ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№
20-5/596

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського
Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши
у відкритому судовому
засіданні

касаційну
скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

на
постанову

Севастопольського
апеляційного господарського суду

від

18.06.2008р.

у
справі

№5020-5/596

Господарського
суду

міста
Севастополя

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

до

1). Фонду комунального майна
Севастопольської міської ради 2). Севастопольської міської ради

за
участю

прокурора
м. Севастополя

про

спонукання
виконати певні дії

за
участю представників

-
позивача:

не
з'явився

-
відповідача-1:

Сарахмана
С.О. (довіреність від 17.10.2008р.)

- відповідача-2:

не
з'явився

- прокурора
:

Попенка
О.С. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України, посвідчення №203 від
17.12.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду міста Севастополя від 08.04.2008р. (суддя Євдокимов І.В.) позов
задоволено повністю, постановлено визнати недійсним рішення виконкому
Севастопольської міської Ради від 17.07.1990 № 11/915 "Про включення до
Переліку пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого призначення
містобудівного комплексу місткового кільця м. Севастополя" в частині
включення будинку АДРЕСА_1; визнати за Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1право на проведення приватизації вбудованого нежитлового підвального
поверху площею 43, 20 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
викупу; зобов'язати Севастопольську міську Раду розглянути та прийняти рішення
про включення вбудованого нежитлового підвального поверху площею 43, 20 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації шляхом викупу Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1;
зобов'язати Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради здійснити
інвентаризацію та приватизацію вбудованого нежитлового підвального поверху
площею 43, 20 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, шляхом викупу
Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1; зобов'язати Фонд комунального
майна Севастопольської міської Ради укласти з Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1договір купівлі-продажу шляхом викупу нежитлового підвального
поверху площею 43, 20 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1;
стягнути з Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1державне мито у сумі 85, 00 грн. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 59,00
грн.; стягнути з Севастопольської міської Ради на користь Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1державне мито у сумі 85, 00 грн. та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 59, 00 грн.

Оскарженою
постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.06.2008р.
(колегія суддів у складі: головуючого -судді Фенько Т.П., суддів Заплава Л.М.,
Маслової З.Д.) вказане рішення суду скасовано і прийнято нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

В
касаційній скарзі позивач просить скасувати повністю постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду та залишити в силі раніше
прийняте рішення Господарського суду міста Севастополя, посилаючись на
порушення апеляційним господарським судом норм матеріального і процесуального
права, а саме: п.8 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ст.ст.319, 321 Цивільного кодексу України, Рішення
Конституційного Суду України №9-рп від 01.07.1998р. по справі за конституційним
поданням Президента України відносно відповідності Конституції України ч.4
ст.3, ч.2 ст.5, ч.ч.2, 7 ст.7, ч.5 ст.29 Закону України "Про приватизацію
державного майна" (в редакції Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" від
19.02.1997р.) (справа про приватизацію державного майна); п.5 ст.7 Закону
України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", Закону України "Про перелік об'єктів права державної
власності, які не підлягають приватизації", п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 29.12.1976р. "Про судове рішення",
ч.1 ст.43, ст.101 Господарського процесуального кодексу України.

У
відзиві на касаційну скаргу прокурор просить оскаржену постанову суду
апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення,
посилаючись на те, що судове рішення є законним і обґрунтованим.

Позивач
та відповідач-2 не використали наданого законом права на участь своїх
представників у судовому засіданні.

Переглянувши
у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як
встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, рішенням виконкому
Севастопольської міської Ради від 17.07.1990 №11/915 "Про включення до
Переліку пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого призначення
містобудівного комплексу місткового кільця м. Севастополя" будинок
АДРЕСА_1 включено до Переліку пам'ятників архітектури та градобудівництва
місцевого призначення.

25.12.2001р.
позивачем згідно договору оренди нерухомого майна №331-01 отримано в оренду
комунальне майно -вбудований нежитловий підвальний поверх площею 43, 20 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За
погодженням із орендодавцем позивачем здійснені невідокремлені поліпшення
орендованого майна, які перевищують 25% залишкової балансової вартості об'єкту
оренди, які в подальшому були прийняті Фондом комунального майна
Севастопольської міської Ради.

Позивач
звернувся до Фонду комунального майна із заявою про включення до переліку
об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу вбудованого нежитлового
підвального поверху площею 43, 20 м2, розташованого за
адресою:АДРЕСА_1, однак останній відмовив у цьому, повідомиш позивача що
вказане приміщення включено до Реєстру нерухомих пам'яток об'єктів культурної
спадщини національного та місцевого значення по м. Севастополю, у зв'язку з чим
питання про включення вказаного об'єкту до переліку об'єктів, що підлягають
приватизації, буде розглядатися Севастопольською міською Радою після зняття
обмежень, які діють відповідно до Закону України "Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної спадщини" від 01.02.2005р.

Позивач,
дійшовши до висновку про порушення його прав, звернувся до господарського суду
з даним позовом до відповідачів.

