ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.08р.

Справа № 7/104-08

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

До Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат”, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Про стягнення 3 834, 19 грн.

Суддя Коваль Л.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) просить стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) 3 834, 19 грн. перерахунку страхових виплат, виплачених Фондом потерпілому.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу у справі за позовом Попадько Леоніда Вікторовича до Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат” та до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області стягнено з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь Попадько Л.В. в рахунок не нарахованих та не виплачених сум втраченого заробітку 3 834, 19 грн. Рішення мотивоване недостовірним перерахунком підприємством - Відкритим акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат” потерпілому на виробництві - Попадько Л.В. сум відшкодування шкоди, внаслідок чого виникла недоплата сум відшкодування шкоди. Позивач вважає, що недоплата сум відшкодування шкоди виникла з вини відповідача, оскільки недостовірний перерахунок здійснено саме відповідачем до передачі особової справи потерпілого позивачу. При передачі особової справи потерпілого позивачу підприємство повинно надавати довідку про розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого. Роботодавець несе повну відповідальність за достовірність даних в документах про суму виплат потерпілому. Позивач продовжує щомісячно виплачувати страхові суми в тому розмірі, в якому їх здійснювало підприємство –роботодавець. Позивач зазначає, що відповідно до „Прикінцевих положень” Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” вся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров’я, виплачується цими підприємствами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника –Фондом. Стягнення спірної суми з позивача спричиняє збитки позивачу. Оскільки позивач відшкодував шкоду потерпілому, який її зазнав з вини відповідача, та з вини відповідача виникла недоплата страхових виплат, позивач вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. Як на правові підстави позову позивач посилається на ст. ст. 225, 228 ГК України, ст. ст. 1172, 1191 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує. Відповідач вважає, що відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку є виключно обов’язком Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З метою виконання зазначеного обов’язку Фонд відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування. Одним із джерел фінансування Фонду є внески роботодавців (ч.2 ст. 46 Закону). Відповідно до ч.3 ст. 46 Закону кошти на здійснення страхування від нещасного випадку не включаються до складу Державного бюджету України, а спрямовуються для відшкодування шкоди застрахованим особам та членам їх сімей, тобто державі не заподіюється шкода, так як страхові виплати здійснюються Фондом за рахунок роботодавців. Відповідач зазначає, що виконує свої обов’язки перед Фондом по сплаті страхових внесків і заборгованості по страховим внескам не має. Закон не передбачає право Фонду на звернення до страхувальника (роботодавця) з регресними вимогами щодо відшкодування сплачених Фондом страхових виплат. Витрачені позивачем кошти у вигляді перерахунку страхових виплат не є для позивача шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України.

Відповідач заявив клопотання розгляд справи, призначеної в судове засідання на 25.11.2008р., провести за відсутності представника відповідача, яке господарським судом задоволене.

Розгляд справи відкладався з 06.11.2008р. на 25.11.2008р.

В судові засідання, призначені для розгляду справи, представник позивача не з’явився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань.

В той же час, неявка представника позивача в судові засідання з огляду на наявні в матеріалах справи документи, не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.12.2007р. у справі № 2-3883/2007 за позовом Попадько Леоніда Вікторовича до Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) про перерахунок сум відшкодування шкоди, страхових виплат, стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди та страховим виплатам стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на користь Попадько Л.В. недоплату по щомісячним страховим виплатам за період з 01.10.2004р. по 01.10.2007р. в сумі 3 834, 19 грн.

Судове рішення винесено з огляду на наступні встановлені судом обставини справи.

Попадько Л.В. в період з 01.11.1966р. по 31.12.1987р. працював на різних дільницях РУ ім. К. Лібкнехта підземним прохідником. З 01.01.1988р. Попадько Л.В. прийнято по переводу в шахтобудівельне управління № 2 тресту „Кривбасшахтобуд” підземним прохідником 5 розряду. 11.07.1989р. Попадько Л.В. звільнено з роботи за власним бажанням.

В результаті тривалої роботи в важких та небезпечних умовах праці, в липні 1995р. Попадько Л.В. встановлено професійне захворювання.

За висновком МСЕК, починаючи з 10.07.1995р. Попадько Л.В. первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності на безстроковий термін.

