КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

24.11.08 р.                                                                                          № 105/8-05/9/17

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Агрикової О.В. (доповідач по справі),

суддів:

Разіної Т. І

Чорногуза М. Г.

при секретарі Судового засідання Салякіній М.І.,

за участю:

від позивача:          Коваль Р.Й. –директор, наказ №12 К від 31.02.2002 року,

від відповідача:          Бойко Р.В. –представник за дов. б/н від 17.04.2008 року,

Стадник Г.М. –представник за дов. №416/10/08 від 26.05.2008 року,

слухач від позивача: Писарчук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»на рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року,

у справі           №105/8-05/9/17 (суддя Суховий В.Г.),

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю «Растран», м. Київ,

до                    товариства з обмеженою відповідальністю

з іноземними інвестиціями «Чиста вода»,

с. Мила, Києво-Святошинського району Київської області,

про                    стягнення 357 463,77 грн., -

встановив:

25.03.2005 року товариство з обмеженою відповідальністю «Растран»(позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»(відповідач) про стягнення заборгованості (а.с. 3-5, т. 1).

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.06.2005 року на підставі ст. 79 ГПК України провадження у справі зупинено до отримання матеріалів з УБЕП Києво-Святошинського району.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.07.2005 року товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»відмовлено у відновлені пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 23.06.2005 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.10.2005 року ухвалу Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.07.2005 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 29.12.2005 року відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 27.10.2005 року.

Ухвалою господарським суду Київської області від 28.02.2006 року провадження у справі припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України у зв’язку з відмовою позивача від позову.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 27.03.2006 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Растран»повернуто скаржнику на підставі п. 4 ст. 97 ГПК України, оскільки скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2006 року ухвалу Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 27.03.2006 року скасовано, справу направлено до апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду України від 14.09.2006 року відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 13.07.2006 року.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.11.2006 року апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду від 28.02.2006 року прийнято до провадження.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.01.2007 року ухвалу господарського суду Київської області від 28.02.2006 року про припинення провадження у справі залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2007 року постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.01.2007 року та ухвалу господарського суду Київської області від 28.02.2006 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.05.2007 року справу прийнято до провадження та присвоєно №105/8-05/9. Розгляд справи призначено на 29.05.2007 року та зобов’язано сторін надати суду письмові пояснення по суті заявлених вимог.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.05.2007 року, керуючись ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 11.06.2007 року у зв’язку з тим, що за відсутності представника відповідача спір не можливо розглянути по суті. Разом з тим зобов’язано позивача надати в судове засідання обґрунтований розрахунок стягуваних сум, підстави їх збільшення, докази сплати державного мита з суми збільшення ціни позову. Зобов’язано відповідача надати відзив на позов з урахуванням змін позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду України від 25.06.2007 року відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 26.04.2007 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.08.2007 року, у зв’язку з поверненням матеріалів справи з Верховного суду України, розгляд справи призначено на 28.08.2007 року. Зобов’язано позивача та відповідача виконати вимоги ухвали суду від 29.05.2007 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.08.2007 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Растран»залишено без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України, оскільки позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору та не з’явився на виклик у засідання.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2007 року ухвалу господарського суду Київської області від 28.08.2007 року скасовано, справу передано до господарського суду для розгляду.

Ухвалою Верховного суду України від 21.02.2008 року відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 06.12.2007 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2008 року справу прийнято до провадження та присвоєно їй №105/8-05/9/17.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Растран»до товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста вода»про стягнення 357 463,77 грн. задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста вода»на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Растран» 319 873,96 грн. простроченого грошового зобов’язання, 283 728,20 грн. –інфляційних втрат, 43 196,13 грн. –3% річних, а також судові витрати: держмито у розмірі 3 723,35 грн. та 112,35 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Чиста вода»в дохід Державного бюджету України державне мито у сумі 3 070,09 грн. В частині вимог про стягнення 16 019,00 грн. простроченого зобов’язання, 13 537,07 грн. інфляційних втрат та 2 989,16 грн. 3% річних відмовлено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд, встановивши факт виконання позивачем підрядних робіт на об’єктах відповідача на підставі актів виконаних підрядних робіт та матеріалів перевірки Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві, керуючись ст. ст. 41, 154, 162, 332 та 347 ЦК УРСР, ст. ст. 625 та 837 ЦК України та умовами договору підряду, укладеного між сторонами, перерахувавши розмір заявлених до стягнення грошових коштів, задовольнив позов частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю «Чиста вода», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що акти виконаних підрядних робіт, на підставі яких судом першої інстанції прийнято рішення про задоволення позову, не є належними доказами, оскільки не відповідають вимогам ст. 882 ЦК України, та зазначає, що подібний висновок з аналогічних обставин викладено в постанові Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.01.2005 року у справі №21/8-04.

Крім цього скаржник звертає увагу суду на те, що в постанові Вищого господарського суду України від 31.01.2006 року у справі №05-6-40/600 у спорі між тими ж сторонами про визнання недійсними актів виконаних підрядних робіт за вересень-жовтень 2003 року до договору підряду №01 від 22.07.2003 року зазначається, що вказані акти виконаних робіт не породжують цивільних прав та обов’язків.

Відповідач стверджує, що акти виконаних підрядних робіт за вересень-жовтень 2003 року позивачем направлено відповідачу лише у серпні 2005 року (позовна заява була подана у березні 2005 року). Оскільки роботи не були виконані та не були передані замовнику, актів виконаних робіт сторонами підписано не було (позивач об’єкт в експлуатацію не введено), то згідно ст. 879 ЦК України (ст. 345 ЦК УРСР) відсутні правові підстави для стягнення заборгованості.

Скаржник переконаний, що місцевим господарським судом всупереч ст. 35 ГПК України залишено поза увагою рішення господарського суду м. Києва від 13.07.2006 року у справі №47/18-2/16 між тими ж сторонами, оскільки вказаним рішенням встановлено факт невиконання позивачем робіт по договору підряду №01 від 22.07.2003 року.

Одночасно, скаржник вважає, що договір підряду №01 від 22.07.2003 року є неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а саме в частині проектно-кошторисної документації відповідно до ст. ст. 153 та 353 ЦК УРСР.

Також, відповідач переконаний, що судом першої інстанції невірно застосовано норми наказу Державного комітету статистики України та Державного комітету з будівництва та архітектури від 21.06.2002 року №237/5 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві»з огляду на те, що позивачем не надано суду актів виконаних робіт по формі КБ-3.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 08.10.2008 року у справі №105/8-05/9/17 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»на рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Згідно розпорядження Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.11.2008 року у зв’язку з виробничою необхідністю розгляд справи №105/8-05/9/17 передано колегії суддів у складі: головуючої судді Агрикової О.В., суддів Чорногуза М.Г. та Разіної Т.І.

10.11.2008 року до початку судового засідання представником позивача було подано заяву про відвід колегії суддів у справі №105/8-05/9/17, яка згідно ухвали Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.11.2008 року у справі №105/8-05/9/17 залишена без задоволення, а справу №105/8-05/9/17 передано тому ж складу колегії суддів для здійснення апеляційного провадження.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.2008 року справу №105/8-05/9/17 призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні представники відповідача надали пояснення суду та підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, а саме: просять апеляційний господарський суд скасувати повністю рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17 та прийняти нове рішення, яким в частині стягнення 22 346,95 грн. вартості інших матеріалів, 59 943,60 грн. вартості секційних воріт та металопластикових вікон, сплачених ТОВ «САНАТА», а також 16 019,00 грн. збитків провадження у справі припинити, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення суду та заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях, вважає, що рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17 є об’єктивним, обґрунтованим, відповідає вимогам чинного законодавства та прийняте у відповідності з діючими нормами матеріального і процесуального права.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

22.07.2003 року між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) було укладено договір підряду №01 (договір, а.с. 6-9, т. 1), відповідно до умов якого (п. 1.1. договору) позивач зобов’язувався за завданням відповідача на свій ризик, з використанням своїх матеріалів, в порядку та на умовах, визначених в договорі виконати, а відповідач зобов’язувався в порядку та на умовах, визначених в договорі, прийняти та оплатити наступну роботу: реконструкція та ремонт виробничого цеху (улаштування даху, складу готової продукції, навісу, побутових приміщень, цеху по розливу води, робочого коридору, майстерні, складу тари, лабораторії, складу солей, фасаду, підвалу, електротехнічної частини, сантехніки, опалення, вентиляції) у строки, встановлені календарним планом робіт (додаток №1 до договору, а.с. 31, т. 1), який було узгоджено та затверджено керівниками підрядника та замовника.

Відповідно до п.п 2.1., 2.2. договору оплата виконаної позивачем роботи, що визначена у п. 1.1 цього договору, здійснюється за її договірною ціною згідно проектно-кошторисної документації. Договірна ціна може бути змінена внаслідок підвищення цін на матеріали, необхідні для виконання роботи, визначеної в п. 1.1. договору, або додаткових (не обумовлених договором) вимог замовника. Оплата витрат, пов’язаних з підвищенням договірної ціни, здійснюється замовником в порядку, передбаченому п. п. 3.1. - 3.3. цього договору.

Згідно з п. 3.1. договору оплата провадиться поетапно, а саме: 30% - передоплата, 50% - плата, яка проводиться по факту виконання конкретних робіт, після підписання акту передачі конкретних робіт. 20% - кінцевий розрахунок, який проводиться після прийняття об’єкта державною комісією та отримання акту введення в експлуатацію.

Сторонами був узгоджений календарний графік проведення робіт (а.с 31, т. 1), складений відповідно до локальних кошторисів (а.с. 15-28, т. 1), в яких зазначено найменування робіт, виконання яких передбачалося договором, та на підставі яких на виконання п. 2.1. договору підрядником складено попередній зведений кошторис на ремонт виробничої будівлі в с. Мила по вул. Комарова 23-Б (а.с. 14, т. 1). Кошторис містить погоджувальні підписи керівників сторін та відтиски печаток сторін.

Загальна вартість робіт по договором становила 196 172,00 (ціни зазначено в доларах США по курсу НБУ, ціни на матеріали зазначено орієнтовні).

Відповідач протягом липня-вересня 2003 року здійснив попередню оплату у розмірі 358 943,60 грн., факт отримання якої не заперечується позивачем.

В підтвердження факту виконання робіт по договору позивачем акт виконаних підрядних робіт за вересень 2003 року (а.с. 39-40, т. 4), акт виконаних підрядних робіт за вересень 2003 року (а.с. 42, т. 4) та акт виконаних підрядних робіт за жовтень 2003 року (а.с. 45, т. 4).

Крім цього, позивачем, в підтвердження факту виконання робіт, надано суду копію журналу №1 по формі КБ-6 (а.с. 19-27, т. 4).

Згідно з п. 5.2.3 договору відповідач зобов’язаний прийняти протягом 5 днів виконані підрядником роботи та підписати акти здачі-приймання виконаних робіт за умови належного виконання таких робіт та їх прийняття представником технічного нагляду. По закінченні терміну, визначеного в п. 5.2.3 роботи за договором вважаються виконаними та прийнятими відповідачем (п. 5.2.4 договору).

10.10.2003 року відповідач звернувся до позивача з повідомленням №645-10/03 про розірвання договірних відносин з позивачем (а.с. 29, т. 1).

У своїй відповіді від 14.10.2003 року позивач звернувся до відповідача з листом №20, в якому викладено погодження про розірвання договірних відносин та вимогу про утворення комісії для з приймання виконаних робіт.

Згідно трудових угод від 14.08.2003 року, укладеної між відповідачем та Рублевським А.І. на строк до 12.09.2003 року, та від 16.10.2003 року, укладеної між відповідачем та Рублевським А.І. на строк до 15.10.2003 року, останній брав на себе обов’язки по участі у комплексі заходів щодо виконання підрядних робіт (а.с. 70, т. 2).

10.08.2005 року позивач згідно листа №25 направив відповідачеві акти виконаних робіт за вересень-жовтень 2003 року по об’єкту відповідача (а.с. 86, т. 4).

15.08.2005 року позивачем до господарського суд Київської області було подано заяву №26 про відмову від позову (а.с. 131, т. 25).

14.12.2005 року позивачем до господарського суду Київської області було повторно подано заяву №37 про відмову від позову (а.с. 152, т. 2).

05.12.2006 року позивачем до Київського міжобласного апеляційного господарського суду було подано заяву №67 про відкликання заяви №37 від 14.12.2005 року про відмову від позову (а.с. 28, т. 3).

Крім того, під час виконання підрядних робіт за договором № 01 позивачем було замовлено у ТОВ «САНАТА»згідно з договорами №38 і №39 від 21.08.2003 року (а.с. 59-60 та 66-67 відповідно, т. 4) секційні ролетні ворота вартістю 36 961,20 грн. та віконні системи вартістю 22 982,40 грн., за які було сплачено згідно з платіжними дорученнями №125 і №124 від 22.08.2003 року і від 21.08.2003 року (а.с. 62 та 65 відповідно, т. 4).

Згідно висновку перевірки Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві ворота металеві та металопластикові вікна ТОВ «САНАТА»згідно договору №39 від 21.08.2003 року поставлено на об’єкт відповідача (а.с. 58, т. 4).

Відповідно до договору №27-03 від 17.10.2003 року, укладеного між відповідачем та ЧП «МАТАРА», відповідач замовив ЧП «МАТАРА»виконання ремонтних робіт на об’єкті відповідача в с. Мила по вул. Комарова, 23-Б (а.с. 109-112, т. 1), за виконання яких, як встановлено у постанові Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року у справі №47/18-2/16, відповідач розрахувався.

Матеріали справи містять рішення господарського суд м. Києва від 13.07.2006 року у справі №47/18-2/16, згідно якого позов відповідача до позивача про 358 943,60 грн. збитків задоволено, а позов позивача до відповідача про спонукання до підписання актів виконаних підрядних робіт за вересень-жовтень 2003 року залишено без задоволення (а.с. 20-28, т. 7).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2006 року у справі №47/18-2/16 вказане рішення залишено без змін (а.с. 14-19, т. 7).

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року у справі №47/18-2/16 судові рішення у справі №47/18-2/16 скасовано в частині задоволення первісного позову, в задоволенні первісного позову відмовлено і провадження припинено (а.с. 67-70, т. 4).

Підставами для подання позову стало те, що, на переконання позивача, відповідач має перед ним заборгованість по оплаті підрядних робіт за вересень-жовтень 2003 року згідно договору підряду №01 від 22.07.2003 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню повністю з наступних підстав.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року №11 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вбачається із матеріалів справи, даний спір виник з приводу виконання відповідачем зобов’язань по договору підряду №01 від 22.07.2003 року (а.с. 6-9, т. 1) на здіснення робіт щодо реконструкції та ремонту виробничого цеху, а саме п. 5.2.3. договору в частині оплати виконаних позивачем робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов’язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Стаття 879 ЦК України встановлює, що оплата підрядних (будівельних) робіт проводиться після прийняття замовником збудованого об’єкту (виконаних робіт), якщо іншій порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін, (аналогічна норма містилася в ст. 345 ЦК УРСР).

Положеннями п.п. 1.1., 2.1. та 3.1. договору визначено, що оплата відбувається таким чином: 30% - попередня оплата, 50% поетапно - після підписання актів виконаних робіт, 20% - після введення об’єкта в експлуатацію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання договору, стосовно виконання якого виник спір, розірваним належним чином з 14.10.2003 року.

Оскільки права та обов’язки замовника до договору підряду кореспондуються з правами та обов’язками підрядника, а правовим наслідком розірвання договору є припинення договірних відносин, то з моменту припинення дії договору у підрядника (позивача) виникає право вимагати оплату за фактично виконану належним чином роботу.

Таким чином, позивач зобов’язаний довести належними доказами факт виконання робіт та обґрунтувати розмір суми, яку він просить стягнути.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст. 34 ГПК України докази повинні бути належними та допустимими.

В підтвердження факту виконання робіт позивач посилається на наступні документи:

- акт виконаних підрядних робіт за вересень 2003 року (а.с. 39-40, т. 4);

- акти огляду прихованих робіт (а.с. 28-37, т. 4);

- журнал КБ-6, відповідно до якого роботи прийнято представником замовника - інженером з технагляду Рублевським А.І. (а.с. 19-27, т. 4).

- акт виконаних підрядних робіт за жовтень 2003 року (а.с. 45, т. 4).

В акті виконаних підрядних робіт за вересень 2003 року зазначена вартість робіт у розмірі 283 388,70 грн. Однак, як зазначає сам позивач, з цієї суми ним вирахувано 32 616,00 грн., як помилково включених до акту.

Позивач вважає, що акти виконаних робіт прийняті та підписані від імені відповідача (замовника) Рублевським А.І., а самі акти неодноразово направлялися замовнику.

Колегія суддів, дослідивши вищезазначені акти виконаних робіт за вересень-жовтень 2003 року, на підставі яких позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за виконанні роботи, вважає, що оскільки у даних актах відсутні: посада особи підприємства замовника, що отримала дані акти, та відтиск печатки підприємства замовника, а лише зазначено: «Рублевский взято на рассмотрение»та вказано дату, то зазначені акти не можуть бути сприйняті судом в розумінні ст. 34 ГПК як належний доказ виконаних підрядних робіт.

Колегія суддів не може погодиться с висновком суду першої інстанції щодо визнання вищезазначених актів підписаними, виходячи з наступного.

Пунктом 5.2.3. договору сторони обумовили участь представника технічного нагляду замовника у контролі за виконанням робіт, зокрема, представник технічного нагляду приймає виконані підрядником роботи, зазначені в актах здачі-приймання. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що приймання робіт представником технічного нагляду є попереднім, так як зазначеною умовою передбачено, що замовник приймає виконані роботи, зокрема, за умови їх прийняття представником технічного нагляду.

Наказом Державного комітету статистики і Державного комітету будівництва і архітектури №237/5 від 21.06.2002 року затверджена форма Журналу КБ-6. Відповідно до вимог цього наказу підрядником заведений журнал №1 по реконструкції об’єкту, представником технічного нагляду вказана особа замовника - Рублевський А.І. За записами, що велися в журналі, Рублевський А.І. виконував повноваження представника технічного нагляду, у тому числі щодо приймання виконаних робіт. Однак, суд першої інстанці, проігнорувавши вимоги п.5.2.3. договору, не взяв до уваги і рішення господарського суду м. Києва у справі №47/18-2/16 за позовом ТОВ «Чиста вода»до ТОВ «Растран»та за зустрічним позовом ТОВ «Растран»до ТОВ «Чиста вода».

А саме, однією із вимог ТОВ «Растран»за зустрічним позовом було «спонукання ТОВ «Чиста вода»підписати та скріпити печатками акти виконаних робіт за вересень-жовтень 2003 року згідно договору №01 від 22.07.2003 року: акт виконаних робіт за вересень 2003 року на суму 272 851,56 грн., акт виконаних робіт за вересень 2003 року на суму 250 772,70 грн. та акт виконаних робіт за жовтень 2003 року на суму 72 902,65 грн.»

Тобто, ТОВ «Растран»просило суд зобов’язати ТОВ «Чиста вода»підписати акти виконаних робіт, які є підставою для стягнення грошових коштів у даному спорі, тим самим підтверджуючи факт не підписання відповідачем вказаних актів.

