ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.09.2008
Справа № 7/7-08

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий  -суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді -Білецька Л.М., Науменко
І.М.,

секретар судового засідання
-Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача -Хорунженко В.С.,
довіреність від 10 квітня 2008 року № 2/08-н; Свінухов О.В., довіреність від 10
квітня 2008 року № 1/08-н;

від відповідача-1 -Марков В.Ю.,
довіреність від 10 квітня 2008 року б/н; Полтавцев М.С., довіреність від 10
квітня 2008 року б/н; Гришко С.Ю., довіреність від 15 травня 2008 року б/н;
Бєлік С.П., довіреність від 14 квітня 2008 року № 2; Звєков О.М., довіреність
від 14 квітня 2008 року № 3;

від відповідача-2 -Швець Б.В.,
довіреність від 09 вересня 2008 року б/н;

від третьої особи - приватний
нотаріус ОСОБА_1;

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю “Рибальський кар'єр”, м.Дніпропетровськ

на рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 22 липня 2008 року у
справі № 7/7-08

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Южнерудпром”, м.Дніпропетровськ

до В/1 - Товариства
з обмеженою відповідальністю “Рибальський кар'єр”, м.Дніпропетровськ,

В/2 -
Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрєврогаз”,
м.Київ,

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні відповідачів -Приватний
нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1,
м.Дніпропетровськ

про визнання
недійсними договорів, спонукання до повернення майна

Розгляд справи здійснювався за
допомогою технічних засобів фіксації процесу на диск CD-R № 5154129МС38396.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 22 липня 2008 року у справі № 7/7-08 (суддя
Коваль Л.А.) позов ВАТ “Южнерудпром” задоволено. Визнані недійсними: договір
позики № Fin 02/03 від 29 січня 2004 року та додаткові угоди до нього від 02
лютого 2004 року, від 02 березня 2004 року, від 23 березня 2004 року, від 24
березня 2004 року та від 05 квітня 2004 року, укладені між ТОВ “Укрєврогаз” та
ВАТ “Южнерудпром”; договір про уступку вимог № 15/03 від 23 квітня 2004 року,
укладений між ТОВ “Укрєврогаз” та ТОВ “Южнерудпром”; договір іпотеки,
посвідчений 28 квітня 2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_1, реєстровий № 1433, укладений між ТОВ
“Южнерудпром” (іпотекодержатель) та ВАТ “Южнерудпром” (іпотекодавець); договір
про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 18 травня 2004 року
приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1,
реєстровий № 1778, укладений між ТОВ “Южнерудпром” та ВАТ “Южнерудпром”, про
передачу у власність нежитлових будівель, які знаходяться за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул.Томська, 283; договір купівлі-продажу будівель і споруд
від 05 липня 2004 року, укладений між ТОВ “Южнерудпром” та ТОВ “Рибальський кар'єр”,
посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального
округу ОСОБА_1, за реєстровим № 2390, про продаж будівель та споруд за адресою:
м.Дніпропетровськ, вул.Томська, 283; договір купівлі-продажу № 0110/04 від 01
жовтня 2004 року, укладений між ВАТ “Южнерудпром” та ТОВ “Рибальський кар'єр”,
про продаж майна в кількості 21 одиниця на загальну суму 234480 грн.
Зобов'язано ТОВ “Рибальський кар'єр” повернути позивачу ВАТ “Южнерудпром”
безпідставно отримане майно, яке знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ,
вул.Томська, 283, в тому числі будівлі та споруди, інші види майна -за
переліком. Стягнуто з ТОВ “Укрєврогаз” на користь ВАТ “Южнерудпром” витрати на
оплату державного мита в сумі 28,33 грн., витрати на оплату інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу в сумі 39,33 грн. Стягнуто з ТОВ “Рибальський
кар'єр” на користь ВАТ “Южнерудпром” витрати на оплату державного мита в сумі
1200,73 грн. та витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу в сумі 39,33 грн.

При прийнятті рішення господарський
суд виходив із невідповідності визнаних недійсними договорів вимогам закону,
перевищення органами управління позивача при здійсненні дій по їх укладанню та
виконанню визначених законом та установчими документами повноважень,
невідповідності укладених правочинів волі позивача. У зв'язку з визнанням
недійсним договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2004 року № 0110/04
відповідача-1 зобов'язано повернути отримане за вказаним договором майно.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач-1 -ТОВ “Рибальський кар'єр”, звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи,
недоведеність визнаних судом встановленими обставин справи, невідповідність
викладених в рішенні висновків об станам справи та порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення
скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі та доповненнях
відповідач-1 зазначає, що:

- господарським судом першої
інстанції порушено принципи диспозитивності та змагальності господарського
процесу, оскільки позивачем при обґрунтуванні позову не порушувалось питання
про правомірність призначення Смирнова О.К. виконуючим обов'язки голови
правління ВАТ “Южнерудпром”, тому при його розгляді вийшов за межі позовних
вимог;

- рішення спостережної ради про
призначення Смирнова О.К виконуючим обов'язки голови правління прийняте у межах
компетенції спостережної ради та відповідає вимогам закону та положень
локальних актів товариства;

- виходячи з положень п.п.8.8 та
8.16 Статуту ВАТ “Южнерудпром” до компетенції правління віднесено укладення
договорів тільки на суму, що не перевищує еквівалент 7000 доларів США, а тому
право на укладення договорів на більшу суму належить голові правління за умови
погодження відповідного договору спостережною радою товариства;

