П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 жовтня 2008
року

м. Київ

Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого                                                      Барбари
В.П.,

суддів :                                                               Берднік
І.С.,

Гуля
В.С.,

Карпечкіна
П.Ф.,

Потильчака
О.І.,

Колесника
П.І.,

Черногуза
Ф.Ф.,

Шицького
І.Б.,

Щотки
С.О.,

розглянувши за участю:

представника приватного підприємця

ОСОБА_3 -                                                        ОСОБА_2

касаційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Вищого
господарського суду України від 31 липня 2008 року у справі № 6/72/08 за
позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_3 про
стягнення суми,

в с т а н о в и л а :

У січні 2008 року приватний підприємець ОСОБА_1 (далі -ПП ОСОБА_1)
звернувся у господарський суд Запорізької області з позовом, у якому просив
стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 (далі - ПП ОСОБА_3) суму боргу 2 740
грн. 65 коп., 3 % в місяць за користування позикою  - 19 440 грн. та втрати від інфляції - 3 870
грн.

Після уточнення позовних вимог позивач
просив стягнути з відповідача  3 % в
місяць за користування позикою за період з 8 грудня 2004
року до 7 грудня 2007 року в сумі  18 319
грн. 10 коп. та втрати від інфляції  за  період  з  16  лютого  2006  року до 6 грудня 2007 року в сумі 3 437 грн.
10 коп.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 8 квітня 2008 року
позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача втрати
від інфляції в сумі 2 443 грн. 92 коп., 3 % за користування позикою в сумі 18
319 грн. 10 коп. Провадження у справі в частині стягнення 4 234 грн. 52 коп.
припинено у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог. В іншій
частині  позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 29 травня 2008
року виправлено арифметичну помилку в рішенні господарського суду Запорізької
області від 8 квітня 2008 року та вказано про стягнення з відповідача на
користь позивача розміру втрат від інфляції замість   2 443 грн. 92 коп.  -  3 437
грн. 10 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 31 липня 2008 року
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 29 травня 2008 року
та рішення господарського суду Запорізької області від 8 квітня 2008 скасовано
в частині задоволення позовних вимог. У цій частині у позові відмовлено. У
решті - рішення та постанову залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Верховного
Суду України від 18 вересня 2008 року за касаційною скаргою ПП ОСОБА_1 порушено
провадження з перегляду у касаційному порядку постанови Вищого господарського
суду України від 31 липня 2008 року.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеної постанови
Вищого господарського суду України з підстав виявлення різного застосування
Вищим господарським судом України одного й того ж положення закону в
аналогічних справах та неправильного застосування судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача,
розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, Судова
палата вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 7 грудня 2004 року між ПП
ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого позивач
передав відповідачу 18 000 грн. (що було
еквівалентно 3 327 доларам США), а відповідач зобов'язався повернути
позикодавцю грошові кошти  протягом трьох
днів за його першою вимогою в гривнях в сумі, еквівалентній 3 327 доларам США
по офіційному курсу Національного банку України на день платежу.

Відповідно до п. п. 2.2 та 2.3 договору користування позикою є платним,
складає 3 % в місяць від суми позики, що нараховуються до моменту повернення
позики та сплачуються одночасно з поверненням суми.

Після отримання 16 лютого 2006 року вимоги позивача про повернення   суми   позики   відповідач повернув  позивачу
16 801   грн.  35 коп., що є еквівалентом 3 327 доларів США
та підтверджується платіжними дорученнями № 41 від 4 травня 2006 року на суму
257 грн. (еквівалент 50, 9 доларів США), № 57 від 15 червня 2006 року на суму
257 грн. (еквівалент 50, 9 доларів США), № 63 від 30 червня 2006 року на суму
257 грн. (еквівалент 50, 9 доларів США), № 80 від 1 вересня 2006 року на суму
257 грн. еквівалент 50, 9 доларів США), № 89 від 2 жовтня 2006 року на суму 257
грн. (еквівалент 50, 9 доларів США), № 100 від 8 листопада 2006 року на суму
257 грн. (еквівалент  50, 9  доларів
США), № 102 від 6 грудня 2007 року на суму 15 259 грн. 35 коп.
(еквівалент 3 021, 6 доларів США).

Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення суду першої інстанції
та постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з ПП ОСОБА_3 на
користь ПП ОСОБА_1 3 %  за користування
позикою та втрат від інфляції, виходив з того, що  умова договору про платність позики є
нікчемною (ч. 2 ст. 215 ЦК України), оскільки Законом України “Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” не передбачена
можливість надання фінансових послуг фізичними особами - суб'єктами підприємницької
діяльності; а грошове зобов'язання в договорі виражене в іноземній валюті, тому
передана за договором сума не підлягає індексації.

Проте з таким висновком суду погодитись неможна.

Закон України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг” є спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають
між учасниками ринків фінансових послуг при наданні фінансових послуг
фінансовими установами.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі,  регулюються
ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено обов ?язок боржника, який прострочив
виконання грошового зобов ?язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Отримавши суму позики в гривнях та взявши на себе, за умовами договору,
обов'язок повернути позикодавцю грошові кошти також у гривнях протягом трьох
днів за його першою вимогою, відповідач прострочив виконання грошового
зобов'язання на час з 20 лютого 2006 року до 5 грудня 2007 року.

За цей період суд, з урахуванням виправлення апеляційним судом описки  в його рішенні, правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача втрати від інфляцій в сумі 3 437 грн. 10 коп.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від
позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або
законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі
відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд,  про стягнення з ПП
ОСОБА_4 3 % в місяць за користування позикою в сумі 18 319 грн. 10 коп. за
період з 8 грудня 2004 року до 7 грудня 2007 року.

Враховуючи викладене, постанову Вищого господарського суду України від 31
липня 2008 року не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона
підлягає скасуванню.

Натомість суд першої інстанції всебічно і повно встановив всі фактичні
обставини справи, з ?ясував права і обов ?язки сторін, правильно застосував
норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, припустившись лише
арифметичної помилки  при стягненні з
відповідача на користь позивача втрат від інфляції. Запорізький апеляційний  господарський суд погодився з висновком суду
першої інстанції та виправив допущену ним
арифметичну помилку в рішенні, а тому його постанова від 29 травня 2008
року  є законною і обгрунтованою.

Виходячи з положень ст. ст. 6, 8 Конституції України, Судова палата у
господарських справах Верховного Суду України не вважає за необхідне направляти
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки це суперечило б
положенням ст. ст. 125, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 39 Закону України
“Про судоустрій України” щодо визначення статусу Верховного Суду України та
його завдання забезпечити законність у здійсненні правосуддя, і викликало б
недопустиму необхідність скасування законної постанови суду апеляційної
інстанції. Отже, наведений у статті 11118  ГПК України перелік наслідків розгляду касаційної
скарги на постанову Вищого господарського суду України не є процесуальною
перешкодою для залишення в силі Судовою палатою у господарських справах
Верховного Суду України постанови Запорізького апеляційного господарського суду
від 29 травня 2008 року.

Керуючись ст. ст. 111-17 - 111-20 ГПК України, Судова
палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 31 липня 2008 року
скасувати, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 29
травня  2008 року  залишити без змін.

Постанова є остаточною  і оскарженню
не підлягає.

Головуючий                                                          В.П.
Барбара

Судді :                                                                   І.С.
Берднік

В.С. Гуль

П.Ф.
Карпечкін

О.І.
Потильчак

П.І.
Колесник

Ф.Ф. Чорногуз

І.Б.
Шицький

С.О.
Щотка