Як вбачається із змісту рішення господарського суду м. Києва від 13.07.2006 року у справі №47/18-2/16 в задоволенні зустрічного позову відмовлено, в цій частині вказане рішення залишено без змін постановою Вищого господарського суду від 15.03.2007 року та зазначено: ТОВ «Растран»не довело належними і допустимими доказами факту виконання робіт, а оскільки право на отримання оплати виникає лише внаслідок виконання таких робіт, то ТОВ «Растран»не має права вимагати грошових коштів. Обов’язковою умовою для настання права вимагати підписання та скріплення печатками актів виконаних робіт є по-перше, чинність договору, по-друге, доведення факту виконання робіт. (абз. 10-11 стор. 7, а.с. 62, т. 6).

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Крім цього, акти виконаних робіт за вересень-жовтень 2003 року ТОВ «Растран»направило на адресу ТОВ «Чиста вода»лише у серпні 2005 року (позовна заява подана у березні 2005 року - тобто на момент звернення із позовом акти не були направлені), і на момент отримання таких актів - роботи були виконані іншою особою -ПП «Матара»після розірвання договору із ТОВ «Растран»- факт виконання таких робіт та оплату за виконання робіт 1 722 989,00 грн. підтверджено судовими рішеннями у справі №47/18-2/16. Колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідачем оскаржувались в судовому порядку вищезазначені акти (у справі №05-6-40/600 за позовом ТОВ «Чиста вода»до ТОВ «Растран»про визнання недійсним актів за вересень-жовтень 2003 року до договору підряду №01 від 22.07.2003 року (а.с. 74-80, т. 6).)

Пунктами 1, 2 наказу Державного комітету Статистики України та Державного комітету з будівництва та архітектури від 21.06.2002 оку №237/5 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві»затверджено типові форми первинних облікових документів у будівництві №КБ-2в «Акт приймання виконаних підрядних робіт»та №КБ-3 «Довідка про вартість виконаних підрядних робіт»і поширено типову форму: №КБ-3 - на усі будівельні підприємства та будівельні структурні підрозділи підприємств усіх видів економічної діяльності незалежно від форм власності, що виконують будівельні та монтажні роботи, роботи з капітального та поточного ремонту будівель і споруд та інші підрядні роботи за рахунок усіх джерел фінансування.

В той же час, підрядником взагалі не виготовлялося та в матеріалах справи відсутня форма №КБ-3, яка є обов’язковою.

Таким чином, колегія суддів дійшла протилежного суду першої інстанції висновку і вважає, що позивачем акти виконаних підрядних робіт за вересень-жовтень 2003 року належним чином не вручені, не оформлені (за формою не відповідають формам, затвердженим Наказом Держкомстату та Держкомбудівництва від 21.06.2002 року №237/5 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві»та складені без довідок про вартість виконаних робіт), а також не підписані повноважною особою замовника, строки виконання етапів робіт не встановлені. Тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відповідач порушив умови договору щодо оплати вартості виконаних підрядних робіт. Отже, у замовника (відповідача) не виникло обов’язку оплатити дані роботи, а у підрядника, позивача, не виникло право вимагати оплати даних робіт, а, отже, і не виникло право на позов.

Одночасно, суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, вказавши про складання сторонами проектно-кошторисної документації, пославшись на графічні матеріли, надані ТОВ «Растран».

В той же час, проектно-кошторисна документація сторонами не складалася, не погоджувалася, а договірна ціна не визначалася.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій»проектна документація - затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об’ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об’єктів будівництва.

Посилання позивача на те, що додані ним до договору документи, а саме: локальні кошториси (підписаний в односторонньому порядку), акти виконаних робіт (також підписані в односторонньому порядку) та інші документи є проектно-кошторисною документацією, є необґрунтованими, оскільки названі документи не відповідають її визначенню, наведеному в ст. 1 Закону України «Про планування і забудову території».