- ні законодавство, ні Статут
позивача не передбачають форму погодження спостережною радою договорів,
залишаючи це питання на розсуд спостережної ради, тому висновок суду про
неналежну реалізацію повноважень спостережною радою у зв'язку з відсутністю у
протоколі її засідання умов договорів позики є безпідставним;

- Статут ВАТ “Южнерудпром” не
містить положень щодо обов'язкового погодження загальними зборами правочинів,
що укладаються правлінням, та не містить посилання на суми договорів, які
підлягають затвердженню загальними зборами. Статутом товариства до компетенції
загальних зборів акціонерів не віднесено погодження правочинів, що перевищують
певну суму, тому, відповідно, отримання згоди загальних зборів для укладення
договору позики Fin 01/03 від 29 січня 2004 року не вимагалося. З урахуванням
зазначеного відповідач-2 вважає помилковим посилання господарського суду в
рішенні на ст.98 ЦК України;

- господарським судом порушено
вимоги ст.35 ГПК України та неправомірно відхилено посилання відповідача на
рішення Димитрівського міського суду Донецької області від 10 грудня 2004 року,
яким встановлено факт належного уповноваження Смирнова О.К. на укладення
оспорюваних договорів;

- суд першої інстанції помилково
дійшов висновку, що за оспорюваними договорами відбулося відчуження більше ніж
50% відсотків майна позивача, оскільки договори позики Fin 01/03 на загальну
суму з урахуванням додаткової угоди 1038200 грн., Fin 03/03 на загальну суму з
урахуванням додаткових угод 1200349,40 грн., що разом складає 2238549,40 грн.,
відчуження майна взагалі не передбачали. У рахунок погашення позики було
відчужено майна на суму 1070000 грн., а загальна вартість відчуженого майна
рахунок погашення позики за договором Fin 02/03 склала 1014000 грн. Зазначена
судом в рішенні сума вартості відчуженого майна у розмірі 5297272 грн. є
необґрунтованою;

- суд першої інстанції помилково
послався на акти опису й арешту майна від 11 грудня 2003 року та від 21 вересня
2000 року, оскільки на момент звернення стягнення на заставлене майно у
Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження на заставлене майно зареєстровані
не були, тому усі наступні власники цього майна були добросовісними набувачами;

- судом помилково одночасно
застосовані правила про визнання правочинів недійсними (ст.216 ЦК) та положення
щодо повернення майна з чужого незаконного володіння (ст.388 ЦК), оскільки
витребування майна з чужого незаконного володіння можлива тільки шляхом
пред'явлення позову за ст.ст.387-388 ЦК, а віндикація майна у цьому випадку не
є наслідком визнання угоди недійсною та не пов'язана з набуттям, збереженням
майна без достатньої правової підстави;

- судом помилково не застосовані
положення ч.3 ст.92 ЦК України, оскільки для третіх осіб повноваження Смирнова
О.К. підтверджувалися відповідними рішеннями органів позивача і підстав
сумніватися щодо наявності у Смирнова О.К. повноважень на укладення оспорюваних
договорів не було;

- судом неправомірно дозволено
позивачу одночасно змінити предмет та підстави позову.

Відповідач-2 -ТОВ “Укрєврогаз”,
апеляційну скаргу підтримав повністю за викладеними в ній обставинами. У
поданому відзиві зазначає про ненадання сторонами оригіналів оспорюваних
документів, а також вказує, що укладення договорів на суму, що перевищує 7000
доларів США є компетенцією спостережної ради, а не правління. Відповідач
посилається на недоведеність факту відчуження за оспорюваними правчинами майна
на суму більше 50% майна товариства та неправомірність застосування судом
положень ст.98 ЦК України. Крім цього, відповідач зазначає про порушення
положень ст.388 ЦК України та ст.10 Закону України “про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень”.

Третя особа -приватний нотаріус
ОСОБА_1 пояснила, що на момент посвідчення договорів іпотеки, задоволення вимог
іпотекодержателя та купівлі-продажу будівель та споруд обтяжень щодо майна ВАТ
“Южнерудпром” не існувало, що підтверджується витягами з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна. Посвідчені нею договори вважає законними та
оформленими з дотриманням усіх вимог чинного законодавства.

Позивач -ВАТ “Южнерудпром”, проти
апеляційної скарги заперечує, викладені в ній доводи вважає необґрунтованими,
просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В
поданому відзиві зазначає, що в заяві про уточнення позовних вимог ним
викладались обставини щодо відсутності у Смирнова О.К повноважень на укладення
спірних угод, а розгляд вказаних питань судом свідчить лише про повноту та
всебічність дослідження судом обставин справи. Позивач зазначає, що обрання
виконуючого обов'язки голови правління не входить до компетенції спостережної
ради, а також вказує про неправомірність обрання спостережною радою виконуючого
обов'язки голови правління при наявності легітимно обраного голови правління
товариства, оминаючи загальні збори акціонерів. З посиланням на п.п.8.8, 8.13,
8.16 Статуту позивач зазначає про невірність тверджень відповідача-2 про, те,
що угоди на суму більше 7000 доларів США мають укладатися головою правління за
погодження з спостережною радою, оскільки до компетенції спостережної ради
відноситься погодження договорів на суму, що перевищують 7000 доларів США, щодо
яких є певне легітимне рішення колегіального органу -правління. Основою
діяльності спостережної ради є контроль за виконавчим органом, а не виконання
його функцій. Також позивач зазначає про обов'язковість застосування положень
ч.2 ст.98 ЦК України та недопустимість обмеження повноважень загальних зборів.
Позивач вважає доведеним факт відчуження майна без згоди загальних зборів у
розмірі більш, ніж 50%, оскільки товариством втрачено право власності на майно,
ринкова вартість якого, згідно Звіту про оцінку основних засобів ВАТ
“Южнерудпром”, виконаного ТОВ Консалтинговим центром “Алеана” від 10 листопада
2003 року, становить 5297272 грн. також вказує, що положення глави 83 ЦК
України (ст. 1212) та ст.ст.387-388 ЦК України застосовуються до всіх вимог про
повернення безпідставного збагачення незалежно від підстав їх виникнення, в
тому числі це стосується наслідків недійсності правочинів.

