ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2008 р.

№
3/521-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Муравйова
О.В.

суддів

Гоголь
Т.Г., Полянського А.Г.

за
участю представників сторін  позивача відповідача розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  у справі

Селяков О.В., дов. від 01.01.2008 року
Фоменко В.В., дов. від 16.04.2008 року
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 №3/521-07

на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду

від

24.04.2008
року

за
позовом

Державного
підприємства "Придніпровська залізниця"

доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1

пророзірвання договору оренди та
зобов'язання звільнити займане приміщення

за
зустрічним позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

доДержавного підприємства
"Придніпровська залізниця"

прозобов'язання розглянути та узгодити
додат-кову угоду до договору оренди

Державне
підприємство "Придніпровська залізниця" звернулося до господарського
суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про розірвання договору оренди нерухомого майна НОМЕР_1 від 01.02.2004 року, та
про зобов'язання відповідача звільнити займану ним частину приміщення
овочесховища овоче-заготівельного комплексу, загальною площею 306,0 м.кв. за
адресою:АДРЕСА_1. Позовні вимоги вмотивовані тим, що  відповідач порушив пункт 1.2 договору, а
саме: використовує орендоване приміщення не за цільовим призначенням.

Доповідач:Гоголь
Т.Г.

Фізична
особа-підприємецьОСОБА_1 29.01.2008 року подав до господарського суду
Дніпропетровської області зустрічну позовну заяву до Державного підприємства
"Придніпровська залізниця" про зобов'язання  розглянути та узгодити додаткову угоду до
договору оренди державного майна  НОМЕР_1
від 01.02.2004 року. Зустрічний позов вмотивований тим, що у зв'язку із змінами
в діючому законодавстві, з метою приведення у відповідність спірного договору
оренди державного майна, позивачем за первісним позовом не розглянуто
направлену позивачем за зустрічним позовом додаткову угоду до спірного договору
оренди .

Господарський
суд Дніпропетровської області рішенням від 08.02.2008 року (суддя: Юзіков С.Г.)
первісний позов задовольнив частково. Провадження у справі  в частині вимог про розірвання договору
оренди нерухомого майна, що належить до державної власності НОМЕР_1 від
01.02.2004 року припинив, пославшись на відсутність предмету спору, оскільки
дія спірного договору закінчилась. Зобов'язав Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1
звільнити займану ним частину приміщення овочесховища овоче-заготівельного
комплексу, загальною площею 306,0 м.кв. за адресою:АДРЕСА_1, в цій частині
рішення  вмотивоване доведеністю та
обґрунтованістю позовних вимог, крім того, встановлено порушення відповідачем
за первісним позовом пункту 1.2 спірного договору. Стягнув сплату судових
витрат. В задоволенні зустрічного позову відмовив, пославшись на закінчення дії
вказаного договору та на недоведеність зустрічних позовних вимог.

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд постановою від 24.04.2008 року (судді: Лотоцька
Л.О., Бахмат Р.М., Євстигнеєв О.С.) рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.02.2008 року залишив  без змін, з тих самих підстав.

Фізична
особа-підприємецьОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з  касаційною скаргою на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від 08.02.2008 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного госпо дарського суду від 24.04.2008 року,
просить ухвалені рішення скасувати, а справу скерувати на новий розгляд до
господарського суду першої інстанції, пославшись, на порушення норм
матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних рішень, а
саме: Закону України "Про оренду державного та комунального майна",
Постанови Кабінету Міністрів від 04.10.1995 року "Про методику розрахунку
і порядку використання плати за оренду державного майна", статті 43
Господарського процесуального кодексу України. Крім того, скаржник зазначив, що
судами не в повному обсязі досліджувались обставини справи щодо направлення
останнім, позивачу за первісним позовом додаткової угоди до договору оренди.

Фізична
особа-підприємецьОСОБА_1 подав доповнення до касаційної скарги в яких,
наголошує на порушеннях судами попередніх інстанцій статей 8, 654 Цивільного
кодексу України, статей 27, 38 ,101 Господарського процесуального кодексу
України, щодо направлення пропозиції про розірвання договору оренди державного
майна відповідним органам.

Позивач
за первісним позовом не скористався своїм правом на подання відзиву на
касаційну скаргу.

Заслухавши
доповідь судді Гоголь Т.Г. та пояснення присутніх в судовому засіданні
представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет
правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий госпо дарський суд України вважає, що касаційна
скарга  не  підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

В
процесі розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій  було встановлено, що 01.02.2004 року між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Державним підприємством
"Придніпровська залізниця" укладений договір оренди державного
майна  НОМЕР_1.

Пунктом
1.1. договору, визначено, що Орендар приймає в строкове платне користування
нерухоме майно з метою ефективного використання державного майна, а саме:
частина приміщення будівлі овочесховища овоче-заготівельного комплексу,
загальною площею 306,0 м.кв. за адресою:АДРЕСА_1, вартість якого, згідно із
експертною оцінкою, становить 94 900 грн.