З наведених документів і договору неможливо встановити обсяг і зміст робіт, вимоги до робіт та кошторису, як цього вимагає ч. 1 ст. 334, 353 ЦК УРСР. Акт виконаних робіт (до того ж підписаний лише підрядником), який складається при здачі робіт, не може вважатися проектною документацією, якої підрядник повинен дотримуватися під час виконання договору.

Таким чином, необхідно дійти висновку про відсутність проектно-кошторисної документації (істотної умови) по договору підряду №01 від 22.07.2003 року.

Як було встановлено вище, ТОВ «Растран»не довело належними і допустимими доказами факту виконання робіт, а оскільки право на отримання оплати виникає лише внаслідок виконання таких робіт, то ТОВ «Растран»не має права вимагати грошових коштів.

Крім цього, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у зв’язку з відсутністю у позивача права вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів як основної вимоги, то і відсутнє право вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань в якості додаткової вимоги, оскільки такі нарахування здійсненні на суму основної вимоги, яка не підлягає до стягнення.

Зважаючи на викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивачем не доведено наявність підстав для подання позову, позовні вимоги про стягнення вартості виконаних підрядних робіт задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає таким, що не відповідає вимогам ст. 35 ГПК України, задоволення судом першої інстанції позовних вимог про стягнення з ТОВ «Чиста вода»59 963,60 грн. вартості металевих секцій воріт та металопластикових вікон сплачених ТОВ «САНТАНА»; про стягнення 22 346,95 грн. вартості інших матеріалів; про стягнення матеріальних збитків на суму 16 019,31 грн., виходячи з наступного.

Вищезазначені позовні вимоги були предметом розгляду господарським судом м. Києва у справі №47/18-2/16. (а.с. 59-63, т. 6) Рішення господарського суду м. Києва у справі №47/18-2/16 в частині відмови у задоволенні вищезазначених позовних вимог залишено без змін постановою Вищого господарського суду від 15.03.2007 року (а.с. 67-70, т. 6).

Таким чином, на момент прийняття рішення у даній справі існувало рішення, яким вирішено спір між тими ж сторонами про той же предмет позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Колегія суддів, враховуючи рішення господарського суду м. Києва у справі №47/18-2/16 та постанову Вищого господарського суду України у справі №47/18-2/16, дійшла до висновку про необхідність припинення провадження у справі в частині стягнення 22 346,95 грн. вартості інших матеріалів, 59 943,60 грн. вартості секційних воріт та металопластикових вікон, сплачених ТОВ «САНАТА», а також 16 019,00 грн. збитків.

Пунктом 3 ст. 103 ГПК України встановлено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суд дійшла до висновку про задоволення апеляційної товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»на рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17, про скасування рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17, та прийняття нового рішення, яким вимоги апеляційної скарги задовольняються повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України колегія суддів розподіляє судові витрати відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 35, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»на рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Растран»до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»про стягнення 357 463,77 грн. задовольнити повністю.

2.          Рішення господарського суду Київської області від 17.09.2008 року у справі №105/8-05/9/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Растран»до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»про стягнення 357 463,77 грн. скасувати повністю.

3.          Прийняти нове рішення, яким провадження у справі №105/8-05/9/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Растран»до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»про стягнення 357 463,77 грн. в частині стягнення 22 346,95 грн. вартості інших матеріалів, 59 943,60 грн. вартості секційних воріт та металопластикових вікон, сплачених ТОВ «САНАТА», а також 16 019,00 грн. збитків припинити.

4.          В задоволенні решти позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Растран» до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»про стягнення 357 463,77 грн. в частині стягнення 259 154,22 грн. вартості робіт відмовити повністю.

5.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Растран»на користь товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Чиста вода»3 450,00 грн. витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

6.          Матеріали справи №105/8-05/9/17 повернути до господарського суду Київської області.

7.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Агрикова О.В.

Судді:

Разіна Т. І

Чорногуз М. Г.

Дата відправки 01.12.08