ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.08

Справа №АС3/418-08.

Господарський
суд Сумської області , у складі судді Левченко П.І. розглянув   матеріали справи

за
позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , смт. Перехрестівка Роменського
району Сумської області

до
відповідача: Роменської  міжрайонної
державної податкової інспекції Сумської області

про
визнання недійсним податкових повідомлень-рішень

За
участю представників сторін:

від
позивача -  ОСОБА_1  Л.М. ;

від
відповідача - Біловол Л.О.

В
засіданні приймав участь секретар судового засідання Ю.В.Литвиненко

В
судовому засіданні 18.09.2008 року оголошувалась  перерва до 11 год. 00 хв. 03.10.2008 року .

Суть спору:
позивач просить суд визнати недійсними податкові повідомлення-рішення №
від 18.07.2008 року та № 3 /0 від 18.07.2008 року .

Відповідач проти позову заперечує і
просить суд відмовити  позивачеві в
задоволенні його позовних вимог .

Дослідивши
матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін ,
господарський суд встановив:

Відповідачем
за результатами планової виїзної документальної
перевірки своєчасності, достовірності , повноти  нарахування
та сплати податків , зборів (обов'язкових платежів  позивача складено акт № 500-1702/НОМЕР_1від
04.07.2008 року , яким встановлено порушення
п. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування
,обліку та звітності  суб'єктів малого
підприємництва» в частині   несплати  єдиного податку  в сумі
75 грн. та порушення п. 1.7 ст. 1 , п. 4.2 ст. 4, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст.
7 Закону України «Про податок на додану вартість» в частині  формування
податкового кредиту  та визначено
податок  на додану вартість в сумі  48 498,80 грн.

На
підставі згаданого акту перевірки
відповідачем  винесено податкове
повідомлення - рішення від 18.07.2008 року № /0, яким визначено
податкове  зобов'язання  по єдиному податку  в сумі
75 грн. та податкове повідомлення-рішення  від 18.07.2008 року  № /0, яким визначено податкове  зобов'язання по податку на додану вартість  всього на суму  72 748,15 грн., в т.ч.  основного платежу - 48 498,80 грн. та
штрафних ( фінансових) санкцій - 24 249,35 грн.

Підставою
для  визначення податкового зобов'язання
зі сплати єдиного податку в сумі  75 грн.
став висновок в акті перевірки ( стор. 6 акту , а.с. 6) щодо несплати  позивачем єдиного податку в сумі  75 грн. за квітень 2007 року .

Позивач
подав  суду копію  платіжного доручення  3 19 від 28.04.2007 року на суму  75 грн., якою
підтверджується  факт сплати  позивачем єдиного податку за квітень 2007
року.

Представник
відповідача в судовому засіданні  визнала
факт  сплати  позивачем єдиного податку в сумі  75 грн. за квітень  2007 року
та помилковість  зробленого в акті
перевірки  від 04.07.2008 року  висновку щодо несплати  відповідачем єдиного податку в сумі  75 грн. за квітень 2007року .

З
огляду на викладене правомірними та обґрунтованими  є позовні вимоги позивача щодо визнання
недійсним (нечинним) податкового повідомлення-рішення  № /0 від 18.07.2008 року .

Підставою  для визначення відповідачем позивачеві  податкового зобов'язання  по ПДВ в податковому  повідомленні - рішенні  від 18.07.2008 року № /0 став  висновок в акті  перевірки від
04.07.2008 року про те , що позивачем
придбано ряд матеріальних цінностей , які  не призначалися  для використання  в його господарській діяльності (зокрема,
клей , шпалери, плитка керамічна , умивальник , пластик , меблі, плита ,
віконні блоки , віконні конструкції, котел, гній , стіл, стільці, душ,
змішувач, ванна акрилова, шампура , решітки для гриля ), хоча на всі ці
матеріальні  цінності у позивача є
податкові накладні .

Стверджуючи
, що позивач надає послуги  з  автоперевезення і придбані матеріальні
цінності не призначаються  для їх
використання  в господарській
діяльності  позивача, відповідач вважає,
що позивачем завищено податковий кредит на суму
15 218 грн. 97 коп.

Відповідач
в акті  перевірки  робить
висновок , що позивачем
безпідставно віднесено до податкового
кредиту  суми ПДВ в розмірі  25 000 грн. по придбанню транспортних засобів
, так як транспортні засоби
зареєстровані за громадянином ОСОБА_1 , а не  за підприємцем  ОСОБА_1

Крім
того, відповідач відобразив  в акті
перевірки  від 04.07.2008 року порушення
, яке полягає в тому , що позивачем  у
перевіряємий період  були  придбані
товарно-матеріальні  цінності (
ячмінь, пшениця, масло вершкове) ,
продаж  яких за перевіряємий
період не був встановлений  та на залишку
не обліковується , а тому віднесення
відповідних  сум ПДВ до
податкового  кредиту  є порушенням
п. 4.2  ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість». Відповідач вважає , що внаслідок цього позивач
занизив  податкове зобов'язання  з ПДВ на суму
4 758,16 грн.

Загалом
, у зв'язку з вищезгаданими порушеннями відповідач донарахував позивачеві 48
498,70 грн. ПДВ, а податковим повідомленням-рішенням № /0 від
18.07.2008 року  визначив позивачеві
податкове зобов'язання по ПДВ всього на суму
72 748,15 грн., у  тому числі  : основного платежу - 48 498,80 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій -  24
249,35 грн.

Позивач
не погоджується  з висновками
відповідача,  викладеними в акті
перевірки  та з податковим
повідомленням-рішенням № /0.

Позивач
правомірно посилається на п. 11.42 ст. 11 Закону України  «Про податок на додану вартість», яким
встановлено, що якщо фізична особа  -
суб'єкт підприємницької діяльності
одночасно зареєстрована платником ПДВ і є платником  єдиного податку, на неї поширюється порядок
нарахування та  сплати ПДВ відповідно до
цього Закону , в тому  числі й у частині
формування податкового кредиту .

Позивач
є платником ПДВ згідно свідоцтва про реєстрацію
№ 78835646 від 13.04.1998 року ( а.с. 13).

Пункт
7.4.1 Закону України «Про податок на додану вартість» дозволяє платнику ПДВ
відносити до податкового кредиту
вартість ПДВ , сплаченого при придбанні основних фондів , які будуть
використовуватися в його господарській діяльності .

Позивач
здійснював у перевіряємий період діяльність
автомобільного вантажного транспорту , надавав транспортні  послуги і для використання у цій
господарській діяльності  придбавав
основні фонди : вантажні автомобілі , екскаватор , бульдозер, автогрейдер,
трактори  та причепи, погрузчик.

Згідно
п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 закону України
«Про податок на додану вартість, податковий кредит  звітного періоду складається  із сум податків нарахованих (сплачених)
платником  податку за  ставкою , встановленою пунктом 6.1 статті
6  та статтею 8-1Закону України  «Про податок на додану вартість», протягом
такого звітного періоду  у зв'язку з
придбання або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності  платника податку  ; придбанням (будівництвом, спорудженням)
основних фондів з  метою  подальшого
використання  у виробництві та /
або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності  платника податку  .

Таким
чином , позивач мав право згідно отриманих
ним податкових накладних на податковий кредит у зв'язку  з придбанням
основних фондів .

Посилання
відповідача на те , що оскільки
автотранспортні  засоби
зареєстровані  за громадянином ОСОБА_1 ,
а не за підприємцем ОСОБА_1 то це позбавляє
права підприємця ОСОБА_1 ( позивача)
на податковий кредит , є безпідставним та неправомірним , а
донарахування  позивачеві у зв'язку з цим
25 000 грн. податкових зобов'язань з ПДВ та штрафних ( фінансових) санкцій  12 500 грн. є
незаконним.

24.12.2004
року позивач  придбав  нежитлове
приміщення  консервного цеху  в АДРЕСА_1 з метою  використання його в господарській діяльності
.

Як
пояснив  позивач , частина
приміщення  використовується  ним як побутова кімната , частина - як офісне
приміщення , а частина - як складське приміщення .

Протягом  2006-2007 років позивачем придбавалися  і використовувалися на ремонт та
поліпшення  нежитлового приміщення
(основного засобу)  товарно-матеріальні
цінності : зокрема , плитка , шпалери, клей, пінопласт, віконні блоки та
конструкції, котел, меблі , які знаходяться
в офісній  та побутових кімнатах .

Згідно
ч. 2 ст. 71 КАС України , в адміністративних справах про  протиправність  рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок
щодо доказування правомірності свого рішення покладається  на відповідача , якщо він заперечує проти
позову .

