ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2008 р.

№
17/191-07-7827

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

Головуючого

Кочерової
Н.О.

суддів

Разводової
С.С. Черкащенка М.М.

розглянувши касаційну  скаргу

суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на
постанову

від
10.07.2008 року Одеського апеляційного господарського суду

у
справі

№
17/191-07-7827 господарського  суду
Одеської області

за
позовом

товариства
з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "ТіД"

до
третя особа

суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 товариство з обмеженою
відповідальністю "Сіріус -РВЛ"

про

стягнення  161732,04 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:  не
з'явилися

від відповідача: ОСОБА_1. -директор, Бевза К.І. дов.
від 10.01.2008

від третьої особи:
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

В
вересні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма
"ТіД" звернулося до господарського суду з позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, третя особа -  товариство з обмеженою відповідальністю
"Сіріус -РВЛ" про стягнення
161732,04 грн. збитків, заподіяних внаслідок втрати вантажу під час
перевезення.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 17.03.2008 року (суддя Зуєва Л.Є.)
в  задоволенні позову відмовлено.

Рішення
мотивоване тим, що позивач не має права пред'являти позов до перевізника, тобто
до відповідача, оскільки таким правом наділені тільки вантажовідправник або
вантажоодержувач, яким позивач не являється.

Постановою
Одеського апеляційного господарського суду від 10.07.2008 року (судді: Поліщук
Л.В. -головуючий, Бандура Л.І., Бойко Л.І.) рішення місцевого господарського
суду скасовано, позов задоволено.

Стягнуто
з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 161732,04 грн.
збитків та 2542,33 грн. судових витрат.

Задовольняючи
позовні вимоги, апеляційний господарський суд виходив з того, що правовідносини
між сторонами виникли із договору про надання послуг, а не із договору
перевезення, в зв'язку з чим позивач не позбавлений можливості пред'являти
позов.

В
касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1
просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення
місцевого господарського суду залишити в силі, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши
пояснення представників відповідача, перевіривши повноту встановлених судом
обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає,
що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами
попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що
28.02.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова
фірма "ТіД" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю
"Сіріус -РВЛ" (виконавець) укладено договір доручення № 12, за
умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання від
свого імені та за рахунок замовника за винагороду виконати певні дії.

28.02.2007
року укладено додаткову угоду до договору доручення № 12, згідно умов якої
замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання від свого імені та
за рахунок замовника за винагароду придбати вказані в угоді товари за вказаними
цінами та передати товар замовнику в строк до 30.03.2007 року.

На
виконання вказаного договору та додаткової угоди до неї, товариство з обмеженою
відповідальністю "Сіріус -РВЛ" придбало у товариства з обмеженою
відповідальністю "Комп'ютери. Периферія. Комплектуючі" товар
(комп'ютерну техніку) на загальну суму 161732,04 грн.

Вказаний
товар був прийнятий кур'єром ТОВ "Сіріус -РВЛ" -Протасовим А.А. зі
складу продавця ТОВ "Комп'ютери. Периферія. Комплектуючі" і власним
транспортом доставлені до офісу СПД-ф.о. ОСОБА_1. для здійснення перевезення
вантажу маршрутом Київ - Одеса.

Апеляційним
господарським судом також встановлено, що СПД-ф.о. ОСОБА_1. оформив вантажну
декларацію № КТ-379 від 27.03.2007 року, на звороті якої надрукований текст
разового договору "Про надання транспортних послуг" і завантажив
доставлений йому товар в автомобіль. При цьому, вантажна декларація № КТ-379
від 27.03.2007 року не містить підпису вантажовідправника.

Під
час перевезення товар зник.

11.06.2007
року товариство з обмеженою відповідальністю "Сіріус -РВЛ" та
товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова фірма "ТіД"
уклали договір про відступлення права вимоги згідно з договором перевезення
вантажу, укладеного 27.03.2007 року між ТОВ "Сіріус -РВЛ" та ОСОБА_1.

Як
правильно встановлено апеляційним господарським судом, правовідносини між
сторонами виникли стосовно надання послуг.

Однак,
при цьому судом не враховано, що судовий спір між сторонами виник через втрату
вантажу під час перевезення. Перевезення вантажу є одним із видів надання
послуг, що регулюється окремими главами Цивільного та Господарського кодексів
України, а тому застосування до даних правовідносин загальних положень
Цивільного кодексу України про послуги не допускається.

Відсутність
належно оформленого договору та транспортної накладної не спростовує того
факту, що волевиявлення сторін та здійснені ними фактичні дії  спрямовані саме на виконання договору перевезення
вантажу.

Відповідно
до ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.307 Господарського кодексу
України умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також
відповідальність за цими перевезеннями встановлюються договором, якщо це не суперечить
законодавству, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими
актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно
ч.2 ст.306 Господарського кодексу України суб'єктами відносин перевезення
вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Статтею
160 Статуту автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР від 27.06.1969 року встановлено, що при перевезеннях
вантажів автомобільним транспортом право на пред'явлення автотранспортному
підприємству або організації претензії, а у відповідних випадках позовів, мають
в разі втрати вантажу -вантажовідправник або вантажоодержувач.

Передача
іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не
допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником
вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також передачі
права вантажовідправником або вантажоодержувачем вищестоящій організації або
транспортно-експедиційній організації (ст.163 Статуту).

Відповідно
до ч.3 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні не може бути
замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Оскільки
імперативні норми Статуту автомобільного транспорту УРСР не допускають передачі
вантажовідправником чи вантажоодержувачем права на пред'явлення претензій та
позовів автотранспортному підприємству або організації, то місцевий
господарський суд правомірно відмовив товариству з обмеженою відповідальністю
"Торгова фірма "ТіД" в задоволенні позовних вимог.

Викладене
свідчить про те, що виносячи оскаржувану постанову, апеляційний господарський
суд дав невірну юридичну оцінку обставинам справи та неправильно застосував
норми матеріального права. Вказана постанова не спростовує правильних висновків
місцевого господарського суду, а тому підлягає скасуванню.

Рішення
місцевого господарського суду прийняте за результатами повного, об'єктивного
дослідження обставин справи та правильного застосування норм матеріального та
процесуального права, а тому воно залишається без змін.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову
Одеського апеляційного господарського суду
від 10.07.2008 року
скасувати,  рішення господарського
суду Одеської області від 17.03.2008 року у справі № 17/191-07-7827 залишити
без змін.

Головуючий
Н. Кочерова

Судді:
С.Разводова

М.Черкащенко