В порядку ст.77 ГПК України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання третьої особи, розгляд справи відкладався
з 10 вересня 2008 року до 24 вересня 2008 року, в судовому засіданні
оголошувалась перерва до 29 вересня 2008 року.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи,
29 січня 2004 року між відповідачем-2 ТОВ “Укрєврогаз” (позикодавець) та
позивачем ВАТ “Южнерудпром” (позичальник) укладений договорі позики № Fin
02/03, згідно умов п.п.1.1 та 1.2 якого відповідач-2 надає позивачу зворотну
фінансову допомогу на безвідсотковій основі на загальну суму 1086000 грн. без
ПДВ, а позичальник зобов'язався повернути грошові кошти через сім днів з
моменту зарахування суми позики на розрахунковий рахунок позичальника.

Сторонами укладались додаткові
угоди до вказаного договору позики від 29 січня 2004 року № Fin 02/03:

- від 02 лютого 2004 року, за якої
сторони домовилися, що позикодавець додатково надає позичальнику зворотну
фінансову допомогу в сумі 4200 грн. без ПДВ, а позичальник зобов'язується
повернути позичені кошти в термін не пізніше 5 лютого 2004 року;

- від 06 лютого 2004 року, згідно
умов якої сторони домовилися, що в зв'язку з тим, що позичальник не може вчасно
виконати умови п.1.2 договору позики продовжити строк повернення грошових
коштів та викласти п.1.2 у наступній редакції: позичальник зобов'язується
повернути грошові кошти до 05 квітня 2004 року, шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок позичальника;

- від 02 березня 2004 року, згідно
якої сторони домовилися, що позикодавець додатково надає позичальнику зворотну
фінансову допомогу в сумі 80000 грн. без ПДВ, а позичальник зобов'язується
повернути позичені кошти в термін не пізніше 05 квітня 2004 року;

- від 23 березня 2004 року, згідно
якої сторони домовилися, що позикодавець додатково надає позичальникові
зворотну фінансову допомогу в сумі 30049,40 грн. без ПДВ, а позичальник
зобов'язується повернути позичені кошти в термін не пізніше 05 квітня 2004
року;

- від 24 березня 2004 року, згідно
якої сторони домовилися, що позикодавець додатково надає позичальникові
зворотну фінансову допомогу в сумі 100 грн. без ПДВ, а позичальник
зобов'язується повернути позичені кошти в термін не пізніше 05 квітня 2004
року;

- від 05 квітня 2004 року, відповідно
до якої сторони домовились про те, що в зв'язку з тим, що позичальник не може
вчасно виконати умови п.1.2 договору позики, продовжити строк повернення
грошових коштів та викласти п.1.2 у наступній редакції: позичальник
зобов'язується повернути грошові кошти до 05 травня 2004 року, шляхом
перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника.

Таким чином, загальна сума позики
за договором позики № Fin 02/03 від 29 січня 2004 року становить 1200349,40
грн.

На підставі договору позики № Fin
02/03 від 29 січня 2004 року відповідач-2 перерахував позивачу 29 січня 2004
року - 1086000 грн., 02 лютого 2004 року -4200 грн., 02 березня 2004 року
-80000 грн., а всього: 1170200 грн.; інших доказів в підтвердження надання
позики матеріали справи не містять.

06 травня 2004 року позивач
повернув відповідачу-2 позику за вказаним договором в сумі 16000 грн., 07
травня 2004 року -в сумі 34000 грн. та 4050 грн., а всього: 54050 грн.; інших
доказів повернення позики позивачем на користь відповідача-2 матеріали справи
не містять.

23 квітня 2004 року відповідачем-2
ТОВ “Укрєврогаз” (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою
відповідальністю “Южнерудпром” (новий кредитор) укладено договір № 15/03 про
уступку вимоги, згідно умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору
право вимоги першого до ВАТ “Южнерудпром”, яке первісний кредитор має на
підставі таких угод:

- договору позики № Fin 01/03 від
29 січня 2004 року;

- договору позики № Fin 02/03 від
29 січня 2004 року;

- додаткової угоди від 02 лютого
2004 року до договору позики № Fin 02/03 від 29 січня 2004 року ;

- додаткової угоди від 02 березня
2004 року до договору позики № Fin 02/03;

- додаткової угоди від 23 березня
2004 року до договору позики № Fin 02/03;

- додаткової угоди від 24 березня
2004 року до договору позики № Fin 02/03.

Відповідно до п.1.2 договору суть
вимоги, що передана за цим договором -вимога повернення позичених грошових
коштів в сумі 1114349,40 грн., а також сплата неустойки, передбаченої вказаними
договорами і відшкодування збитків, пов'язаних з невиконанням.