Пункт
1.2 договору передбачає, що майно передається в оренду з метою-під склад, а
саме для зберігання овочів. Зобов'язання по договору встановлені пунктом 5.1
договору, відповідно до яких, відповідач за первісним позовом зобов'язався
використовувати майно, відповідно до його призначення та умов цього договору.

Відповідно
до пункту 8.1 договору, орендодавець має право контролювати наявність, стан,
напрями та ефективність використання майна, переданого  в оренду.

Як,
встановили попередні судові інстанції, 09.07.2007 року представником позивача
за первісним позовом здійснено перевірку використання відповідачем за первісним
позовом орендованого приміщення, за результатами, якої було складено акт
обстеження орендованого приміщення, частини приміщення будівлі овочесховища
овоче-заготівельного комплексу, загальною площею 306,0 м.кв. за
адресою:АДРЕСА_1. Під час перевірки встановлено, порушення Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 умов договору, щодо використання орендованого
приміщення за цільовим призначенням. Тобто, відповідачем за первісним позовом
орендоване приміщення використовується під розміщення офісу, торгівлю продуктами
харчування.

Відповідно
до приписів статті  526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Порядок
укладання, виконання та розірвання договорів найму (оренди) унормований главою
58 Цивільного кодексу України.

За
приписами статті 773 цього ж Кодексу, наймач зобов'язаний користуватися річчю
відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю,
переданою йому в найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору
найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 783 Цивільного кодексу України наймодавець має
право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю
всупереч договору або призначенню речі.

Статтею
26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна”   встановлено, що на вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного
суду у разі  невиконання сторонами  своїх
зобов'язань  та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами.

В процесі
розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій було встановлено, що
договір оренди НОМЕР_1 від 01.02.2004 року укладений строком на 360 днів, дія
якого встановлена з 01.02.2004 року по 25.01.2005 року. Термін дії  вказаного договору оренди закінчився
25.01.2008 року, та на новий термін не укладався.

Пункт
11.1 договору передбачає, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про
припинення, зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення
терміну дії договору, при повній оплаті за договором, при  наявності договору страхування, дозволу
пожежної інстанції, узгодження балансоутримувача, договір може бути продовжений
на той самий строк, на тих самих умовах.

Дніпропетровським
апеляційним господарським судом було встановлено, що 29.01.2008 року позивач
надіслав приватному підприємцю повідомлення про відмову від продовження дії
спірного договору.

Згідно
із пунктом 11.6 договору, чинність договору оренди нерухомого майна
припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом
2 статті 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди
припиняється у разі його закінчення, на який його було укладено.

Стаття
785 Цивільного кодексу України визначає, що у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було
обумовлено в договорі.

Оскільки,
місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що термін дії договору
оренди НОМЕР_1 від 01.02.2004 року закінчився, то попередні судові інстанції
обґрунтовано припинили провадження у справі на підставі частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України в частині розірвання вказаного
договору оренди через відсутність предмету спору та правомірно зобов'язали,
відповідача за первісним позовом, звільнити займану ним частину приміщення
овочесховища овоче-заготівельного комплексу, загальною площею 306,0 м.кв. за
адресою:АДРЕСА_1.

Стосовно
вимог за зустрічним позовом про зобов'язання розглянути та узгодити додаткову
угоду до договору оренди державного майна
НОМЕР_1 від 01.02.2004 року, колегія суддів Вищого господарського суду
України зазначає наступне.

Пунктом
11.3 договору, зміни та доповнення або розірвання цього договору допускається
за взаємною згодою сторін і оформляються додатковими угодами, що є невід'ємною
частиною договору. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються
протягом одного місяця з дати їх подання розгляду іншою стороною. Одностороння
відмова від виконання умов договору та внесення змін до договору не
допускається.

Як
встановили попередні судові інстанції, відповідач(позивач за первісним позовом)
не надав доказів надсилання відповідачу за зустрічним позовом додаткової угоди
до договору оренди державного майна НОМЕР_1 від 01.02.2004 року.

Відповідно
до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Закон покладає окремі обов'язки на сторін, тобто неможливо
вимагати від відповідача  доказувати те,
що має зробити позивач, та навпаки.

Оскільки,
матеріалами справи підтверджено, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
додаткова угода до договору оренди державного майна НОМЕР_1 від 01.02.2004
року, дія якого закінчилася, Державному підприємству "Придніпровська
залізниця" не надсилалася, господарські суди попередніх інстанцій
правомірно відмовили в задоволенні зустрічного позову.

Отже,
фактичні обставини справи встановлено господарськими судами попередніх
інстанцій  на основі повного і
об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим
обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням
норм матеріального і процесуального права, підстав для зміни чи скасування не
вбачається, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими, оскільки
зводяться до необхідності вирішення касаційною інстанцією питань про додаткову
перевірку доказів, що суперечить вимогам статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, тому до уваги не приймаються.

З
огляду на зазначене та керуючись статтями 108, 1115 , 1117,
1119, 11111 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2008  року у
справі № 3/521-07 залишити без змін, а касаційну скаргу  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без
задоволення.

Головуючий        суддя
О. Муравйов

Судді
Т.Гоголь

А.Полянський