СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

29.10.08
Справа№ 3/229

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Торській розглянула
матеріали справи

За позовом: ОСОБА_1,
м.Стебник

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору: ТзОВ „Універмаг-К”, м.Дрогобич

До відповідача-1 :
ОСОБА_2, м.Дрогобич

До відповідача-2:
ОСОБА_3, м. Дрогобич

Про
визнання попереднього договору недійсним

За участю представників:

Від
позивача: не з'явився

Від третьої особи : ОСОБА_4
-представник за довіреністю

Від
відповідача-1: ОСОБА_5

Від відповідача-2:
ОСОБА_6 -представник за дорученням

Представникам сторін
роз'яснено  права та обов'язки ,
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано
позов учасником ТзОВ „Універмаг-К” ОСОБА_1 до
учасника товариства ОСОБА_2 та третьої особи на стороні відповідача :
ОСОБА_3 про визнання недійсним попереднього договору від 22.05.2008 року.

На задоволення клопотання ОСОБА_3
ухвалою суду від 06.10.2008 року її було переведено в статус відповідача-2,
оскільки ОСОБА_3 є стороною спірного договору.

До участі у справі в якості третьої
особи із самостійними вимогами на стороні позивача було залучено ТзОВ
„Універмаг-К”, яким подано позов про визнання попереднього договору від
22.05.2008 року недійсним.

Позивач позов підтримав з підстав і
мотивів, викладених в позовній заяві та поданому суду уточненні позовних вимог.

Представник третьої особи також
позовні вимоги підтримав і просив задоволити позов з підстав і мотивів,
викладених в позовній заяві, поясненнях, наданих в судовому засіданні та
матеріалах справи.

Відповідач-1 позовні вимоги визнав
повністю, про що зазначив у відзиві на позов.

Відповідач-2 проти позову заперечує
з тих підстав, що попередній договір про намір в майбутньому укласти договір
купівлі-продажу корпоративних прав у вигляді частки в розмірі 61 відсотка у
статутному капіталі ТзОВ „Універмаг-К” не порушує жодним чином прав позивачки
та третьої особи.

Не
зважаючи на визнання позову відповідачем-1, судом вжито заходів для
встановлення всіх обставин справи в їх сукупності та визначення, чи не суперечить
визнання відповідачем позову законодавству та чи не порушуються цим самим чиї -
небудь права і охоронювані законом інтереси.

29.10.2008 року позивач в судове
засідання участь свого представника не забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце судового засідання ухвалами суду, які надсилались
на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення .
Враховуючи позицію позивача письмово викладену в позовній заяві та уточненні
позовних вимог суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності
представника позивача.

29.10.2008 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали  справи, та оцінивши  докази в їх сукупності, встановив наступне:

22.05.2008 року між учасником ТзОВ
„Універмаг-К” ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір  відповідно до умов якого ОСОБА_2
зобов'язувався в майбутньому в обумовлений п.22 Договору строк укласти і
належним чином оформити договір купівлі-продажу корпоративних прав у вигляді
частки в розмірі 61 відсотка у статутному капіталі ТзОВ „Універмаг-К”.

ОСОБА_1, будучи учасником ТзОВ
„Універмаг-К” , частка якої складає два відсотки в статутному капіталі
товариства, користуючись переважним правом купівлі частки учасника не
погоджується  із зазначеним вище
договором, що стало підставою його оскарження в судовому порядку.

ТзОВ „Універмаг-К”, вважаючи себе
власником майна , звернулося з позовом про визнання недійсним попереднього
договору з тих підстав, що учасники товариства не наділені правом здійснення
повноважень  власника майна товариства, а
відтак договір в частині продажу майна товариства є недійсним.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до
висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення.

При
прийнятті  рішення,  суд
виходив  з наступного :

Носіями корпоративних прав у
товариствах з обмеженою відповідальністю є учасники   товариства. Статтею 116 ЦК України
передбачено право учасника господарського товариства здійснити відчуження
належної йому частки у статутному (складеному) капіталі товариства. Порядок
відчуження частки у статутному капіталі товариства залежить від виду
товариства.

Частина друга статті 147 ЦК України
та частина  друга статті 53 Закону
України „Про господарські товариства” надає можливість передбачати в статуті
товариства заборону на відчуження частки третім особам або необхідність
отримання згоди учасників товариства на таке відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема Статуту ТзОВ „Універмаг-К” , частка ОСОБА_2 складає 61 відсоток в
статутному капіталі товариства. Статут товариства не містить жодних заборон
щодо відчуження учасником товариства своєї частки третім особам. В той же час,
п.4.6 Статуту товариства передбачено, що учасник  товариства може за згодою Зборів учасників
відступити свою частку іншому учаснику товариства, а також третім особам.

22 травня 2008 року між ОСОБА_2  та ОСОБА_3 було укладено попередній договір
купівлі-продажу корпоративних прав у вигляді частки в статутному фонді ТзОВ
«Універмаг К», згідно якого сторони зобов'язались в строк до 01.09.2008 року
укласти основний договір купівлі-продажу.

При укладенні спірного договору
сторони дійшли згоди, що набрання юридичної сили основним договором
відбудеться після прийняття зборами учасників ТзОВ «Універмаг К»рішення про
надання згоди відповідачу на відчуження на користь позивачки належної йому
частки корпоративних прав в розмірі 61% в статутному капіталі ТзОВ «Універмаг
К» (п.3.1 Договору). Крім того попереднім договором обумовлено ціну
предмету договору, що підлягатиме відчуженню після укладення основного договору
та за умови настання обставин, за яких повинно відбутись набрання юридичної
сили основним договором.

Відповідно до ст..635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у
певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено
обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на
підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору,
що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому
сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами
цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст.53 Закону України
«Про господарські товариства»Учасники товариства користуються переважним правом
купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо
статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший
порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших
умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам.
Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом
місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або
протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між
його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Як вбачається із спірного договору,
а також із п.4.6. Статуту ТзОВ «Універмаг К»учасник товариства вправі за згодою
зборів учасників товариства відчужити належну йому частку (її частину) на
користь інших учасників або третіх осіб.

Судом встановлено, що в момент
укладення спірного договору не відбулось переходу права власності на належну
відповідачу-1 частку корпоративних прав в статутному капіталі ТзОВ «Універмаг
К», а відтак, на момент звернення до суду із позовом про визнання недійсним
оспорюваного у справі договору у позивача відсутні підстави вважати порушеним
його переважне право на придбання частки .

Відповідно до ст..1 ГПК України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи ( у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі -підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ  за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки правовою підставою для
звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення
відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке
може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи
ні.

Відповідно до ст.212 ЦК України
особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна
обставина).

Враховуючи, що перехід права
власності на частку відповідача-1 у відповідності до п.3.1 спірного договору
можливий лише за умови прийняття на зборах учасників ТзОВ «Універмаг К»рішення
про надання згоди на відчуження відповідачу-1 належної йому частки на користь
відповідача-2, права позивача на придбання цієї частки ніяким чином не
зачіпаються укладенням спірного договору, внаслідок чого вимоги позивача про
визнання спірного договору недійсним є безпідставними та не підлягають до
задоволення.

Не заслуговують на увагу суду
доводи ТзОВ «Універмаг К»щодо відчуження майна товариства без згоди його
власника.

Судом також встановлено, що
предметом спірного договору є належна відповідачу-1 частка корпоративних прав в
статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Універмаг К»в
розмірі 61 відсотка.

Враховуючи, що майном, належним
товариству є, зокрема, майно або грошові кошти передані йому засновниками
(учасниками) товариства в обмін на корпоративні права, суд дійшов висновку щодо
безпідставності вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Універмаг К»про
визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу від 22.05.2008 року,
оскільки, як вбачається із спірного договору, корпоративні права, що підлягають
відчуженню, не можуть належати товариству, оскільки є власністю відповідача-1.
Наведене свідчить, що при відчуженні частки корпоративних прав в розмірі 61 % у
статутному капіталі ТзОВ «Універмаг К» відповідач-2 набуде прав на участь в
управлінні товариством шляхом участі у зборах учасників товариства. При цьому,
внаслідок укладення спірного договору не відбувається переходу права власності
на майно, що безпосередньо належить товариству.

Відповідно до ст..215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою
та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як вбачається із спірного договору
сторонами договору досягнуто згоди по всіх його істотних умовах, зокрема, в
розумінні ст..203 ЦК України.

Зазначені обставини свідчать про
те, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Універмаг К»не
відповідають фактичним обставинами справи, а відтак не можуть бути прийняті
судом до уваги при вирішенні спору.

Не заслуговують на увагу суду доводи
позивача про те, що ОСОБА_5 не повністю сплатив свою частку  до статутного фонду товариства, отже він може
відчужувати її лише в тій частині, в якій її уже сплачено. Як вбачається з
матеріалів справи, статутний фонд товариства сформований повністю, що свідчить
про повну сплату всіма учасниками своїх вкладів.

Згідно статті 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказами у справі, відповідно статті 32 ГПК України,
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору, при цьому, як передбачено статтею 34 цього Кодексу,
обставини справи, які  відповідно  до
законодавства  повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Ні позивач, ні третя особа  жодним чином не довели порушення своїх прав
укладенням попереднього договору, який є предметом спору.

З огляду на викладене, суд  прийшов до висновку, що позовні вимоги
необґрунтовані і   не підлягають до
задоволення.

Керуючись  ст.ст. 6, 7, 12, 33,34, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И
В:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 07.11.2008 року.

Суддя