Місцевий
господарський суд задовольняючи позов своє рішення мотивував тим, що діями
відповідачів, які суперечать актам цивільного законодавства України,
порушуються права позивача.

Апеляційний
господарський суд не погодився з висновками місцевого господарського суду,
скасувавши судове рішення та відмовивши в позові, своє рішення мотивував тим,
що тимчасове обмеження права позивача на приватизацію, встановлене
законодавством, не є дискримінацією його прав, а задоволення таких позовних
вимог призводить до порушення передбачених Законом прав територіальної громади
міста Севастополя в особі Севастопольської міської ради, як власника комунального
майна, щодо володіння, доцільного і ефективного користування і вільного
розпорядження належним територіальній громаді майном.

Суд
касаційної інстанції погоджується з такими висновками суду апеляційної
інстанції виходячи з наступного.

Із
встановлених судами обставин справи вбачається, що на момент укладення договору
оренди існувало рішенням виконкому Севастопольської міської Ради від 17.07.1990
№11/915 "Про включення до Переліку пам'ятників архітектури та
градобудівництва місцевого призначення містобудівного комплексу місткового
кільця м. Севастополя", яким будинок АДРЕСА_1включено до Переліку
пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого призначення.

Відповідно
до ч.4 ст.3 Закону України "Про приватизацію державного майна", ч.1
ст.7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)" відчуження майна, що є у комунальній власності,
здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відмова
у приватизації можлива виключно у випадках, зазначених у абз.2 ч.5 ст.7 Закону
України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", зокрема, якщо є законодавчо встановлене обмеження на
приватизацію цього об'єкту.

Статтею
1 Закону України "Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної
спадщини" встановлена заборона на приватизацію пам'яток культурної
спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам'яток культурної
спадщини, які не підлягають приватизації.

Саме
на ці обставини і посилався відповідач-1 у відповіді, наданій позивачу, щодо
неможливості вирішення питання про приватизацію приміщення.

Також,
станом на час звернення позивача до Фонду комунального майна із заявою про
включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу
спірного нежитлового приміщення, існувала встановлена законом заборона на
приватизацію спірного майна у зв'язку із його включенням до Переліку
пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого призначення
містобудівного комплексу місткового кільця м. Севастополя, а відтак відсутні підстави
вважати що своєю відмовою відповідач-1 порушив норми права, а відтак і права
позивача.

Крім
того, із встановлених судами обставин справи не вбачається що рішення виконкому
Севастопольської міської Ради від 17.07.1990 №11/915 "Про включення до
Переліку пам'ятників архітектури та градобудівництва місцевого призначення
містобудівного комплексу місткового кільця м. Севастополя" в частині
включення будинку АДРЕСА_1  ісуперечить
вимог вказаного Закону, чи іншим правовим актам.

Згідно
приписів ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території. Статтею ст.142 Конституції України
визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є,
зокрема, рухоме і нерухоме майно, що є у власності територіальних громад.
Відповідно до приписів ст.143 Конституції України територіальні громади
безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування
управляють майном, що є у комунальній власності. Статтею 13 Конституції
визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб'єкти права власності
рівні перед законом.

Відповідно
до ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"
від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Частиною
5 ст.60 зазначеного Закону передбачено повноваження органів місцевого
самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об'єкти
права комунальної власності в оренду відповідно до закону.

Згідно
ст.5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
орендодавцями майна яке перебуває у комунальній власності, зокрема, є органами
місцевого самоврядування.

Крім
того, згідно ч.2 ст.14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За
вказаних обставин Севастопольська міська рада не може бути примушена до дій,
зазначених позивачем у позові, оскільки вчинення їх не є обов'язковим для неї.

Аналогічну
правову позицію викладено і в постановах Верховного Суду України від 23.05.2006
року зі справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
"Культурний центр "Кобзар" до Головного управління комунальної
власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської
державної адміністрації), 3-тя особа - Київська міська рада, про спонукання до
укладення договору оренди, також від 25.07.2006р. зі справи №36/466
Господарського суду міста Києва.

Таким
чином суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної
інстанції щодо того, що задоволення вимог, викладених у позові і задоволених
судом першої інстанції, призводить до порушення передбачених Законом прав
територіальної громади міста Севастополя в особі Севастопольської міської ради,
як власника комунального майна, щодо володіння, доцільного і ефективного
використання і вільного розпорядження належним територіальній громаді майном.

З
врахуванням викладеного позивач дійшов передчасного висновку про наявність
правових підстав для визнання за ним права на проведення приватизації
вбудованого нежитлового підвального поверху, що належить органу місцевого
самоврядування, шляхом його викупу.

Наведеним
спростовуються доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неправильного
застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального
права.

За
вказаних обставин постанова суду апеляційної інстанції є законною і
обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1залишити без задоволення, а
постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.06.2008р. у
справі №5020-5/596 Господарського суду міста Севастополя -без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

С
у д д і
Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало