ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2008 р.

№
18/304-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук
Л.Й. (головуючий-доповідач),

Разводової
С.С.,

Самусенко
С.С.

розглянувши
касаційну скаргу

Баришівського
районного споживчого товариства

на
рішення

господарського
суду Київської області від 03.06.2008

у
справі господарського
суду

№ 18/304-08
Київської області

за
первісним позовом

приватного
підприємства «Кити»

до

автотранспортного
підприємства Баришивської райспоживспілки в особі ліквідатора ОСОБА_1.

про

визнання
договору недійсним

за
зустрічним позовом

автотранспортного
підприємства Баришівської райспоживспілки в особі ліквідатора ОСОБА_1.

до

приватного
підприємства «Кити»

про

визнання
права власності

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від
позивача

не
з'явились

від
відповідача

не
з'явились

від
заявника касаційної скарги

Зайченко
С.С. (дов. №78 від 24.09.2007)

ВСТАНОВИВ :

приватне
підприємство “КИТИ” (далі -позивач) звернулось до господарського суду Київської
області з позовом до автотранспортного підприємства Баришівської
райспоживспілки (далі -відповідача) про визнання договору недійсним.

Позовні
вимоги мотивовані тим,  що відповідно до
укладеного  між позивачем та відповідачем
25 січня 2008 року договору  № 1,
відповідач зобов'язався передати у власність позивачу цілісний майновий
комплекс автотранспортного підприємства, розташованого в АДРЕСА_1 (надалі -ЦМК)
в разі погашення Позивачем суми боргу Відповідача перед його кредиторами.
Позивач зазначав, що у зв'язку з відсутністю у Відповідача  права власності  на спірне майно виконання ним умов договору є
неможливим, а сама угода була недійсною з моменту укладення, так як відповідач
не був власником цілісного майнового комплексу, який зобов'язався передати
позивачу.

Відповідач
проти позову заперечує, в зв'язку з чим 30.05.2008 року звернувся до суду
з  зустрічною позовною заявою до Позивача
за первісним позовом про визнання права власності на ЦМК.

Позовні
вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що Відповідач за первісним позовом
є власником спірного майна, яке знаходиться на його балансі, а отже вимоги
Позивача щодо визнання договору недійсним на тій підставі, що Відповідач не є
власником майна є безпідставними.

Рішенням
господарського суду Київської області від 03.06.2008 в задоволенні первісного
позову Приватного підприємства “КИТИ” до Автотранспортного підприємства
Баришівської райспоживспілки про визнання договору недійсним   відмовлено, зустрічні позовні вимоги
автотранспортного підприємства Баришівської райспоживспілки до Приватного
підприємства “КИТИ” про визнання права власності задоволено в повному обсязі,
визнано за Автотранспортним підприємством Баришівської райспоживспілки право
власності на цілісний майновий комплекс автотранспортного підприємства, що
включає в себе контору з гаражем площею
- 1199,6 кв.м., прохідну - 21,8 кв.м., майстерню -136 кв.м., прохідну
52,3 кв.м., столярну майстерню -170,5 кв.м., склад будівельних матеріалів
-193,6 кв.м., АЗС -21,6 кв.м., склад агрегатний -233,7 кв.м., котельню з
гаражем -380,7 кв.м., який розташований за адресою:АДРЕСА_1, стягнуто з Приватного
підприємства “КИТИ” на користь Автотранспортного підприємства Баришівської
райспоживспілки державне мито в сумі 85 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, Баришівське районне споживче товариство
(далі -скаржник) звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просило скасувати зазначене рішення суду першої інстанції,
аргументуючи порушенням норм процесуального права, зокрема, статті 2 Закону
України «Про судоустрій України».

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку
рішення суду першої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Згідно
з пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно (затвердженого наказом Міністерства юстиції України
від 7 лютого 2002 N 7/5) оформлення права власності на об'єкти нерухомого
майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності: місцевими
органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: - юридичним
особам у разі внесення до статутного фонду об'єктів нерухомого майна їх
засновниками. Пункт 1.3 Положення передбачає, що державну реєстрацію прав
власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної
інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно
до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші
речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній реєстрації.

За
приписами частини 1, 5, 6 статті 9 Закону України "Про споживчу
кооперацію" власність споживчої кооперації є однією з форм
колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств ,
спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності.
Володіння, користування та розпорядження власністю споживчої кооперації
здійснюють її органи відповідно до компетенції, визначеної статутами споживчих
товариств та їх спілок. Об'єкти права власності споживчої кооперації можуть
перебувати у спільному володінні споживчих товариств та спілок. Їх частка у
власності визначається взаємними угодами. Суб'єктами права власності споживчої
кооперації є члени споживчого товариства, трудові колективи кооперативних
підприємств і організацій, а також юридичні особи, частка яких у власності визначається
відповідними статутами.

Відповідно
до статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на
стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Згідно
з статтею 60 ГПК України відповідач має право до прийняття рішення зі спору
подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом.
Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання
зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Отже,
про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з основним суд виносить
ухвалу, аналогічно до процедури прийняття до провадження основного позову.

Як
вбачається з матеріалів справи, задовольняючи зустрічний позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно до п. 1.2. статуту автотранспортного
підприємства Баришівської райспоживспілки, затвердженого постановою
правління Баришівської райспоживспілки від 10 грудня 1991 року № 167 та
зареєстрованого у Виконкомі районної ради народних депутатів 23 грудня 1991
року № 202-8 АТП являється самостійним господарством Баришівської
райспоживспілки з правами юридичної особи: має розрахунковий рахунок,
самостійний баланс, штати, штамп, печатку із своїм найменуванням, свою територію,
адміністративні, виробничі і побутові приміщення, транспортні засоби. АТП
розміщена на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1. Цілісний майновий
комплекс, який розташований за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на балансі
відповідача, що підтверджується рішенням Баришівської селищної ради від 10
липня 1998 року № 79.1 та довідкою про наявність майна на балансі підприємства
№ 29 від 02.06.2008 року.

Разом
з тим, судом не дано оцінки тим положенням статуту первісного відповідача, які
визначають правовий статус його, як підприємства заснованого Баришівською
райспоживспілкою з наділенням його засновником відповідним майном (пункт 1. 1
Статуту) та правовий статус такого майна. Зокрема, згідно з пунктом 3.8.1
Статуту відповідача майно АТП формується за рахунок належних райспоживспілці
на правах власності споруд, транспортних засобів, обладнання, приміщень та
інших матеріальних цінностей (т.1 а.с. 28).

Скаржником
надано суду докази того, що відповідно до протоколу конференції Баришівської
райспоживспілки від 17.05.1999 прийнято рішення про ліквідацію останньої та
передачу майна до Баришівського районного споживчого товариства. Відтак,
визнання права власності на цілісний майновий комплекс АТП Баришівської
райспоживспілки зачіпає права Баришівського районного споживчого товариства як
засновника та можливого співвласника майна АТП.

Скаржником
надано суду докази видачі Баришівському районному споживчому товариству
Свідоцтва № 124 про право власності на цілісний майновий комплекс
автотранспортного підприємства в смт. Баришівка від 26.01.2001року,
зареєстрованого Баришівським бюро технічної інвентаризації. Зазначені обставини
не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Однак,
порушуючи приписи статті 27 ГПК України, справу розглянуто судом без участі
органів споживчої кооперації (районного , обласного споживчого товариства)
чиї  майнові права та інтереси  може зачіпати визнання права власності на
спірний майновий комплекс, як об'єкт права колективної власності споживчої
кооперації. Також порушуючи положення статті 60 ГПК судом фактично прийнято до
провадження зустрічну позовну заяву без винесення ухвали про її прийняття.

Також
судом не досліджено обставин виникнення колективної власності на спірний
майновий комплекс, як об'єкт права власності споживчої кооперації відповідно до
положень частин 1, 5, 6 статті 9 Закону України "Про споживчу
кооперацію", визнання права власності на спірне майно за Баришівським
районним споживчим товариством відповідно до Свідоцтва №124 від 26.01.2001року
та його державної реєстрації в органах Баришівського бюро технічної
інвентаризації.

В
Постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11 зазначається, що в
судовому рішенні необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки
повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні .

З
врахуванням викладеного, оскаржуване судове рішення не можна вважати законним
та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню, а справа направленню на новий
судовий розгляд. При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно
врахувати викладене, вирішити питання законності об"єднання основного та
зустрічного позовів відповідним судовим актом, вирішити питання про
необхідність притягнення до участі у справі суб'єктів споживчої кооперації,
чиїх інтересів може стосуватися визнання права власності на спірний майновий
комплекс автотранспортного підприємства (обласного та районного споживчих
товариств), дослідити правовий статус зазначеного майна відповідно до
установчих документів відповідача та рішень засновника про його утворення,
повно та всебічно з'ясувати обставини справи та вирішити спір відповідно до
вимог чинного законодавства.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України
Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Баришівського
районного споживчого товариства задовольнити.

2.          Рішення господарського суду Київської
області від 03.06.2008 скасувати, справу №18/304-08 направити на новий судовий
розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий
Л. Катеринчук

Судді                                                                                           С.
Разводова

С. Самусенко