ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2008 р.

№ 28/277/08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –Кофанової Н.В.,

відповідача –

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" на рішення господарського суду Запорізької області від 18 серпня 2008 року у справі за позовом Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації "Кераміст" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2008 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов договору №69/373-99 від 01.10.1999 року з додатками.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18 серпня 2008 року (суддя Яцун О.В.) позов задоволений. Стягнуто з відповідача на користь позивача 813140 грн. інфляційних втрат, 133789, 33 грн. 3% річних, судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" просить його скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 жовтня 1999 року між сторонами у справі було укладено договір №69/373-99 на поставку обладнання.

На підставі додаткової угоди №16 від 25.09.2002 року, укладеної до вказаного договору №69, позивачем для відповідача були виконані роботи щодо забезпечення авторського нагляду при виконанні монтажних, пусконалагоджувальних робіт та експлуатації приводів ШЕМ-М на загальну суму 1 492 000 грн.

В порушення умов укладеного договору, відповідач за виконані позивачем роботи оплату не здійснив.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як правильно встановлено судом, факт виконання робіт та сума заборгованості відповідача перед позивачем підтверджені рішенням господарського суду Запорізької області, що набрало законної сили, по справі №8/297 від 27.08.2003 року, яким з відповідача на користь позивача стягнута сума основного боргу з урахуванням інфляційних втрат в розмірі 1 578 421, 12 грн., в тому числі основний борг в сумі 1 492 000 грн.

На підставі ч.2 ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що місцевий господарський суд у рішенні вірно застосував норми матеріального права і обгрунтовано визнав такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення інфляційних в сумі 813140 грн. та 3% річних в сумі 133789, 33 грн.

За таких обставин, рішення суду відповідає вимогам закону і обставинам справи, тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 18 серпня 2008 року залишити без змін, а касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" – без задоволення.

Головуючий, суддя В.Дерепа

Судді Б.Грек

Л.Стратієнко