ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Луганськ, пл. Героїв ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32 ____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31.07.08
Справа № 14/491пн.

За
позовом

суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1, м. Рубіжне

до суб'єкта
підприємницької діяльностіОСОБА_2, м. Рубіжне

про визнання права власності

Суддя Лісовицький Є.А.

Представники:

Від позивача -ОСОБА_3.,  довіреність № 2024 від 23.08.07;

Від
відповідача -  ОСОБА_4 довіреність № б/н
від 25.07.08,

До початку слухання справи по суті
не заявлено вимогу про фіксування
судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у
зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального
кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем
заявлено вимогу про визнання за ним права власності на ? частку будівлі кафе «Райдуга»,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач заперечує проти позову з
мотивів, викладених у відзивах.

Позивачем заявлено клопотання про
забезпечення позову шляхом накладення арешту на ? частку будівлі кафе
«Райдуга», розташованої за адресою: АДРЕСА_1

Дане клопотання судом відхиляється,
оскільки суду не надано належних доказів наявності наміру відповідача продати
спірне майно.

Роздруківка з оголошенням про
продаж даної будівлі, надана позивачем разом з клопотанням, не містить
посилання на певний сайт мережі Internet.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників позивача і відповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач передавав кошти відповідачу
на підставі розписок.

Згідно розписки від 14.05.02
позивач передав відповідачу 8700 грн. для інвестування об'єкту 3 поверхової
будівлі (кафе «Райдуга»), що розташована у АДРЕСА_1

За текстом розписки за умови
сумарної виплати позивачем відповідачу 30000 грн. відповідач зобов'язався
протягом трьох місяців після набуття права власності на дану будівлю
безкоштовно передати право власності на 2 та 3 поверхи цієї будівлі позивачу. У
випадку не отримання права власності відповідачем, він зобов'язався повернути
отримані кошти позивачу.

Аналогічні умови містяться також у
розписках від 12.06.02 про передачу відповідачу 10000 грн. та від 07.08.02 про
передачу 6300 грн.

Крім того,  згідно розписки від 19.05.03 позивач передав
відповідачу 5000 грн. у рахунок оплати за 2 та 3 поверхи кафе «Райдуга».

На підставі договору
купівлі-продажу від 27.02.03 відповідач придбав у ЗАТ «Торговий дім»будівлю
кафе «Райдуга», розташованої за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1447,9 кв.м
за 60000 грн., за ним було зареєстровано у БТІ право власності на дану будівлю
(повністю).

Згодом, 13.07.04, відповідач продав
позивачу ? частку даної будівлі (кімнати на 1, 2, та 3 поверхах) загальною
площею 355,3 кв.м.

Продаж вчинено за 35030 грн., кошти
сплачені при підписанні договору.

Рішенням Рубіжанського міського
суду від 05.04.07 № 2-51/2007р. договір від 13.07.04 визнано недійсним та повернуто
сторони у первісне положення, шляхом визнання за ОСОБА_2. права власності на ?
частину будівлі, зобов'язанні ОСОБА_2. сплатити ОСОБА_1. 35030 грн.

Вважаючи, що при підписанні
розписок сторони фактично уклали договір про сумісну діяльність з метою сумісного
придбання  об'єкту нерухомості позивач
звернувся з позовом про визнання права власності на ? частину 3 поверхової
будівлі (кафе «Райдуга»), що розташована у АДРЕСА_1

Оцінивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 430
Цивільного кодексу УРСР (який діяв на момент оформлення розписок) за договором
про сумісну  діяльність  сторони
зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської  мети,
як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або
державно-колгоспного підприємства
або  установи  (що  не  передаються
в    оперативне управління  організації,
яка  є  юридичною
особою),    будування
водогосподарських  споруд  і
пристроїв,    будівництво    шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних
будинків, жилих будинків  і  т.ін.

Громадяни можуть укладати договір
про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб.

Договори  про
сумісну  діяльність    між
громадянами    і соціалістичними
організаціями не допускаються.

З тексту розписок вбачається, що
позивач передавав відповідачу кошти для інвестування об'єкту 3 поверхової
будівлі (кафе «Райдуга»), що розташована у АДРЕСА_1

Дане твердження не містить умови
щодо інвестування з метою сумісного придбання об'єкту.

Крім того, у розписках вказано, що
за умови сумарної виплати позивачем відповідачу 30000 грн. відповідач
зобов'язався протягом трьох місяців після набуття права власності на дану
будівлю безкоштовно передати право власності на 2 та 3 поверхи цієї будівлі
позивачу. У випадку не отримання права власності відповідачем, він зобов'язався
повернути отримані кошти позивачу.

Отже, сторони передбачили не
сумісне придбання об'єкту, а обов'язок відповідача після придбання будівлі
вчинити на користь позивача певну дію -передати частину належної йому будівлі
на користь позивача за умови сплати ним 30000 грн.

Таким чином, фактично сторони мали
намір укласти договір купівлі -продажу об'єкта.

Цей намір вони реалізували шляхом
укладення договору купівлі-продажу від 13.07.04, який визнаний недійсним
рішенням Рубіжанського міського суду.

Згідно даного рішення суду за
відповідачем визнано право власності на ? частину будівлі, що продавалась
позивачу.

Відповідно до ст.328 Цивільного
кодексу України (від 16.01.03) право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право  власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не
випливає  із  закону
або  незаконність  набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідач придбав спірне майно за
договором купівлі-продажу від 27.02.03.

Даний договір недійсним не
визнаний.

Після визнання недійсним договору
від 13.07.04 з продажу ? частки будівлі позивачу відповідач є правомірним
власником усієї будівлі (кафе «Райдуга»), що розташована у АДРЕСА_1, що також
встановлено рішенням Рубіжанського міського суду від 05.04.07.

За таких підстав у задоволенні
позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.49 ГПК України
державне мито та судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного керуючись
ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 ГПК  України
суддя

В И Р І Ш И
В:

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні 31.07.08 було
оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Дане рішення набирає
законної сили після  закінчення  10-ти денного строку з дня його  підписання.

Дата підписання рішення 01 серпня
2008 р.

Суддя
Є.А.Лісовицький