита,
118,00 грн. - витрати на ІТЗ судового процесу. В іншій частині позову
відмовлено.

Приватний підприємець ОСОБА_1.
звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову від 10.06.2008 р.      Одеського апеляційного господарського
суду з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального
права.

Розглянувши матеріали справи та касаційної
скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи
правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів зазначає наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 15.09.2002 р. між ДСК
«ЧМП»в особі начальника комбінату “Морагропром” - Кожухаря В.А., який діяв на
підставі положення про відособлений підрозділ ДСК “ЧМП” (Орендодавець), та
СПД-ФО ОСОБА_1. (Орендар) було укладено договір оренди № 7, відповідно до умов
якого позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне користування з
метою використання під кафе нежитлове приміщення загальною площею 48,23 кв.м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі ДСК “ЧМП”.

Згідно
п. 10.1 договір оренди № 7 від 15.09.2002 р. діє до 31.12.2004 р. Відповідно до
п. 10.8 договору оренди № 7 чинність цього договору припиняється внаслідок
закінчення строку, на який його було укладено. Умовами п. 10.6 договору сторони
домовились про те, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення
або зміну договору до закінчення строку його чинності протягом місяця, договір
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені цим договором.

Згідно
п. 5.7 договору оренди № 7 у разі припинення або розірвання договору Орендар
зобов'язаний повернути Орендодавцеві або підприємству, вказаному Орендодавцем,
орендоване майно у належному стані.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 30.11.2005 р. та постановою Вищого
господарського суду України від 17.10.2007 р.
встановлено, що договір оренди № 7 від 15.09.2002 р. припинив свою дію
31.12.2004 р., у зв'язку з закінченням строку на який його було укладено.
Пролонгації договору не відбулось у зв'язку з відмовою орендодавця на підставі
листа від 03.12.2004 р. № 244.

Оскільки
між сторонами припинилися правовідносини по договору оренди від 15.09.2002 р.
внаслідок закінчення строку, на який його було укладеного, відповідач, як
орендар зобов'язаний був передати об'єкт оренди орендодавцю на підставі акту
приймання-передачі.

Відповідно
до акту приймання-передачі майна, укладеного між ДСК „ЧМП” та СПД-ФО ОСОБА_1.,
об'єкт оренди за договором  № 7 підлягав
поверненню ДСК „ЧМП" 01.04.2003 р.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що нежитлові приміщення загальною площею
48,23 кв.м. позивачу повернуті не були, що підтверджується листами № ЧМ-1892, №
ЧМ-1896 від 29.07.2005 р., актом від 28.11.2005 р.

Крім
того, з акту державного виконавця від 03.04.2006 р. про виконання боржником -
СПД-ФО ОСОБА_1. наказу господарського суду Одеської області по справі №
16/406-05-9447, вбачається, що відповідач по справі звільнив об'єкт договору
оренди № 7 не 01.04.2003 р., а лише 11.01.2006 р. (а.с. 34).

У
відповідності до вимог ст. 291 ГК України, ст. 26 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»договір оренди припиняється у разі закінчення
строку, на який його було укладено.

Згідно
частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»договір
оренди може бути  продовженим лише у разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач відмовився від пролонгації договору на
підставі листа від 03.12.2004 р. № 244.

Пунктом
2 ст. 785 ЦК України передбачено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо
повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у
розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 3.1. договору від 15.09.2002
р. орендна плата за перший місяць оренди (вересень 2002 року) становить 206,00
грн. (з ПДВ - 247,20 грн.) Пунктом 3.2. встановлено, що орендна плата за кожний
наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній
місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Звертаючись
з позовом до суду позивач надав розрахунок суми позовних вимог, з якого
вбачається що починаючі з вересня 2002 року по
грудень 2004 року відповідачем не були жодного разу сплачені платежі за
користування орендованим приміщенням.

Однак,
судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідачем сплачувалась
орендна плата, в підтвердження чого останній надав суду копії квитанцій № 2312
від 05.06.2003 р. на суму 182,45 грн., № 3589 від 19.06.2003 р. на суму 160,00
грн., № 5783 від 13.03.2003 р. на суму 200,00 грн., № 6885 від 26.03.2003 р. на
суму 167,89 грн., № 13/6 від 22.10.2002 р. на суму 247,00 грн., що разом
становить суму 957,54 грн., але зазначені платежі позивачем не були включенні в
розрахунок суми заборгованості.

З
матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути 7500,72 грн.
заборгованості по орендній платі. Проте, колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій в тому, що в
цій частині позов підлягає задоволенню частково на суму 6543,18 грн., з огляду
на врахування здійснених відповідачем платежів за користування приміщенням в
сумі 957,54 грн.

Щодо
нарахованої відповідачу неустойки, господарські суди дійшли вірного висновку,
що вона розрахована у відповідності до вимог діючого законодавства, у зв'язку з
чим позовні вимоги в частині стягнення неустойки підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Враховуючи
наведене, судова колегія зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного суду
відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-9, 111-7,
111-11 Господарського процесуального кодексу України,   Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця  ОСОБА_1. залишити без
задоволення.

Постанову від 10.06.2008 р. Одеського
апеляційного господарського суду у справі № 17-16/406-05-9447 господарського
суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий    суддя
Є. Першиков

Судді
Т.
Данилова

І. Ходаківська