ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№ 2-15/991.1-2008(2-14/1254-2007)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Управління кооперативної торгівлі та ринків

"Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки

на           рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.05.2008р.

та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду

від 07.08..2008р.

у справі №2-15/991.1-2008

за позовом Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг"

Кримспоживспілки

до           Азовського споживчого товариства

3-ті особи 1) Кооперативне підприємство Республіканське виробничо-будівельне

управління Кримспоживспілки;

2) Кримська республіканська спілка споживчих товариств

(Кримспоживспілка)

про                    стягнення 76 975,0 грн.,

за участю представників:

від позивача: Єлісєєва О.О. –довіреність у справі,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи 1: не з'явився,

від третьої особи 2: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Азовського споживчого товариства і просило суд стягнути з останнього 76 975,0 грн. боргу.

Ухвалені у даній справі рішення від 20.03.2007р. та постанова від 06.08.2007р. були скасовані постановою Вищого господарського суду України від 18.12.2007р., а справа направлена на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають суттєве значення для вирішення даного спору по суті заявлених вимог.

Під час нового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача 21 975,0 грн. боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики від 01.11.2001р. щодо повернення суми позики після закінчення строку дії договору. В обґрунтування підстав позову позивач посилається на акт звірки взаєморозрахунків від 03.11.2003р.

Відносно боргу у розмірі 55 000,0 грн. позивач зазначив про укладання між сторонами мирової угоди на вказану суму, яка затверджена ухвалою господарського суду АР Крим від 21.03.2008р. в іншій справі №2-28/12651-2007р.

За результатами нового розгляду справи, з урахуванням уточнених позовних вимог, господарським судом Автономної Республіки Крим ухвалено рішення від 26.05.2008р. (суддя І.А.Іщенко), залишене без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.08.2008р. (головуючий, суддя Волков К.В., суддя Голик В.С., Гонтарь В.І.), про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 21975,0 грн. заборгованості у зв'язку з тим, що наявні в матеріалах справи докази, якими позивач обґрунтовує уточнені позовні вимоги, не є належними доказами в розумінні норм чинного законодавства, через що у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

В частині стягнення 55 000,0 грн. боргу провадження у справі припинено на підставі п.2 ст.80 ГПК України, оскільки є рішення господарського суду АР Крим від 21.03.2008р. у справі №2-28/12651-2007 (про затвердження мирової угоди) між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, господарський суд повинен створювати сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Згідно ст.38 ГПК України, суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Судами двох інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Так, предметом спору у даній справі, з врахуванням уточнених позовних вимог, є виконання відповідачем зобов’язань щодо повернення 21 975,0 грн. позики, наданої позивачем за договором від 01.11.2001р.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов’язки сторін у справі та складаються з фактів, - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надані позивачем платіжні доручення в обґрунтування позовних вимог щодо перерахування спірних грошових коштів відповідачу саме за договором позики від 01.11.2001р., судами відхилено як неналежні з тих підстав, що у графі "призначення платежу" зазначено інші підстави –договір від 13.06.2001р., а у платіжному дорученні №92 від 22.01.2002р. зазначено –"фінансова допомога згідно наказу №92 від 12.09.2001р.". Проте, в силу п.7 розділу ІІІ Інструкції про безготівкові розрахунки України в національній валюті, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів одержувачу. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені у реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Що ж до інших платіжних доручень, то судами зазначено, що платіжне доручення від 02.10.2001р. на суму 10000,0 грн. має дату складання, а отже і здійснення операції ранішу, ніж договір від 01.11.2001р., а платіжні доручення №2259 від 29.12.2001р. також на суму 10000,0 грн. №2006 та від 14.12.2001р. на суму 5000,0 грн., в порушення ст.36 ГПК України, не завірені належним чином.

Між тим, відповідно до ухвали господарського суду АР Крим від 11.03.2008р. (а.с.10-11 т.2) суд ухвалив позивачу надати оригінали платіжних доручень, у тому числі №2259 від 29.12.2001р., №2259 від 14.12.2001р. для огляду (копії, засвідчені належним чином, у матеріали справи), виписки банку по розрахунках за договором позики від 01.11.2001р., від 13.06.2001р., а також договір б.н. від 01.12.2001р.

Проте, позивачем не виконано вимоги вказаної ухвали суду та не наведено будь-яких пояснень щодо причин її невиконання.

Наданий в обґрунтування заявленої до стягнення суми у розмірі 21 975,0 грн. акт звірки взаєморозрахунків (а.с.15 т.2), судами двох інстанцій підставно відхилено, оскільки в силу положень Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" єдиним документом, який містить інформацію про господарську операцію та підтверджує її здійснення, є первинний документ (договори, накладні, рахунки тощо).

Одночасно колегія суддів враховує й те, що вказаний акт взаєморозрахунків не відповідає формі, наведеній у Додатку №1 до наказу Мінекономіки України, Мінфіну України та Державного комітету статистики України №148/234/383 від 10.11.98р., відповідно до якої, акт має містити найменування послуг, робіт, матеріальні цінності тощо, за які проводиться звіряння рахунків і документів.

Зокрема, наданий акт не містить посилання на первинний документ, на підставі якого його було складено, а за наявністю між сторонами інших договірних відносин, також пов'язаних з наданням позики, цей акт не можна вважати однозначно таким, що складений саме на підставі договору позики від 01.11.2001р.

Оскільки позивачем, в порушення порядку доказування, визначеного ст.ст.33, 34 ГПК України, не надано належних та допустимих доказів в підтвердження виконання ним договірних зобов'язань, які виникли на підставі договору від 01.11.2001р, то колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди двох інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, дали їм належну правову оцінку, дійшли правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалили рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування оскаржуваних актів немає.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судами першої та апеляційної інстанцій. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Управління кооперативної торгівлі та ринків "Кримкоопринкторг" Кримспоживспілки залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 07.08.2008р. у справі №2-15/991.1-2008 –без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій