ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"03" вересня 2008 р.
Справа № 3/192-08

Господарський суд Київської області
у складі судді Лопатіна А.В. розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

За позовом          Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1,        м. Київ

до           Товариства з обмеженою
відповідальністю “Фора”, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська
область

про           визнання договору розірваним,
стягнення 404463,05 грн. майнової шкоди та          50000 грн. моральної шкоди,

за участю представників сторін:

від
позивача          ОСОБА_1 (СПД); ОСОБА_2,
за дов. від 27.05.08р.

від відповідача          Муштей Л.Ю., за дов. від 20.05.08р.

Обставини
справи:

За територіальною підсудністю з
господарського суду м. Києва на адресу господарського суду Київської області
10.07.08р. надійшла позовна заява Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1
(далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фора” (далі
відповідач) про визнання договору розірваним, стягнення 404463,05 грн. майнової
шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 14.07.08р. було порушено провадження у даній справі,
розгляд справи призначено на 03.09.08р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином прийняв товар за договором поставки, який укладений
між сторонами, внаслідок чого позивач не отримав прибуток в розмірі 167850,00
грн. Також позивач зазначає, що невиконання зобов'язань відповідачем призвело
до заподіяння позивачу моральної шкоди, яку останній оцінив в розмірі 50000
грн. Окрім цього позивач наголошує, що внаслідок невиконання відповідачем
зобов'язань ПП “Сімол” також зазнало збитків в розмірі 235139 грн.

Представник ТОВ “Фора” в судовому
засіданні 03.09.08р. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що
відповідач 23.04.08р. повністю розрахувалось з                      СПД ОСОБА_1 шляхом
повернення нереалізованого товару та сплати коштів за реалізований товар за договором
поставки від 17.09.07р. №138.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін суд,

встановив:

17.09.07р. між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (постачальник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю “Фора” (покупець) укладено договір поставки №138. Згідно умов
даного договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а
покупець прийняти та оплатити товар у відповідності до умов Договору.

Позивач просить суд визнати договір
поставки №138 від 17.09.07р. укладений між Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фора” розірваним за
ініціативою відповідача.

Проте, судом встановлено, що
зазначена вимога позивача не може бути задоволена з огляду на наведене:

Згідно статті 651 Цивільного кодексу  України, договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору
другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або Законом.

Істотним є таке порушення, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на
що вона розраховувала при укладенні договору.

Натомість позивач в позовній заяві
не наводить обставин з посиланням на норми чинного законодавства, з яким би
законом пов'язував підстави для розірвання оспорюваного договору в судовому
порядку.

Суд вважає, що наведені позивачем
обґрунтування, щодо неналежного прийняття відповідачем товару за договором
поставки, жодним чином не стосується саме підстав для розірвання договору та не
може бути прийняте судом до уваги як істотне порушення договору другою стороною
в контексті ст. 651 ЦК України, за умови надання відповідачем доказів
повернення позивачу товару відповідно до залучених до матеріалів справи копій
видаткових накладних та доказів оплати товару відповідно до залучених до
матеріалів справи платіжних доручень. При цьому, господарський суд враховує той
факт, що позивачем не надано доказів на підтвердження згоди (ініціативи)
відповідача щодо розірвання договору.

Позивач також просить суд стягнути
з відповідача 404463,05 грн. майнової шкоди, проте, згадана  вимога позивача також не може бути задоволена
з огляду на наступне:

Вимогами статті 1166 Цивільного
кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану
шкоду, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Під шкодою розуміється зменшення або
втрата певного особистого чи майнового блага. Зменшення чи втрата майна тягне
за собою відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків (стаття
1192 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 22
Цивільного кодексу України збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку із
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Приписи вказаних статей є спеціальною
нормою, тобто передбачають особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її
від загальних правил деліктної відповідальності.

Отже, предметом доказування згаданої
позовної вимоги є факти неправомірних дій (бездіяльності) відповідача,
виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю)
відповідача і заподіяння ним шкоди.

Обов'язок доказування відповідно до
п. 4 частини третьої ст.129 Конституції України та статті 33 Господарського
процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того,
хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують  його вимоги та заперечення. Це стосується
позивача, який мав довести наявність таких обставин, на підставі яких ним
заявлені позовні вимоги.

Зокрема, відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Однак, позивачем не надано доказів
завдання йому шкоди на суму 404463,05 грн., в матеріалах справи відсутні докази
на підтвердження того факту, що внаслідок невиконання зобов'язання з боку
відповідача останній не отримав прибуток в розмірі 167850 грн., чи докази на
підтвердження наявності заборгованості перед приватним підприємством “Сімол” в
розмірі 235139 грн. (судового рішення тощо).

І як наслідок, визначена позивачем
сума неотриманого доходу у розмірі 167850 грн. не може розглядатися судом як збитки
завдані позивачеві внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача,
оскільки позивачем не доведено того факту, що саме неправомірні дії
(бездіяльність) відповідача унеможливлювали отримати позивачем прибуток у
розмірі 167850 грн.

За наведених обставин, доводи
позивача викладені в позовній заяві господарський суд вважає непереконливими,
оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі
обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення
відповідача до цивільної відповідальності, і відповідно для задоволення
згаданої позовної вимоги.

Станом на момент винесення рішення у
даній справі заборгованість між    СПД
ОСОБА_1 та ТОВ “Фора” за договором поставки №138 від 17.09.07р. відсутня.
Присутній у судовому засіданні позивач не заперечував стосовно відсутності між
сторонами заборгованості.

Позивачем також заявлена вимога про
стягнення з відповідача 50000 грн. моральної шкоди. Зазначена вимога не
підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті виконання зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою.

Підставою для відшкодування
моральної шкоди є факт заподіяння особі фізичного болю та страждань або
душевних  страждань, або приниження
честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, позивачем не доведено
наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. Так,
позивач при обґрунтуванні вимог для відшкодування моральної шкоди в позовній
заяві, не наводить жодних обставин та доказів, які б підтверджували факт
приниження честі, гідності а також ділової репутації, стверджуючи лише, що
порушення відповідачем своїх зобов'язань свідчить про приниження його гідності.
Будь-яких інших доказів в обґрунтування своїх позовних вимог позивач суду не
надав. Окрім цього, не надано доказів на підтвердження душевних розладів та
приниження ділової репутації позивача.

За таких обставин, вимога позивача
про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50000 грн., є безпідставною,
а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи, при відмові в задоволенні позову
покладається на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 129 Конституції України, статтями 33, 49, 82-84, Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
Лопатін А.В

Дата підписання: 08.10.08р.