Згідно довідки-розрахунку встановлено, що Попадько Л.В. для визначення розміру відшкодування шкоди було взято середню заробітну плату по професії підземного прохідника по тресту „Кривбасшахтобуд” Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" за січень-квітень 1992р. –9 928 крб. В подальшому, середньомісячний заробіток був відкоригований на коефіцієнти зросту тарифних ставок по підприємству на момент огляду в МСЕК, тобто на 10.07.1995р., визначений розмір відшкодування шкоди з урахуванням 10% втрати професійної працездатності, який неодноразово перераховувався, а з 01.05.2000р. склав 17, 89 грн.

Позивач з 01.04.2001р. призначив Попадько Л.В. та проводив страхові виплати в сумі 17, 89 грн., в подальшому їх коригував.

Однак з 01.04.2001р. страхові виплати повинні були виплачуватися позивачем в сумі 65, 04 грн. та в подальшому перераховуватися на ріст заробітної плати в галузі національної економіки.

Судовим рішенням також встановлено безпідставне заниження підприємством розміру відшкодування шкоди в період до 01.04.2001р., а в зв’язку з цим і виплату відшкодування шкоди після 01.04.2001р. позивачем в заниженому розмірі.

У зв’язку з неправильним призначенням та виплатою страхових сум з 01.10.2004р. по 01.10.2007р. утворилася заборгованість в сумі 3 834, 19 грн.

Згідно ст. 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

На виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.12.2007р. у справі № 2-3883 16.01.2007р. видано виконавчий лист, в якому зазначено, що рішення набрало чинності 20.12.2007р.

Позивач вважає присуджену до стягнення з нього суму своїми збитками, які виникли з вини відповідача, та яку в порядку регресу відповідач повинен відшкодувати позивачу, що і є причиною спору.

Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (надалі –Закон) обов’язок по відшкодуванню шкоди потерпілим на виробництві з 01.04.2001р. покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд соціального страхування від нещасних випадків).

За ст. 1 та ст. 5, підпунктом „в” пункту 1 ст. 21, ч.1 ст. 25, ст.ст. 28, 34 Закону на страховика, яким є Фонд соціального страхування від нещасних випадків, покладено обов’язок повного та своєчасного відшкодування шкоди у разі настання страхового випадку та проведення усіх видів страхових виплат і соціальних послуг.

Закон визначає систему фінансування та джерела коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків (ст. 46 Закону). Одним із джерел фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків є внески роботодавців, які визначаються відповідно до страхових тарифів, диференційованих по галузях економіки (видах економічної діяльності) залежно від класу професійного ризику виробництва, та які встановлюються законом (ст. 47 Закону). Сума страхових внесків до Фонду соціального страхування від нещасних випадків повинна забезпечувати фінансування заходів, спрямованих на вирішення завдань, передбачених статтею 1 Закону; створення відповідно до пункту 9 частини сьомої статті 17 Закону резерву коштів Фонду для забезпечення його стабільного функціонування; покриття витрат Фонду, пов'язаних із здійсненням соціального страхування від нещасного випадку.

Отже, з 01.04.2001р. Фонд соціального страхування від нещасних випадків та його виконавчі дирекції уповноважені Законом на здійснення страхових виплат застрахованим особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Роботодавці приймають участь у фінансуванні Фонду соціального страхування від нещасних випадків та не відповідають окремо перед Фондом у вигляді відшкодування витрат Фонду по кожному страховому випадку.

Спірна сума є сумою недоплати страхових виплат за період з 01.10.2004р. по 01.10.2007р., тобто період, в якому обов’язок її сплатити покладено Законом на позивача, та яка, відповідно, не може бути збитками позивача.

Згідно ч.2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Між тим, позивач не надав належних доказів, як вважає позивач, фактично понесених збитків –доказів оплати спірної суми.

Неправомірним є застосування до спірних правовідносин ст. 1191 ЦК України з огляду на те, що визначальним у спірних правовідносинах є законодавство про страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, яке складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про охорону праці" та інших нормативно-правових актів, та яке, визначаючи страховика, як особу, відповідальну за відшкодування шкоди потерпілому, не передбачає право зворотної вимоги цієї особи до страхувальника.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача у справі.

Позовні вимоги заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові –відмовити.

Суддя                     Л.А. Коваль

Дата підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст. 84 ГПК України, - 01.12.2008р.