ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.08р.

Справа № 7/107-08

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

До Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Про стягнення 2 734, 12 грн.

Суддя Коваль Л.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: провідний юрисконсульт Мартинов В.В., дов. № 85-163юр від 20.06.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) просить стягнути з Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) 2 734, 12 грн. перерахунку страхових виплат, виплачених Фондом потерпілому.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу у справі за позовом Остапенко Володимира Васильовича до Державного підприємства Рудоуправління ім. Кірова та до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області стягнено з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь Остапенко В.В. в рахунок не нарахованих та не виплачених сум втраченого заробітку 2 734, 12 грн. Рішення мотивоване недостовірним перерахунком підприємством - Державним підприємством Рудоуправління ім. Кірова потерпілому на виробництві - Остапенко В.В. сум відшкодування шкоди, внаслідок чого виникла недоплата сум відшкодування шкоди. Позивач вважає, що недоплата сум відшкодування шкоди виникла з вини відповідача, оскільки недостовірний перерахунок здійснено саме відповідачем до передачі особової справи потерпілого позивачу. При передачі особової справи потерпілого позивачу підприємство повинно надавати довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого. Роботодавець несе повну відповідальність за достовірність даних в документах про суму виплат потерпілому. Позивач продовжує щомісячно виплачувати страхові суми в тому розмірі, в якому їх здійснювало підприємство – роботодавець. Позивач зазначає, що відповідно до „Прикінцевих положень” Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров’я, виплачується цими підприємствами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника –Фондом. Стягнення спірної суми з позивача спричиняє збитки позивачу. Оскільки позивач відшкодував шкоду потерпілому, який її зазнав з вини відповідача, позивач вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. Як на правові підстави позову позивач посилається на ст. ст. 225, 228 ГК України, ст. ст. 1172, 1191 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує. Відповідач зазначає, що рішенням суду, на яке посилається позивач, встановлено вину в недостовірному перерахунку сум відшкодування шкоди Рудоуправління ім. Кірова, на якому працював Остапенко Володимир Васильович. Отже, відповідач по справі не може бути винною особою, так як його вина ніяким чином не обґрунтована та не доведена. Відповідач вважає себе неналежним відповідачем у справі. Також відповідач зазначає, що ні Закон України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, ні Основи законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування не передбачають право страховиків, яким є позивач, за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання на звернення з регресними вимогами до страхувальників. Відсутність такого права випливає з самої суті соціального страхування від нещасного випадку на виробництві. Страхувальник несе відповідальність лише за шкоду, заподіяну застрахованому або Фонду соціального страхування від нещасних випадків внаслідок невиконання своїх обов’язків із страхування від нещасного випадку, відповідно до законодавства. Закон, встановлюючи перелік джерел фінансування Фонду не передбачає в якості джерел фінансування коштів, отриманих за регресними вимогами.

Розгляд справи відкладався з 06.11.2008р. на 25.11.2008р.

В судові засідання, призначені для розгляду справи, представник позивача не з’явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань.

В той же час, неявка представника позивача в судові засідання з огляду на наявні в матеріалах справи документи, не перешкоджає вирішенню спору по суті.

В судовому засідання 25.11.2008р. за погодженням представника відповідача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08.06.2007р. у справі № 2-913/2007 за позовом Остапенка Володимира Васильовича до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, третя особа –Державне підприємство Рудоуправління ім. Кірова, про перерахунок щомісячних страхових виплат стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на користь Остапенка Володимира Васильовича, в тому числі, заборгованість по страхових виплатах з 18.04.2003р. по 01.05.2007р. в сумі 2 734, 12 грн.

Судове рішення винесено з огляду на наступні встановлені судом обставини справи.

Остапенко Володимир Васильович працював підземним машиністом електровозу 20-ї дільниці шахти ім. Артема-1 Рудоуправління ім. Кірова. Під час виконання своїх професійних обов’язків 25.10.1993р. з ним стався нещасний випадок, про що складено акт за формою Н-1 від 28.10.1993р. № 2/1.

В подальшому, 12.10.1994р. з Остапенко В.В. стався ще один нещасний випадок під час виконання своїх професійних обов’язків, що підтверджується актом за формою Н-1 від 29.11.1994р. № 2/11.

Через отриману першу травму Остапенко В.В. втратив професійну працездатність; МСЕК йому вперше встановлено 10% втрати професійної працездатності з 09.03.1994р. по 01.04.1996р.

З 07.02.1995р. Остапенку В.В. встановлено додатково 15% втрати професійної працездатності в зв’язку із другою травмою на виробництві. Всього Остапенко В.В. з 07.02.1995р. встановлено 25% втрати працездатності. В подальшому, при проходженні переосвідчення, з 01.04.1996р. Остапенко В.В. встановлено 20% втрати професійної працездатності. Даний відсоток не змінювався, з 01.04.1999р. –встановлений безстроково.

В зв’язку із втратою професійної працездатності Остапенко В.В. призначено відшкодування шкоди, що полягає у відшкодуванні втраченого заробітку. Станом на 01.12.1995р. розмір відшкодування втраченого заробітку склав 57, 44 грн., що підтверджується довідкою Державного підприємства Рудоуправління ім. Кірова.

Судовим рішенням також встановлено, що з 01.12.1995р. Остапенко В.В. проводиться відшкодування шкоди в заниженому розмірі внаслідок заниження Державним підприємством Рудоуправління ім. Кірова коефіцієнту фактичного росту тарифних ставок і окладів.

Так, станом на 01.04.2001р. відшкодування шкоди Остапенко В.В. повинно бути у розмірі 114, 88 грн., тоді як виплачувалося у розмірі 57, 44 грн.

З 01.04.2001р. вступив в дію Закон України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” і з цього часу відшкодування шкоди у вигляді щомісячних страхових виплат Остапенко В.В. здійснює Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на підставі тих даних, що були надані Державним підприємством Рудоуправління ім. Кірова.

Оскільки підприємство відшкодування шкоди виплачувало у неправильному розмірі, то, відповідно, і Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі продовжило відшкодовувати шкоду Остапенко В.В. у заниженому розмірі.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі за період з 18.04.2003р. по 01.05.2007р. недоплачено Остапенко В.В. страхових виплат на суму 2 734, 12 грн.

Згідно ст. 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

На виконання рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08.06.2007р. у справі № 2-913/2007 09.11.2007р. видано виконавчий лист, в якому зазначено, що рішення набрало чинності 16.10.2007р.

Позивач вважає присуджену до стягнення з нього суму своїми збитками, які виникли з вини відповідача, та яку в порядку регресу відповідач повинен відшкодувати позивачу, що і є причиною спору.

Між тим, з матеріалів справи жодним чином не вбачається, що додаткова виплата позивачем спірної суми, яку позивач вважає своїми збитками, зумовлена саме неправомірними діями відповідача - Відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області). Як зазначено вище, Остапенко Володимир Васильович втратив професійну працездатність через нещасний випадок, який стався під час роботи на шахті ім. Артема-1 Рудоуправління ім. Кірова. Державне підприємство Рудоуправління ім. Кірова здійснювало виплату відшкодування шкоди Остапенко В.В. до передачі особової справи позивачу. Саме за участю Державного підприємства Рудоуправління ім. Кірова Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу вирішена справа № 2-913/2007р.

Доказів правонаступництва Відкритим акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" Державного підприємства Рудоуправління ім. Кірова в частині спірних правовідносин, незважаючи на вимоги суду, позивач не надав.

За матеріалами справи суд не вбачає підстав вважати Відкрите акціонерне товариств "АрселорМіттал Кривий Ріг" належним відповідачем у даній справі.

З огляду на приписи ст. 24 ГПК України та через неявку представника позивача у судове засідання, суд не має правових підстав для розгляду та вирішення питання заміни неналежного відповідача належним, оскільки для такої заміни потрібна згода позивача.

Окрім того, Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (надалі –Закон) обов’язок по відшкодуванню шкоди потерпілим на виробництві з 01.04.2001р. покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування від нещасних випадків).

За ст. 1 та ст. 5, підпунктом „в” пункту 1 ст. 21, ч.1 ст. 25, ст.ст. 28, 34 Закону на страховика, яким є Фонд соціального страхування від нещасних випадків, покладено обов’язок повного та своєчасного відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку та проведення усіх видів страхових виплат і соціальних послуг.

Закон визначає систему фінансування та джерела коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків (ст. 46 Закону). Одним із джерел фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків є внески роботодавців, які визначаються відповідно до страхових тарифів, диференційованих по галузях економіки (видах економічної діяльності) залежно від класу професійного ризику виробництва, та які встановлюються законом (ст. 47 Закону). Сума страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків повинна забезпечувати фінансування заходів, спрямованих на вирішення завдань, передбачених статтею 1 Закону; створення відповідно до пункту 9 частини сьомої статті 17 Закону резерву коштів Фонду для забезпечення його стабільного функціонування; покриття витрат Фонду, пов'язаних із здійсненням соціального страхування від нещасного випадку.

Отже, з 01.04.2001р. Фонд соціального страхування від нещасних випадків та його виконавчі дирекції уповноважені Законом на здійснення страхових виплат застрахованим особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Роботодавці приймають участь у фінансуванні Фонду соціального страхування від нещасних випадків та не відповідають окремо перед Фондом у вигляді відшкодування витрат Фонду по кожному страховому випадку.

Спірна сума є сумою недоплати страхових виплат за період з 18.04.2003р. по 01.05.2007р., тобто період, в якому обов’язок її сплатити покладено Законом на позивача, та яка, відповідно, не може бути збитками позивача.

Згідно ч.2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Між тим, позивач не надав належних доказів, як вважає позивач, фактичного понесених збитків –доказів оплати спірної суми.

Неправомірним є застосування до спірних правовідносин ст. 1191 ЦК України з огляду на те, що визначальним у спірних правовідносинах є законодавство про страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, яке складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про охорону праці" та інших нормативно-правових актів, та яке, визначаючи страховика, як особу, відповідальну за відшкодування шкоди потерпілому, не передбачає право зворотної вимоги цієї особи до страхувальника.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи позивача у справі.

Позовні вимоги заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові –відмовити.

Суддя                     Л.А. Коваль

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до вимог ст. 84 ГПК України, - 01.12.2008р.