ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 02-2/4-368
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Суддя Бурда Н.М.,
розглянувши позовну заяву №291 від 21.08.2008р. Тернопільського
районного споживчого товариства вул. Бродівська, 47, м. Тернопіль до
відповідача -Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 про примусове
виселення з приміщення та стягнення 23107грн. 72коп. заборгованості по орендній
платі, вважає матеріали недостатніми для порушення провадження з огляду на те,
що:

- до матеріалів позовної заяви не додано доказів надсилання
відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, що є порушенням
вимог ст. 56 ГПК України, оскільки квитанція пошти за №9959 від 22.08.2008р. не
може вважатися належним доказом направлення копії позовної заяви №291 від
21.08.2008р. та доданих до неї документів на адресу відповідача, так як в графі
«КОМУ»квитанції зазначено «ОСОБА_2», а як видно із позовної заяви відповідачем
по справі є фізична особа - підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1;

- до позовної заяви не додано доказів сплати державного мита у
встановленому розмірі, оскільки, згідно ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів “Про
державне мито” від 21 січня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями) із
позовних заяв майнового характеру сплачується державне мито в сумі 1% ціни
позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (102 грн.00
коп.) і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Пунктом 2
ст. 3 Декрету  Кабінету Міністрів України
“Про державне мито” передбачено, що державне мито із позовних заяв немайнового
характеру оплачується за ставками у розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів
громадян (85 грн.). Крім того, якщо в одній позовній заяві об'єднані вимоги
майнового та немайнового характеру, то у відповідності з п. 36 Інструкції ГДПІ
України від 22.04.1993р. „Про порядок обчислення та справляння державного
мита”, затвердженої наказом ГДПІ України від 22.04.1993 року №15, державне мито
підлягає оплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового, так і
немайнового характеру, відповідно 231грн. 08коп. та 85 грн. 00 коп. (всього
316грн. 08коп.). Однак позивачем згідно платіжного доручення №231 від
18.08.2008р. сплачено лише  231грн.
73коп. державного мита, тобто у меншому, ніж встановлено нормою Декрету
Кабінету Міністрів розмірі.

Крім того, господарський суд роз'яснює, що згідно з розділом ІІІ
ст. 14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита” при
сплаті державного мита шляхом перерахування з рахунку платника до заяви додається
оригінал платіжного доручення з написом кредитної установи такого змісту: “Зараховано
в доход державного бюджету ...грн. /дата /” , скріплений першим та другим
підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою
дати виконання платіжного доручення.

За таких обставин позовна заява та додані до неї документи
підлягають поверненню без розгляду на підставі п.п. 4, 6 ст. 63 ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 43, п.п. 4, 6 ст. 63, 86
ГПК України, суддя господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Тернопільського районного споживчого товариства
вул. Бродівська, 47, м.Тернопіль №291 від 21.08.2008р. та додані до неї
документи (в тому числі платіжне доручення №315 від 18.08.2008р. про сплату
державного мита та платіжне доручення №316 від 18.08.2008р.про сплату
інформаційно -технічних послуг), повернути без розгляду.

2. Повернути Тернопільському районному споживчому товариству вул.
Бродівська, 47, м. Тернопіль, ідент. код 01767347 з Державного бюджету державне
мито в сумі 231 (двісті тридцять одну) грн. 73коп., сплачене згідно платіжного
доручення №315 від 18.08.2008р.

Повернення позовної заяви без розгляду не
перешкоджає повторному зверненню з позовом до Господарського суду в загальному
порядку після усунення допущених порушень.

Суддя
Н.М. Бурда