АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2008
№ 25/286

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес  Л.О.

суддів:            Куровського  С.В.

Михальської  Ю.Б.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача:           ОСОБА_2 - довіреність від 01.07.2008
р.

від відповідача:           не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
15.07.2008

у справі № 25/286 (Морозов С.М.)

за позовом                               Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до                                                   Підприємства
"Інформаційні видання Тендерної палати України"

про
стягнення 12400,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.
Києва від 15.07.2008 р. в справі № 25/286 в задоволенні позову Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1,
позивач) про стягнення з Підприємства “Інформаційні видання Тендерної палати
України” (далі - Інформаційне видання ТП України, відповідач) 12 400 грн., було
відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач
звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі.

В скарзі зазначено, що позивач не
погоджується з рішенням в зв'язку з неповним з'ясуванням судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у
рішенні, обставинам справи, порушенням, неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог,
позивач зазначає, що місцевий господарський суд невірно використав ст. 206 ЦК
України, визначивши, що між сторонами був укладений усний договір, хоча вказана
стаття передбачає можливість укладання усної угоди  тільки в тому випадку, коли всі її умови
виконуються сторонами на місці. В апеляцій скарзі вказано, що суд мав
застосувати ст. 207 ЦК України, в якій вказано, що правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Оскільки у
відносинах, які склалися між сторонами спору фігурує рахунок-фактура, на
підставі якого позивач, нібито, має виконати своє зобов'язання, то спірна угода
є письмовою, а суд першої інстанції не з'ясував чи виконані при підписанні
рахунку-фактури умови щодо вимог укладання письмових угод, передбачених ст. 208
ЦК України. Суд не звернув уваги, що на рахунку-фактурі відсутня печатка
відповідача, що дає можливість стверджувати про неукладання правочину між
сторонами справи. Оскільки правочин є неукладеним, позивач вважає, що
відповідач незаконно володіє його грошовими коштами.

Відповідач відзив на апеляційну
скаргу не надав.

Ухвалою від 17.09.2008 р.
апеляційна скарга прийнята до провадження, розгляд справи призначений на
21.10.2008 р.

В судове засідання 21.10.2008 р.
з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не
з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином,
про що свідчить поштове зворотне повідомлення про вручення. В зв'язку із
зазначеним, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали
справи, колегія встановила наступне.

СПД - ОСОБА_1 звернулась з позовом
до Господарського суду м. Києва про стягнення з Інформаційного видання ТП
України 12 400 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним помилково було
за рахунком-фактурою № ІВ 2112-0290 від 21.12.2007 р. (далі - рахунок-фактура)
перераховано відповідачу 12 400 грн.

Помилковим, вказане перерахування,
позивач вважає в зв'язку з тим, що рахунок-фактура був виставлений до оплати
позивачу за надані відповідачем тематичні каталоги учасників процедур
закупівель та Інформаційні бюлетені ТПУ, однак між сторонами справи договір про
надання вказаних видань не укладався. На підставі вказаного, СПД - ОСОБА_1
вважає, що оплата ним послуг відповідача сталася помилково, тому останній
володіє його грошовими коштами у розмірі 12 400 грн. незаконно і зобов'язаний
їх повернути власнику, тобто позивачу.

Відповідач, в свою чергу, не визнав
позовні вимоги і у відзиві на позовну заяву зазначив, що між ним і позивачем
був укладений договір, оскільки відповідно до ст. 638 ЦК України сторони в
належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме обумовлено
предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усіх тих умов, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Досягнення згоди за всіма істотними
умовами полягає у тому, що відповідач висловив намір укласти з позивачем
договір про передплату на Тематичний каталог учасників процедур закупівель
(запит цінових пропозицій (коригувань) на рік), Інформаційний бюлетень ТПУ
(запит цінових пропозицій (коригувань) за січень-грудень 2008 р. шляхом
надсилання позивачу рахунку-фактури № ІВ 2112-0290 від 21.12.2007 р. При цьому,
в рахунку було зазначено ціну продукцію в розмірі 12 400 грн. і період
договірних відносин: січень-грудень 2008 р.

Позивач в свою чергу прийняв дану
пропозицію, що виразилось у перерахунку вказаних коштів платіжним дорученням №
298 від 12.01.2008 р., в якому прямо зазначено, що призначенням платежу є плата
за Тематичний каталог учасників процедур закупівель (запит цінових пропозицій
(коригувань) на рік), Інформаційний бюлетень ТПУ (запит цінових пропозицій
(коригувань) за січень-грудень 2008 р.

Відповідно до реєстрів на відправку
поштової кореспонденції по Україні інформаційних матеріалів, ПП
“Фортуна-Сервіс”, на замовлення відповідача позивачу відправлялись друковані
видання, вказані в рахунку-фактурі.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що СПД - ОСОБА_1 дійсно отримувало вказані каталоги та
Інформаційні бюлетені деякі у друкованому вигляді, а деякі у вигляді інформації
на цифрових носіях. Також, представник зазначив, що вказана інформація і досить
зберігається у позивача, однак при необхідності він готовий повернути дискети
та друковані видання  Підприємству
“Інформаційні видання Тендерної палати України”.

Судова колегія, після дослідження
матеріалів справи вважає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними і
погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав:

Частиною 1 ст. 175 Господарського
кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Господарські договори укладаються
за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами
щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Відповідно до ст. 205 ЦК України,
правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом
не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка
сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Суд першої інстанції вірно
визначив, що відносини, які виникли між сторонами як укладання договору
купівлі-продажу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом
договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення
договору або буде створений продавцем у майбутньому.

Цивільним кодексом України (ст.
657) встановлено, що обов'язковим є укладання у письмовій формі договору
купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого нерухомого майна. Обов'язковість укладання у
письмовій формі інших видів договорів купівлі-продажу, нормами цивільного і
господарського законодавства не встановлено, а відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК
України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також
шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду
договорів.

Стаття 638 Цивільного кодексу
України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Проаналізувавши зміст
рахунку-фактури, судова колегія зазначає, що в його тексті вказано:

- вид запропонованої продукції
(предмет договору - Тематичний каталог учасників процедур закупівель (запит
цінових пропозицій (коригувань) на рік), Інформаційний бюлетень ТПУ (запит
цінових пропозицій (коригувань) за січень-грудень 2008 р.);

- вартість товару (ціна договору -
12 400 грн.);

- період виконання пропозиції
(строк договору - січень-грудень 2008 року).

Таким чином, фактично між сторонами
було досягнуто всіх істотних умов, зазначених в статті 638 ЦК України, тому суд
першої інстанції вірно визначив спірну угоду, як укладений в письмовій формі
договір купівлі-продажу, оскільки обидві сторони визнають факт отримання
позивачем рахунку-фактури і здійснення його оплати. Факт укладання договору
також підтверджується отриманням позивачем пропозиції відповідача на укладання
договору і надання ним на це згоди, шляхом переказу грошових коштів платіжним
дорученням № 298 від 12.01.2008 р. Згода позивача на укладання договору та
належності (безпомилковості) здійснення платежу, також підтверджується тим, що
після отримання продукції на друкованих і цифрових носіях, він не повернув їх
видавнику.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог
щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

В даному випадку, сторони
укладеного договору виконали свої зобов'язання: позивач шляхом оплати
пропозиції на отримання каталогів та бюлетенів, а відповідач, шляхом надсилання
запропонованої продукції.

Посилання позивача на те, що він не
мав наміру укладати договір, а продукція надіслана відповідачем не цікавить
його, що він за необхідністю поверне відповідачу наданий ним товар, суд не
приймає, оскільки Тематичний каталог учасників процедур закупівель (запит
цінових пропозицій (коригувань) на рік) та Інформаційний бюлетень ТПУ (запит
цінових пропозицій (коригувань) за січень-грудень 2008 р. є періодичними
виданнями і на даний час вже втратили свою актуальність і не можуть бути
використані відповідачем в подальшому.

Таким чином, судова колегія
приходить до висновку стосовно того, що посилання позивача на безпідставність
отримання відповідачем коштів є необґрунтованим, тому вимога про повернення цих
коштів позивачу задоволенню не підлягає.

Позивачем не було надано суду
першої інстанції належних доказів на підтвердження викладеного в позові, тому
враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно визначив вимоги позивача як
необґрунтовані і такі, що не підлягають задоволенню.

Посилання позивача стосовно того,
що місцевий господарський суд неправомірно застосував ст. 206 ЦК України не має
під собою підґрунтя, оскільки в тексті оскаржуваного рішення посилання на
вказану норму взагалі відсутні.

Таким чином, враховуючи викладене,
судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про
те, що місцевий господарський суд повно і всебічно з'ясував всі обставини
справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по
справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,
--

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду м. Києва від 15.07.2008 р. по справі № 25/286 - без
змін.

Справу № 25/286 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського Суду
України.

Головуючий суддя
Кондес  Л.О.

Судді
Куровський  С.В

Михальська  Ю.Б.

04.11.08 (відправлено)