ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2008 р.

Справа № 22/122-08-2879

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого                     Андрєєвої Е.І.

Суддів:                              Мацюри П.Ф.,

Ліпчанської Н.В.,

При секретарі                     Юзьковій А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Фурмана М.П., (був присутній у судовому засіданні 04.11.2008р.)

від Другої державної виконавчої служби у Приморському районному управлінні юстиції м. Одеси –Козлова О.А.,

від Головного управління Державного казначейства України в Одеській області –Жихарєвої О.В.,( була присутня у судовому засіданні 04.11.2008р.), Желяскова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП „Одеський морський торговельний порт”

на рішення господарського суду Одеської області від 24.09.2008р.

по справі № 22/122-08-2879

за позовом ДП „Одеський морський торговельний порт”

до 1. Другої державної виконавчої служби у Приморському районному управлінні юстиції м. Одеси

2. Головного управління Державного казначейства України в Одеській області

про стягнення 35 752,61 грн.,

встановив:

28.07.2008р. ДП „Одеський морський торговельний порт” (надалі – Порт) звернулося у господарський суд з позовом до Другої державної виконавчої служби у Приморському районному управлінні юстиції м. Одеси та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про стягнення 35 752,61 грн., з яких 23 910,63 грн. заборгованості, 10 425,03 грн. інфляційних втрат та 1 416,95 грн. –3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.09.2008р. у позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, Порт оскаржив його та в апеляційній скарзі просить скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів послалося на його необґрунтованість та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши позовні матеріали, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно матеріалам справи, постановою державного виконавця Другої державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси 13.07.2006р. відкрито виконавче провадження з виконання вимоги про сплату боргу № у-499, яку видав ПФУ Приморського району м. Одеси 10.05.2002р. про стягнення грошової суми з ДП ОСЗ „Україна” на користь ПФУ Приморського району м. Одеси у розмірі 239 106,25 грн., в які запропоновано боржнику виконати постанову в добровільному порядку в строк до 20.07.2006р., яку боржником виконано не було. У зв’язку з цим постановою Другої державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси № В-13/743 від 20.07.2006р. про стягнення з боржника виконавчого збору було стягнуто з ДП „Одеський судноремонтний завод „Україна” виконавчий збір у розмірі 23 910,63 грн.

Постановою Другого відділу державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси № В-13/743 від 29.09.2006р. про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу ПФУ Приморського району м. Одеси № у-499 закінчено на підставі п.9 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження”, тобто, виконавчий документ повернений без виконання за письмовою заявою стягувача. Пунктом 2 даної постанови визначено, що постанову про стягнення з боржника виконавчого збору вивести в окреме виконавче провадження.

Як вбачається з довідки по зведеному виконавчому провадженню про стягнення боргів з ДП ОСРЗ „Україна” на користь фізичних та юридичних осіб станом на 08.05.2007р.(а.с.11), по виконавчому провадженню № В-13/743 стягнуто з ДП ОСРЗ „Україна” виконавчий збір у розмірі 23 910,63 грн.

Постановою господарського суду Одеської області від 01.12.2006р. по справі № 22/395-06-11389А (а.с.5) скасовані постанова Другого відділу державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси № В-13/743 від 20.07.2006р. про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 23 910,63 грн. та постанова № В-13/743 від 29.09.2006р. про закінчення виконавчого провадження в частині п. 2 про виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2007р. по справі № 22/395-06-11389А здійснено заміну позивача –Державного підприємства „Одеський судноремонтний завод „Україна” на його правонаступника –Державне підприємство „Одеський морський торговельний порт” та залишена без змін постанова господарського суд Одеської області від 01.12.2006р.

Пославшись на безпідставність стягнення вищезазначеного виконавчого збору, ДП „Одеський морський торговельний порт” звернувся з позовом про стягнення з Другого відділу державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси та Головного управління Державного казначейства України в Одеській області 35 752,61 грн., з яких 23 910,63 грн. –стягнутий виконавчий збір, 10 425,03 грн. - інфляційні втрати та 1 416,95 грн. –3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.09.2008р. у позові відмовлено з підстав того, що між позивачем та відділом ДВС не виникли зобов’язання по поверненню коштів, оскільки повернення коштів здійснюється органами Державного казначейства України за відповідним порядком, який позивачем не дотриманий.

Однак з такими висновками місцевого суду судова колегія не може погодитись, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, постановою господарського суду Одеської області від 01.12.2006р. по справі № 22/395-06-11389А, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.08.2007р., було встановлено, що у виконавчої служби не було підстав для стягнення виконавчого збору по виконавчому провадженню № В-13/743 у розмірі 23 910,63 грн., однак який все ж таки був стягнутий.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин, судова колегія вважає обґрунтованими та доведеними доводи позивача про безпідставне стягнення на користь держави виконавчого збору у розмірі 23 910,63 грн.

Відповідно до глави 83 Цивільного кодексу України, положення якої застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події, а також положення якої застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією з сторін у зобов’язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно; особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 3 розділу 1 Порядку повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів (зі змінами та доповненнями), затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002р. № 226, повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України з відповідних рахунків, відкритих в органах Державного казначейства України, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відмовляючи в позові, місцевий суд послався на те, що позивачем не додержаний порядок повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету податків (зборів), а саме, ним не подана відповідна заява, на підставі якої орган, який повинний забезпечувати надходження платежів до бюджету, звертається з відповідним поданням до державного казначейства.

Однак дані висновки суду спростовуються доданим до апеляційної скарги листом позивача за вих. № 020с-2/80 від 22.09.2008р., яким він звертався до Другого відділу державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси з проханням звернутись до Головного управління державного казначейства України в Одеській області з поданням про повернення з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок позивача 23 910,63 грн.

Як вбачається зі штемпелю на даному листі, адресат його отримав 23.09.2008р. Однак відповіді виконавча служба не надала і відповідне подання до Головного управління державного казначейства України в Одеській області про повернення з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок позивача 23 910,63 грн. також не направила.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Головного управління юстиції в Одеській області пояснив, що на даний час Другий відділ державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси ліквідований без правонаступництва, а тому даний лист не міг бути розглянутим. Однак доказів ліквідації Другого відділу ДВС у Приморському районі м. Одеси стороною не надано.

З врахуванням вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд дійшов до передчасного висновку, не вияснив усіх обставин справи, що призвело до постанови незаконного рішення. На підставі п. 2 ст. 103 ГПК України апеляційний суд скасовує рішення місцевого суду та приймає нове, яким позовні вимоги частково задовольняються виходячи з наступного.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено безпідставне стягнення виконавчого збору до державного бюджету, а також те, що позивачем був дотриманий порядок повернення коштів з державного бюджету, однак відповідачами чинилися позивачу перепони для повернення коштів, а також те, що повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державного казначейства України, судова колегія вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України в Одеській області 23 910,63 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 10 425,03 грн. та 3% річних за весь період користування чужими грошовими коштами у розмірі 1 416,95 грн., нарахованих позивачем на підставі ст. 625 ЦК України, то в цій частині вимог у позові відмовляється виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається з зазначеної статті наслідки, передбачені статтею 625 ЦК України, виникають після того, як кредитор звернеться з відповідною вимогою до боржника.

Як зазначалось в постанові вище, ДП “Одеський морський торгівельний порт” звернулось до відділу ДВС з заявою про повернення помилково зарахованих до бюджету коштів тільки 22.09.2008р., тобто вже після подання позову до суду, тому наслідки, передбачені статтею 625 ЦК України, не настали.

Що стосується відшкодування витрат, пов’язаних зі сплатою позивачем державного мита за подання позову та ІТЗ судового процесу, то вони стягуються з державного бюджету на користь позивача пропорційно задоволених вимог, а саме: 239,10 грн. витрат по сплаті держмита та 78,92 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ДП „Одеський морський торговельний порт” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 24.09.2008р. у справі № 22/122-08-2879 скасувати.

Позов ДП „Одеський морський торговельний порт” задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України в Одеській області на користь ДП „Одеський морський торговельний порт” 23 910,63 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, 239,10 грн. витрат по сплаті держмита та 78,92 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Доручити місцевому господарському суду видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційну інстанцію протягом місяця.

Головуючий суддя                                                   Е.І.Андрєєва

Судді:                                                                       П.Ф.Мацюра

Н.В.Ліпчанська