28 квітня 2004 року Товариством з
обмеженою відповідальністю “Южнерудпром” (іпотекодержатель) та позивачем ВАТ
“Южнерудпром” (іпотекодавець) укладений договір іпотеки, який забезпечує вимоги
іпотекодержателя, що випливають з договору позики № Fin 02/03 від 29 січня 2004
року, а також усіх додаткових угод до нього: від 02 лютого 2004 року, від 02
березня 2004 року, від 23 березня 2004 року, від 24 березня 2004 року, від 05
квітня 2004 року, укладеного між ТОВ “Укрєврогаз” та ВАТ “Южнерудпром” та що
випливають з укладеного між ТОВ “Укрєврогаз” та ТОВ “Южнерудпром” договору про
уступку вимог № 15/03 від 23 квітня 2004 року, за яким ТОВ “Южнеружпром” стає
кредитором за договором позики № Fin 02/03 від 29 січня 2004 року та додаткових
угод до нього по відношенню до ВАТ “Южнерудпром”, за яким останній зобов'язаний
повернути іпотекодержателю позику у розмірі 1114349,40 грн. в строк до 05
травня 2004 року після отримання суми від іпотекодержателя, а також сплатити
неустойку і відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок
невиконання іпотекодавцем умов договору позики (п.1.1 договору іпотеки).

Договір іпотеки посвідчений
приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1
28 квітня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 1433.

Згідно п.1.3 договору іпотеки
предметом іпотеки є будівлі та споруди, які знаходяться за адресою:
м.Дніпропетровськ, вул.Томська,283, що належать іпотекодавцю на підставі
свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26 квітня 2004 року
виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради № 1090 від 22 квітня 2004 року та
зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації,
Витяг № 3443202 від 27 квітня 2004 року, реєстраційний номер 5452814.

В п.1.4 договору іпотеки наведено
перелік заставлених будівель та споруд.

В п.1.5 договору зазначено, що
згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 3465905 від 28
квітня 2004 року балансова вартість заставленого майна складає 1747829,92 грн.

Відповідно до п.1.6 договору
сторони оцінюють майно в розмірі 1014000 грн.

18 травня 2004 року Товариство з
обмеженою відповідальністю “Южнерудпром” (іпотекодержатель) та позивач ВАТ
“Южнерудпром” (іпотекодавець), уклали договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, згідно умов якого (п.1) іпотекодавець та іпотекодержатель
прийшли згоди відповідно до рішення спостережної ради ВАТ “Южнерудпром”,
протокол № 10 від 12 травня 2004 року, та рішення загальних зборів учасників
ТОВ “Южнерудпром”, протокол № 05/2004 від 12 травня 2004 року, про задоволення
вимог іпотекодержателя за рахунок передачі іпотекодавцем заставленого майна, що
є предметом договору іпотеки від 28 квітня 2004 року за № 1433 між цими ж сторонами.

Відповідно до п.2 цього договору
іпотекодавець добровільно передає, а іпотекодержатель набуває право власності
на нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: м.Дніпропетровськ,
вул.Томська,283, за переліком майна, який повністю відповідає переліку,
наведеному в п.1.4 договору іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя посвідчений 18 травня 2004 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстрований в
реєстрі за № 1778.

На підставі договорів іпотеки та
про задоволення вимог іпотекодержателя право власності на нерухоме майно,
зазначене в цих договорах, перейшло від позивача до Товариства з обмеженою
відповідальністю “Южнерудпром”.

05 липня 2004 року Товариство з
обмеженою відповідальністю “Южнерудпром” (продавець) та відповідач-1 -ТОВ
“Рибальський кар'єр” (покупець) уклали договір купівлі-продажу будівель та
споруд, згідно умов якого продавець продав, а покупець -  ТОВ “Рибальський кар'єр” купив будівлі та
споруди, що знаходяться в м.Дніпропетровську, вул.Томська,283, -те ж саме
нерухоме майно, що було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю
“Южнерудпром” від позивача ВАТ “Южнерудпром” за договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Договір купівлі-продажу будівель та
споруд 05 липня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за №2390.

Згідно п.3 цього договору продаж
майна вчинено за 1014000 грн.

Також, 01 жовтня 2004 року позивач
-ВАТ “Южнерудпром” (продавець) та відповідач-1 - ТОВ “Рибальський кар'єр”
(покупець), уклали договір купівлі-продажу № 0110/4, за яким позивач передало у
власність відповідача-1 ТОВ “Рибальський кар'єр” товарно-матеріальні цінності,
перелік якого наведений в додатку № 1 до договору.

Передачу названого майна від
позивача до відповідача-1 оформлено актом прийому-передачі від 07 жовтня 2004
року та видатковою накладною від 07 жовтня 2004 року № ЛНА-000007. Продаж майна
вчинено за 234480 грн.

Судова колегія погоджується з висновком
господарського суду про визнання недійсними оспорюваних договорів позики з
додатковими угодами, іпотеки, про задоволення вимог іпотекодержателя, договору
купівлі-продажу від 01 жовтня 2004 року № 0110/04.

Як зазначено у вищевказаних
договорах, вони укладені від імені ВАТ “Южнерудпром” виконуючим обов'язки
голови правління товариства Смирновим О.К.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно протоколу № 7 від 06 листопада 2003 року засідання спостережної ради ВАТ
“Южнерудпром” тимчасово виконуючим обов'язки голови правління ВАТ “Южнерудпром”
призначено Смирнова Олександра Костянтиновича, якому доручено виконувати всі
без винятку функціональні обов'язки голови правління з правами, передбаченими
пунктом 8.16 Статуту ВАТ “Южнерудпром”.

Також, згідно протоколу № 1 від 06
листопада 2003 року спільного засідання спостережної ради та правління ВАТ
“Южнерудпром” в складі заступника голови правління та шести членів тимчасово
виконуючим обов'язки голови правління ВАТ “Южнерудпром” призначено Смирнова
Олександра Костянтиновича, якому доручено виконувати всі без винятку
функціональні обов'язки голови правління з правами, передбаченими пунктом 8.16
Статуту ВАТ “Южнерудпром”.

Як встановлено п.8.12 Статуту ВАТ
“Южнерудпром”, затвердженого установчими зборами акціонерів товариства,
протокол від 30 вересня 1999 року № 1, зареєстрованого виконкомом
Дніпропетровської міської ради 15 жовтня 1999 року, реєстраційна справа №
04052092Ю0010785, виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво його
поточною діяльністю, є правління, яке очолює голова, затверджений загальними
зборами акціонерів терміном на три роки.

Також, згідно п.4.1 Положення про
правління ВАТ “Южнерудпром”, затвердженого загальними зборами акціонерів ВАТ
“Южнерудпром”, протокол від 30 вересня 1999 року № 1, голова правління
товариства обирається загальними зборами акціонерів на термін три роки.

Відповідно до п.2.4 вказаного
Положення правління обирається загальними зборами акціонерів як із числа
акціонерів, так і не з числа акціонерів у кількості 9 осіб терміном на один
рік. Функція для обрання правління може бути делегована загальними зборами
акціонерів спостережній раді товариства.

Згідно п.п.8.8, 8.13 Статуту ВАТ
“Южнерудпром” рішенням загальних зборів акціонерів на спостережну раду,
правління може бути покладено виконання окремих функцій, що належать до
компетенції загальних зборів акціонерів товариства.

Проте, як вірно зазначено
господарським судом, загальними зборами акціонерів ВАТ “Южнерудпром”
відповідного рішення щодо делегування іншим органам товариства повноважень по
обранню, затвердженню голови правління або тимчасово виконуючого обов'язки
голови правління не приймалося.

Положення про правління передбачає,
що спостережна рада може обрати

виконувача обов'язків члена
правління, який обирається із складу кандидатів, передбачених п.3.9 цього
Положення, і працює у складі правління лише до проведення

загальних зборів акціонерів.

При цьому, відповідними
повноваженнями щодо обрання виконуючого обов'язки голови правління спостережна
рада не наділена.

Судова колегія визнає
безпідставними твердження відповідача-2 в апеляційній скарзі про правомірність
призначення спостережною радою виконуючого обов'язки голови правління
товариства з посиланням на єдиний порядок обрання членів правління та голови
правління.

Пунктом 2.5 Положення про правління
ВАТ “Южнерудпром” визначений склад правління, до якого входять: а) голова
правління, б) заступник голови правління, в) члени правління, г) секретар
правління.

Дійсно, голова правління є членом
правління, проте його не можна прирівнювати до члена правління, оскільки як
законодавством, так і локальними актами ВАТ “Южнерудпром”, встановлюється
особливості правового статусу голови правління, в тому числі процедури його
призначення (обрання).

Так, положенням про правління ВАТ “Южнерудпром”
встановлені окремі порядки обрання членів правління і голови правління, а саме,
член правління (кандидат у члени правління) вважається таким, якщо за нього
проголосували акціонери або їх представники, що беруть участь у зборах та
володіють у сукупності більше ніж 50 % голосів; якщо зазначену кількість
голосів набрала більша кількість осіб, ніж це передбачено п.2.4 цього
Положення, обраними вважаються перші 9 осіб, які набрали більше голосів, аніж
інші. Наступні за ними дві особи вважаються обраними кандидатами в члени
Правління (п.3.7 Положення). Голова ж правління вважається обраним, якщо за
нього проголосували акціонери або їх представники, що беруть участь у зборах,
які володіють у сукупності більше, ніж 50 % голосів (п.п.4.6, 4.7 Положення).

Отже, голова правління може
обиратись виключно загальними зборами товариства, а обрання виконуючого
обов'язки голови правління ні законом, ні локальними актами ВАТ “Южнерудпром”,
не передбачено і, взагалі, не допускається.

При цьому судова колегія відхиляє
як неспроможні посилання відповідача-2 в апеляційній скарзі щодо паралізування
або припинення діяльності підприємства у випадку неможливості виконання головою
правління своїх обов'язків, оскільки керівництво поточною діяльністю товариства
здійснює правління як виконавчий орган (ст.161 ЦК України, п.8.12 Статуту ВАТ
“Южнерудпром”), а не особисто і виключно голова правління. Статутом та
Положенням про правління визначені компетенція правління, організаційна форма
його роботи, порядок проведення засідань та прийняття ним рішень як
колегіальним органом, що не виключає можливості вирішення правлінням поточних
питань товариства до проведення зборів акціонерів та обрання нового голови
правління.

Також, судова колегія вважає за
необхідне врахувати, що загальними зборами акціонерів ВАТ “Южнерудпром” рішення
про припинення повноважень раніше обраного голови правління, як того вимагає
п.4.8 Положення, не приймалось.

З урахуванням зазначеного судова
колегія вважає вірним висновок господарського суду про те, що призначення за
наявності обраного голови правління на засіданні спостережної ради та на
спільному засіданні спостережної ради та правління виконуючого обов'язки голови
правління ВАТ “Южнерудпром” Смирнова О.К. та доручення останньому виконувати
всі без винятку функціональні обов'язки голови правління, суперечить положенням
діючого законодавства, Статуту та Положення про правління ВАТ “Южнерудпром” і є
неправомірним.

Як передбачено п.8.16 Статуту ВАТ
“Южнерудпром”, голова правління укладає договори, контракти, угоди і здійснює
інші юридичні угоди від імені товариства, розпоряджається майном і коштами
товариства згідно з правами, наданими йому статутом та Положенням про
правління. Відповідно до п.5.1 Положення про правління голова правління має
право розпоряджатися коштами та майном товариства в межах, визначених статутом
товариства, рішеннями загальних зборів акціонерів та спостережної ради.

Згідно п.5.3 Положення правління
вирішує усі питання поточної діяльності товариства, крім тих, що віднесені до
виключної компетенції загальних зборів акціонерів та спостережної ради. Згідно
п.8.13 Статуту до компетенції правління належить укладення договорів на суму,
що не перевищує еквівалент 7 000 доларів США за курсом НБУ на день складання
договору.

Також, як визначено в п.5.5 Положення
про правління, до компетенції правління належить укладання договорів (угод) на
суму, що не перевищує еквівалент 7000 доларів США за курсом НБУ на день
укладення договорів, прийняття рішень щодо отримання довгострокових позик.

Компетенція спостережної ради
визначена в п.8.8 Статуту, зокрема, до повноважень спостережної ради віднесено
погодження договорів на суму, що перевищує еквівалент 7000 доларів США за
курсом НБУ на день погодження зазначеного договору.

Виходячи із вищенаведених положень
Статуту, Положення про правління ВАТ “Южнерудпром”, рішення про укладання
договорів (угод) на суму до 7000 доларів США приймається правлінням товариства
самостійно, а у разі, якщо сума договору перевищує еквівалент 7000 доларів США,
правління може укласти такий договір (угоду) лише за погодженням договору
спостережною радою товариства.

При цьому, право на укладення таких
договорів належить правлінню як колегіальному виконавчому органу.

Судова колегія визнає
необґрунтованими твердження відповідача-1 в апеляційній скарзі про те, що
договори на суму, що перевищують еквівалент 7000 доларів США мають укладатися
не правлінням, а головою правління самостійно з погодженням зі спостережною
радою, оскільки установчими документами ВАТ “Южнерудпром” передбачено, що
правління як виконавчий орган, діє у складі кількох осіб, тому голова правління
не є самостійним органом управління і для набуття товариством цивільних прав та
обов'язків на підставі ч.2 ст.99, ст.161 ЦК України повинен виносити відповідні
питання на розгляд засідання правління чи загальних зборів.

Отже, до компетенції спостережної
ради відноситься погодження договорів, під яким розуміється схвалення умов
договору, щодо якого вже є легітимне рішення колегіального виконавчого органу
-правління товариства.

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, згідно протоколу № 8 засідання спостережної ради ВАТ “Южнерудпром” від
20 січня 2004 року, спостережною радою постановлено:

- дозволити тимчасово виконуючому
обов'язки голови правління Смирнову О.К. укласти договори позики з ТОВ
“Укрєврогаз” на отримання ВАТ “Южнерудпром” позики в загальній сумі 2120000
грн.; погодити проекти договорів позики;

- дозволити тимчасово виконуючому
обов'язки голови правління Смирнову О.К. укласти договір поставки
каменедробильного обладнання на загальну суму, що не перевищує 2120000 грн., з
ТОВ “Промтехніка”; погодити проекту вказаного договору;

- дозволити тимчасово виконуючому
обов'язки голови правління Смирнову О.К. укласти договір застави, за яким
передати ТОВ “Укрєврогаз” всі балансові основні фонди ВАТ “Южнерудпром”, а
саме: основне промислове і допоміжне обладнання загальною вартістю 919983 грн.,
будівлі, споруди та автотранспортні засоби загальною вартістю 2702324,23 грн. в
забезпечення зобов'язань ВАТ “Южнерудпром” перед ТОВ “Укрєврогаз” по поверненню
позики.

Таким чином, не лише погоджуючи
проекти договорів позики, поставки та застави на суму в еквіваленті більш ніж
7000 доларів США, але і надаючи дозвіл на їх укладення виконуючому обов'язки
голови правління, спостережна рада підмінила компетенцію правління щодо
прийняття відповідних рішень.

Також судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що вищевказані договори були укладені виконуючим обов'язки
голови правління самостійно, без прийняття відповідного рішення правлінням
товариства, спостережною радою не вирішувалося питання щодо погодження договору
застави всіх балансових основних фондів та схвалення його. Крім цього, як вірно
зазначено в рішенні господарського суду, зміст протоколу засідання спостережної
ради від 20 січня 2004 року № 8 не відтворює умов, на яких відбулося погодження
договорів позики, що свідчить про неналежну реалізацію спостережною радою своїх
повноважень. На підставі вказаного рішення спостережної ради було укладено
оспорювані договір позики № Fin 01/03 від 29 січня 2004 року на загальну суму з
урахуванням додаткової угоди до договору 1038200 грн., та договір позики № Fin
02/03 від 29 січня 2004 року на загальну суму з урахуванням додаткових угод
1200349,40 грн., що разом складає 2238549 грн. та перевищує, відповідно, суму
позики, на отримання якої існував дозвіл спостережної ради.

Також, як вірно зазначено
господарським судом, укладенню договору іпотеки від 28 квітня 2004 року,
договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 травня 2004 року
передували також рішення спостережної ради позивача, оформлені протоколами №
9/2 від 26 квітня 2004 року та № 10 від 12 травня 2004 року.

Згідно протоколу засідання
спостережної ради ВАТ “Южнерудпром” від 26 квітня 2004 року № 9/2 спостережна
рада дозволила виконуючому обов'язки голови правління Смирнову О.К. укласти
договір іпотеки, за яким передати ТОВ “Южнерудпром” будівлі та споруди, що є на
балансі ВАТ “Южнерудпром” в забезпечення зобов'язань по поверненню позики.

Згідно протоколу засідання
спостережної ради від 12 травня 2004 року № 10 спостережна рада дозволила
виконуючому обов'язки голови правління Смирнову О.К. підписати договір про
задоволення вимог іпотекодержателя, за яким товариство передає ТОВ
“Южнерудпром” право власності на нерухоме майно, що належить позивачу, на суму
відповідно до договору іпотеки 1014000 грн., та погодила проект вказаного
договору.

Проте, правлінням ВАТ
“Южнерудпром”, як виконавчим органом, відповідного рішення про укладення таких
договорів не приймалося та вказані договори на погодження спостережній раді не
направлялися.

Надаючи дозвіл на укладення
договору застави всіх балансових основних фондів ВАТ “Южнерудпром”, а саме,
основного промислового і допоміжного обладнання загальною вартістю 919983 грн.,
будівель, споруд та автотранспортних засобів загальною вартістю 2702324, 23
грн., спостережна рада вийшла за межі своїх повноважень, обмеження щодо яких
встановлені законом та порушила приписи ч.2 ст.98 ЦК України.

Відповідно до Звіту від 10
листопада 2003 року про оцінку основних засобів підприємства ВАТ “Южнерудпром”,
виконаного на замовлення позивача на підставі договору від 06 листопада 2003
року № 348 ТОВ Консалтинговим центром “Алеана” (сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності від 21 березня 2003 року № 1713/03) на дату оцінки -06 листопада 2003
року, ринкова вартість основних засобів позивача складає без ПДВ 5297272 грн.
Об'єкт оцінки -основні засоби підприємства, які складаються з будівель та
споруд згідно переліку (таблиця 1 розділу 3), основного обладнання згідно
переліку (таблиця 2 розділу 3), транспорту та допоміжного обладнання згідно
переліку (таблиця 3 розділу 3). Вартість нерухомого майна в складі об'єкта
оцінки становить (з ПДВ) 3254468 грн.; вартість обладнання (основного та
допоміжного, автотранспорту) в складі об'єкта оцінки становить (з ПДВ) 3102258
грн.; сумарна вартість (з ПДВ) -6356726 грн., без ПДВ -5297272 грн.

Згідно балансу позивача станом на
30 вересня 2004 року, наявного в матеріалах справи, на початок звітного
періоду, тобто на початок 2004 року, вартість активів позивача становила
7461100 грн.

Як встановлено ч.2 ст.98 ЦК
України, рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить
п'ятдесят і більше відсотків майна товариства, приймається більшістю не менш як
у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Отже, закон відносить вирішення
питання про відчуження майна товариства на суму, що становить п'ятдесят і
більше відсотків його майна, до виключної компетенції загальних зборів
акціонерів, рішення з зазначеного питання приймається кваліфікованою більшістю.

У зв'язку з забезпеченням виконання
зобов'язань по поверненню позики за договорами позики № Fin 01/03 від 29 січня
2004 року на загальну суму з урахуванням додаткової угоди 1038200 грн. та № Fin
02/03 від 29 січня 2004 року на загальну суму з урахуванням додаткових угод
1200349,40 грн., що разом складає 2238549 грн., позивач втратив право власності
на майно, ринкова вартість якого становить 5297272 грн., та яке складало всі
балансові основні фонди ВАТ “Южнерудпром”.

Проте, загальні збори акціонерів
для вирішення питання щодо відчуження всіх балансових фондів товариства не
скликалися і відповідного рішення загальними зборами не приймалося.

Судова колегія відхиляє як
безпідставні посилання відповідача-1 в апеляційній скарзі на неправомірність
застосування господарським судом положень ч.2 ст.98 ЦК України, оскільки
вказані положення закону щодо віднесення вирішення зазначених питань до
компетенції загальних зборів є обов'язковими.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує
його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено ч.ч.1, 2, 3 ст.203
ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Оспорювані правочини вищевказаним
вимогам не відповідають.

Згідно ч.1 ст.92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно ч.3 ст.92 ЦК України орган
або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної
сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за
всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При укладенні та виконанні
оспорюваних правочинів спостережна рада та виконуючий обов'язки голови правління
діяли з перевищенням своїх повноважень, визначених установчими документами
товариства та законом, відчуження майна здійснено без відповідного рішення
загальних збрів, що свідчить про невідповідність правочинів вимогам
законодавства, дії органів управління позивача по укладенню оспорюваних
правочинів не відповідали волі позивача, яка мала бути виражена лише у формі
прийнятих правлінням та загальними зборами акціонерів позивача рішень.

Щодо встановлених обмежень
повноважень з представництва у спірних правовідносинах, то відповідачі знали
про такі обмеження як в силу закону, так і в силу обставин укладення
оспорюваних правочинів.

Також судова колегія вважає вірним
висновок господарського суду про визнання недійсними договорів про уступку
вимог від 23 квітня 2004 року та купівлі-продажу від 05 липня 2004 року,
оскільки за договором про уступку вимог передане право вимоги виконання
зобов'язань, що виникли з недійсного договору, а за недійсними договорами
іпотеки та про задоволення вимог іпотекодержателя право власності на нерухоме
майно не перейшло до особи, яка в подальшому здійснила його відчуження. При
цьому судом правильно зазначено про відсутність волі позивача на укладення
спірних договорів іпотеки та про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як встановлено ч.1 ст.216 ЦК
України, у разі недійсності недійсний правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього
правочину.

Враховуючи визнання недійсними
договорів купівлі-продажу від 01 жовтня 2004 року № 0110/04 та від 05 липня
2004 року господарським судом зроблений правильний висновок про наявність
підстав для покладення на відповідача-1 ТОВ “Рибальський кар'єр” обов'язку
повернути отримане за вказаними договорами майно позивачу із застосуванням
положень п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, оскільки вказане майно вибуло із володіння
власника поза його волею.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1212 ЦК
України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і
тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого
незаконного володіння.

Твердження відповідача-1 в
апеляційній скарзі про неправомірність розгляду господарським судом позовних
вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння без пред'явлення
окремого віндикаційного позову та недопустимість застосування при визнанні
угоди недійсною положень ст.388 та ст.1212 ЦК України судовою колегією
відхиляються, як неспроможні.

Положення глави 83 ЦК України щодо
зобов'язань у зв'язку зі збереженням майна без достатньої правової підстави,
застосовуються до всіх вимог про повернення неправомірно утримуваного майна, в
тому числі і за визнаними недійсним правочином та за вимогами про витребування
майна із чужого незаконного володіння. Таким чином, суд може застосувати
положення реституції як наслідок недійсності правочину разом з положеннями глав
29 і 83 ЦК України, і подання окремого позову у даному випадку не вимагається.

Судова колегія вважає вірним і
обґрунтованим висновок господарського суду про поновлення пропущеного позивачем
строку позовної давності як пропущеного з поважних причин, пов'язаних із
порушенням відносно ВАТ “Южнерудпром” справи № Б26/29/209/04 про банкрутство,
провадження по якій було припинено постановою Вищого господарського суду
України від 31 жовтня 2007 року з посиланням на безпідставність порушення
справи і відсутність ознак неплатоспроможності боржника. У зв'язку з визнанням
позивача банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури з 19 травня 2005 року
були припинені повноваження органів управління товариства, що унеможливлювало
своєчасне звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Судова колегія визнає
безпідставними викладені відповідачем-1 в апеляційній скарзі твердження щодо
порушення господарським судом принципів диспозитивності та змагальності,
оскільки позивачем не заявлялося про неправомірність призначення Смирнова О.К.
виконуючим обов'язки голови правління ВАТ “Южнерудпром”, тому при його розгляді
цього питання суд вийшов за межі позовних вимог.

Як встановлено ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом.

Закон пов'язує визнання угод
недійсними з наявністю певних обставин, в тому числі правоздатності сторін
угоди, у зв'язку з чим вказане питання при вирішенні справи про визнання угоди
недійсною підлягає обов'язковому розгляду і перевірці господарським судом.

Відповідно до п.1 постанови пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судове рішення”
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин,
а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Вирішення питання щодо
правомірності обрання Смирнова О.К. виконуючим обов'язки голови правління ВАТ
“Южнерудпром” свідчить насамперед про повноту та всебічність дослідження судом
обставин даної справи. Крім цього, в заяві позивача про уточнення позовних
вимог від 09 липня 2008 року позивач зазначає про підписання договорів
неуповноваженою особою.

Предметом позову ВАТ “Южнерудпром”
є вимоги про визнання недійсними правочинів, які розглянуті і вирішенні по
суті, господарський суд за межі позовних вимог не виходив.

Також, судова колегія відхиляє як
необґрунтовані твердження відповідача-1 про порушення господарським судом
положень ст.35 ГПК України щодо надання преюдиційної сили рішенню
Димитровського міського суду від 10 грудня 2004 року у справі № 2-3135/2004,
яким, на думку відповідача-1, встановлений факт належного уповноваження
Смирнова О.К. на укладення оспорюваних договорів. Вказаним рішенням суду
встановлений факт укладення Смирновим О.К. оспорюваних договорів позики та
застави за згодою та дорученням спостережної ради. Проте, встановлення факту
відповідності дій Смирнова О.К. рішенням спостережної ради не свідчать про їх
правомірність, оскільки рішення спостережної ради, яки виконувались Смирновим
О.К., є неправомірними.

Також судовою колегією відхиляються
заперечення відповідача-2 щодо недопустимості одночасної заміни позивачем
підстав і предмету позову, оскільки при зміні предмету позову підстави позову
(фактичні обставини на правові норми, на яких ґрунтуються позовні вимоги)
позивачем не змінювалися, доповнення або більш детальна конкретизація
обґрунтування позовних вимог зміною підстав позову не вважається.

Що стосується заперечень
відповідачів щодо відсутності оригіналів оспорюваних договорів, то це не є
перешкодою для розгляду справи по суті, оскільки факт їх укладення
підтверджений самими сторонами, а наявні в матеріалах справи копії є належним
чином засвідчені.

З урахуванням вищенаведеного судова
колегія вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно розглянуті
всі обставини справі в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, рішення
господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства і підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК
України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22 липня 2008 року у справі № 7/7-08 залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Рибальський
кар'єр” м.Дніпропетровськ  -без
задоволення.

Головуючий
О.В.Голяшкін

Судді                                                                                                          Л.М.Білецька

І.М.Науменко