донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

27.10.2008
р.
справа №26/69

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка  О.В.

суддів

Діброви  Г.І. , Шевкової  Т.А.

за
участю представників сторін:

від
позивача:

ОСОБА_1
за довіреністю,ОСОБА_2.- особисто,

від
відповідача: від
третьої особи

ОСОБА_3.,
за довіреністю не з"явився,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Макіївка
Донецької області

на
рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

14.08.2008
року

по
справі

№26/69
(Донець О.Є.)

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Макіївка
Донецької області

до
третя особа

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Іділія", м.Макіївка Донецької області
Відкрите акціонерне товариство “Донецькобленерго”,  м. Горлівка Донецької області

про

зобов»язання
підключити електричну установку, стягнення матеріальної шкоди  в
сумі 2670,39 грн. та  моральної  шкоди
в  сумі 25000грн.

ВСТАНОВИВ:

У
березні 2008 року до господарського суду звернувся Суб'єкт підприємницької
діяльності фізична особа-підприємецьОСОБА_2, м. Макіївка Донецької області
(позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
"Іділія", м.Макіївка Донецької області (відповідач) за участю  третьої
особи - Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго, м.
Горлівка Донецької області про усунення
перешкод  в  зайнятті
підприємницькою  діяльністю,
зобов»язав  відповідача підключити  електричну
установку в  електрощітовій,
що  розташова  в
приміщенні  магазину «Іділлія»
за  адресою  м. Макіївка-56, м-н Зелений, д.73,   стягнення
з  відповідача  матеріальної
шкоди в  розмірі 2670,39 грн.
та  моральної  шкоди в
розмірі  25000грн.

В
процесі   розгляду  справи
позивач  неодноразово  змінював
позовні  вимоги   та
останньою  заявою  просив
стягнути  з  відповідача
279000грн. моральної  шкоди,
38306,96грн.  матеріальної  шкоди, які
господарським  судом  були
прийняті  до  розгляду.

Вимоги  щодо
зобов»язання  ВАТ
«Донецькобленерго» перенести
ввідний  автомат на  територію магазину «Татьяна»господарським
судом до розгляду не були  прийняті у
зв'язку з їх невідповідністю приписам ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України.

Рішенням  господарського суду Донецької області від
14.08.08р. позовні  вимоги були  задоволенні
частково,  відповідача  було
зобов»язано  підключити  електроустановку  на
об»єкті   позивача,  в
задоволенні  інших  позовних
вимог  відмовлено.

Позивач,  не погодившись із рішенням  господарського суду, подав апеляційну скаргу,
в якій просить частково скасувати  спірне
рішення господарського суду  та  задовольнити
позовні  вимоги  про
стягнення  матеріальної  та
моральної  шкоди.

В
обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на те, що судом були
порушені норми матеріального    права.

Відповідач
вважає рішення господарського суду Донецької області   законним та обґрунтованим.

Представник  третьої
особи  до  судового
засідання  не  з»явився, про причини  не
явки  судову  колегію
не  повідомив, хоча  був
належним  чином  повідомлений
про  час та  місце
розгляду  справи, через що  судова
колегія вважає  за можливе  розглянути
апеляційну  скаргу  у
відсутності  зазначеної  особи.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду
у повному обсязі.

Заслухавши
пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи із наступного.

Судом  першої
інстанції  правомірно  не
прийняті до розгляду
позовні  вимоги  щодо
зобов»язання  ВАТ
«Донецькобленерго» перенести
ввідний  автомат на  територію магазину «Татьяна», оскільки
вимогами   ст. 22 ГПК України передбачено
лише  зміну  підстави або
предмету  позову,  розміру
позовних  вимог, а   такої процесуальної  дії, як «уточнення  позовних
вимог»не  передбачено,  по
суті  це  є  новими  вимогами, які
можуть  бути  заявлені
у  передбаченому  законом
загальному  порядку.

Позивач  вимагає зобов'язати  відповідача
підключити  електричну  установку в
електрощітовій, що  розташова  в
приміщенні  магазину
«Іділлія»за  адресою  м. Макіївка-56, м-н Зелений, д.73,
посилаючись  на  неправомірне порушення останнім його права
на  отримання електричної  енергії.

Відповідач  проти
позовних  вимог  заперечує,
не  оспорюючи  факту відключення позивача від
електропостачання  06.02.08р.,    посилається на  правомірність
цих  дій  через
не  виконання  позивачем
вимог щодо  укладення  договору
про  сумісне  користування
технологічними  електричними  мережами
з  основним  споживачем -ТОВ «Іділлія».

Як
вбачається  з  матеріалів
справи,  позивач здійснює  підприємницьку  діяльність в частині   приміщення магазину «Іділлія», що  розташований за  адресою м. Макіївка-56, м-н Зелений,
д.73,  власником  якої
він  є.

Відповідно  до
Договору  на  користування
електричною  енергією №1020 від
18.02.02р. третя  особа  здійснює
постачання  електричної  енергії
на  об»єкт  позивача.

Відповідно
до  акту
про  розмежування  балансової приналежності  електромереж №31 від 25.01.02р.
струмоприймачі об'єкту позивача -магазину „Татьяна” живляться від загальної
електромережі магазину „Іділлія” -(із
перемикачем  в електрощитовій
магазину „Іділлія”) (а.с.21 т.1).

В
судовому  засіданні    учасники процесу   підтвердили
вищевказані  обставини.

