КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2008                                                                                           № 17/311

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Гук О.М. (довіреність № 2031 від 08.07.2008 р.)

відвідповідача: Майорова Л.Г. (довіреність № 831/6 від 05.09.2008 р)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської клінічної лікарні № 1

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.10.2008

у справі № 17/311

за позовом                               Київської міської клінічної лікарні № 1

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарантія"

про                                                  стягнення 18562,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Київська міська клінічна лікарня № 1 звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Гарантія” про стягнення з останнього 18562,39 грн. заборгованості за надання діагностичної та лікувально-профілактичної допомоги застрахованому контингенту.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.10.2008 р. у справі № 17/311 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

05.01.1999 р. між сторонами по справі був укладений договір про співпрацю на надання лікувально-профілактичної допомоги (медичних послуг) по добровільному страхуванню (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач доручив, а позивач взяв на себе зобов’язання надавати діагностичну та лікувально-профілактичну допомогу громадянам, яким відповідачем виданий страховий поліс.

Відповідно до п. 11.1. Договору даний договір діє протягом двох років, тобто до 05.01.1999 р.

05.01.2001 р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов якої термін дії Договору продовжено на п’ять років, інші умови Договору залишаються без змін.

Згідно умов додаткової угоди № 3 до Договору, яка була укладена між сторонами по справі 02.02.2006 р., термін дії Договору продовжено ще на п’ять років.

Згідно п. 3.1. Договору Страховик (відповідач) проводить оплату лікувально-профілактичної допомоги, що надається Установою (позивачем) застрахованому контингенту за страховим випадком, який настав, в розмірі страхової суми (або її частини), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Установи.

Як вбачається з п. 3.2. Договору, розрахунки здійснюються щомісячно шляхом сплати Страховиком платіжних вимог Установи не пізніше 10 доби з дня подання рахунку-фактури. Дане положення підтверджується додатковою угодою № 2 до Договору, яка була укладена між сторонами 15.01.2003 р.

В матеріалах справи містяться Акти виконаних робіт від 16.11.2007 р. та від 19.12.2007 р., з яких вбачається, що позивач надав відповідачу послуг на 21282,00 грн. Дані акти підписані сторонами по справі.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем, згідно розрахунку останнього складає 17187,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Відповідно до умов Договору, розрахунки здійснюються щомісячно шляхом сплати Страховиком платіжних вимог Установи не пізніше 10 доби з дня подання рахунку-фактури. Тобто позивач має право вимагати від відповідача остаточного розрахунку лише після того, як позивачем буде виставлено рахунки-фактури.

Позивачем до матеріалів справи додано належним чином завірені копії рахунків-фактур № 29/11 від 14.11.2007 р., № 28/12 від 17.12.2007 р., № 29/12 від 17.12.2007 р. на загальну суму 21282,00 грн.

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що доказів отримання відповідачем вищезазначених рахунків позивач не надав, а відповідач факт отримання рахунків заперечує.

Отже, позивачем не надано суду доказів того, що у відповідача виник обов'язок щодо оплати наданих послуг.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки строк оплати наданих послуг ще не настав, то позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

Тому колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2008 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв’язку з чим підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської клінічної лікарні № 1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 06.10.2008 р. у справі № 17/311 - без змін.

Матеріали справи № 17/311 повернути Господарському суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя

Судді

24.11.08 (відправлено)