Відповідач
доказав правомірність  свого
податкового  повідомлення-рішення №
/0 лише в частині  визначення
позивачеві податкового зобов'язання  з
ПДВ усього в сумі  1 254,45 грн., у тому
числі : з основного  платежу  по ПДВ в сумі
836,30 грн. та штрафних ( фінансових) санкцій  в сумі
418,15 грн. Суд погодився з позицією
відповідача, що шампура , решітки для гриля , ванна акрилова , душ
та  змішувач, не призначені для
використання їх позивачем у своїй господарській діяльності  як підприємця, тому  в цій частині суд визнає податкове
повідомлення-рішення  № /0
правомірним  і таким , що має  залишитися чинним ( на суму  1 254,45 грн., у тому числі  : по основному платежу  з ПДВ на суму
836,30 грн. та по штрафним
(фінансовим) санкціям  на
суму  418,15 грн.)

Стосовно
податкового кредиту  на придбання  позивачем ячменю, пшениці, масла вершкового,
гнію  та плит  силосної ями
відповідач не довів суду правомірність своїх висновків та свого
податкового  повідомлення-рішення  в цій частині .

Позивач
подав суду  докази знаходження на
зберіганні  в ДП ДАК «Хліб
України»Роменський КХП» борошна , отриманого
з переробкою зерна пшениці загальною кількістю 19 778 кг, докази
знаходження  на зберіганні  у ПП «Фенікс-К»  920 тон гнію, докази  знаходження
на зберіганні  до  01.10.2008 року в фермерському  господарстві «Аврамівське-Інвест» масла вершкового
, яке повернуте  зберігачем власнику (позивачеві)
по акту приймання  передачі від
01.10.2008 року .

Плити
силосної ями у вигляді  силосної ями
знаходяться , як стверджує позивач , в селі Попівщина  Роменського району Сумської області  і це твердження  не спростоване відповідачем , який згідно ч. 2
ст. 71 КАС України  зобов'язаний
доказувати  правомірність  свого рішення. Факт  знаходження
плит в с. Попівщина  відповідачем
не перевірявся .

Зважаючи  на все вищевикладене , позовні вимоги  позивача підлягають  задоволенню частково , а саме : щодо  визнання недійсним (нечинним)  податкового повідомлення-рішення  № /0 від 18.07.2008 року  - повністю , а щодо  визнання недійсним (нечинним) податкового
повідомлення - рішення № /0
від 18.07.2008 року  - в частині
визначення податкового зобов'язання  з
податку на додану вартість  усього в
сумі  71 493,70 грн.  у тому числі : з основного платежу в
сумі  47 662,50 грн. та зі  основних (фінансових) санкцій в сумі  23 831,20 грн.

В
іншій  частині (щодо визначення  податкового зобов'язання  з ПДВ усього
на суму  1 254,15 грн., у тому
числі і за  основним платежем - 836,30
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями  - 418,15 грн.)
податкове  повідомлення-рішення  № /0 від 18.07.2008 року  залишається
дійсним ( чинним).

Згідно
ст. 94 КАС України з держбюджету
України  на користь позивача
підлягає  стягненню 3 грн. 40 коп. витрат
по держмиту .

Керуючись
ст.ст. 71,94,158-163 КАС У, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Перехрестівка Роменського району Сумської
області   до Роменської  міжрайонної державної податкової інспекції
Сумської області  про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень
задовольнити частково .

2.          Визнати повністю  недійсним податкове повідомлення-рішення №
/1 від 18.07.2008 року .

3.          Визнати недійсним податкове
повідомлення-рішення  № /0 від
18.07.2008 року в частині визначення
податкового зобов'язання  з
податку  на додану вартість  усього в сумі
71 493,70 грн. у тому числі : з основного  платежу в сумі  47 662,50 грн. та зі штрафних (фінансових)
санкцій в сумі  23 831,20 грн.

4.          В іншій  частині адміністративного  позову відмовити .

5.          Стягнути з Державного бюджету  України на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2; ідентифікаційний
код НОМЕР_1) витрат по держмиту в розмірі 3 грн. 40 коп. .

6.          Згідно ст. 186 КАС України заява про
апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через
суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня
складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

7.
Згідно ст. 254 КАС України
постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк,
постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання,
апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний
текст постанови підписаний суддею  09.10.2008  року.