В
матеріалах справи  є пояснення
третьої   особи   щодо
відсутності  доручення на  відключення
позивача  від  електропостачання.

За
приписами ч.1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію
енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно
до ч.ч.1, 5 ст. 277 ГК України абоненти користуються енергією з додержанням
правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом
Міністрів України.  Відповідальність за
порушення правил користування енергією встановлюється законом.

За приписами
п. 5.15 Правил користування електричною енергією  відносини сторін у разі передачі (транзиту)
електричної енергії регулюються договором про спільне використання
технологічних електромереж або про технічне забезпечення електропостачання.
Передача (транзит) електричної енергії без оформлення такого договору
забороняється.

Зазначені  вимоги
Правил сторонами  виконані  не
були з    причин  відсутності згоди стосовно  умов договору. З  відповідним
позовом  сторони  до
суду  не  звертались.

Відповідно  до
п.7.4.7. Правил,
постачальник  електричної  енергії
зобов»язаний  припинити  постачання
електричної  енергії  у
разі   не укладення  між
суб»єктами  господарювання  договорів, наявність  яких
передбачена  цими  Правилами.

Отже
з  вищенаведених  приписів
вбачається, що вирішення
питання  про  відключення
позивача від  електропостачання   входить
до  повноважень лише третьої  особи,
як  постачальника електричної  енергії. Відповідач  таких
повноважень  не  має, тому  право
позивача  на  отримання
електричної  енергії  за
укладеним  з    енергопостачальником -третьою особою є  порушеним
саме відповідачем.

Таким
чином, судова  колегія  вважає
вірним  висновок  суду
першої  інстанції  про
неправомірність  дій  відповідача
з  відключення  електропостачання  позивачу та
зобов»язання  відповідача  підключити
електроустановку  позивача до  енергопостачання.

Щодо відмови  у
задоволенні  позовних  вимог
про   стягнення  з
відповідача  матеріальної шкоди
в  розмірі 2670,39 грн. та  моральної
шкоди в  розмірі  25000грн., то
судова  колегія також  вважає
вірним  висновок  господарського  суду
в  цій  частині,
з  огляду  на
наступне.

За
приписами ст. 224 Господарського  кодексу
України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов”язання
або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб”єкту, права або законні інтереси якого
порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов”язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно
до ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається:
вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до
вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим
суб”єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов”язання другою
стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов”язання
другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Статтею
33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового
процесу.

За
приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та  гідності фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

За
приписами  ч. 1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже
поняття відповідальності за заподіяну шкоду включає такі складові, як наявність
шкоди, протиправна поведінка (бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний
зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

Обґрунтовуючи  заявлені
вимоги  про   стягнення
моральної  шкоди  позивач
посилається  на  плохе фізичне
самопочуття, особисте  хвилювання,
моральні  страждання як фізичної  особі, а
не  суб»єкту  підприємницької  діяльності. Розмір заявленої до стягнення
моральної шкоди  позивач не  обґрунтував та  не
довів. Отже  заявлені  вимоги
про  стягнення  моральної
шкоди  є  недоведеними, крім того  цей
предмет дослідження знаходиться
поза межами юрисдикції
господарського  суду.

Крім
того, позивач  вимагає  стягнути
матеріальну  шкоду, нанесення  якої
він обґрунтовує необхідністю
придбання ним генератора, дротів, розеток, пального  та
мастил, визначаючи ії розмір в
межах вищенаведених  витрат.

Судова  колегія
вважає  недоведеним факт  нанесення
відповідачем шкоди майну позивача,
такої  обставини при розгляді  справи
не встановлено.

Оскільки  сторони
у  договірних  правовідносинах не  знаходяться, відповідач  не зобов»язаний  постачати
електричну  енергію на  об»єкт позивача, за  збитки
у  розумінні вищевказаних  норм  закону,
які  є
наслідком відсутності
енергопостачання на  об»єкт
позивача, відповідач не    відповідає.

Разом
з тим, неправомірно вимикаючи ввідний
автомат позивача, відповідач повинен відшкодувати завдані цим збитки
позивачу, але  позивачем  не
доведено, що  витрати, які  пов»язані
із  необхідністю  влаштування іншого способу
енергопостачання,  перевищили  вартість енергоспоживання у спосіб, за  яким
позивач  отримував  енергію до
ії  відключення  відповідачем.

Також
позивач  посилається на   необхідність
проведення  робіт по  влаштуванню ЛЕП від ТП-442 до  магазину «Татьяна», витрати через  це
на  будування та  матеріали
вважаючи  це завданими  позивачу збитками.  Судова
колегія  вважає, що  зазначені
витрати    є  особистими
господарськими  витратами  позивача, які
він  здійснює  на
свій  розсуд, змінюючи схему  електропостачання за Договором з третьою
особою.

За
таких підстав    є вірним  висновок
суду  першої  інстанції про
недоведеність вимог  позивача  про
стягнення моральної та  матеріальної  шкоди.

З
урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду
Донецької області від 14.08.08р. у справі №26/69 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору, через що рішення суду слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу-без задоволення.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,
суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Макіївка
Донецької області залишити без задоволення, рішення господарського суду
Донецької області від 14.08.08р. у справі №26/69 - без змін.

Головуючий          О.В.
Стойка

Судді:          Г.І.
Діброва

Т.А.
Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС