КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2008                                                                                           № 2/298

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Зубець Л.П.

Лосєва А.М.

при секретарі:           Царенко А.М.

За участю представників:

від позивача -не з’явились

відповідача: Петренко Т.С., дов. б/н від 02.08.2008р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватне підприємство "Науково-практичне об"єднання "Реальність"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.09.2008

у справі № 2/298 (Домнічева І.О.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "РіКо"

до                                                   Приватне підприємство "Науково-практичне об"єднання "Реальність"

про                                                  стягнення 6372,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.09.2008р. у справі № 2/298 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства “Науково-практичне об”єднання “Реальність” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгово-промислова компанія “РІКо” 2 634,26 грн. заборгованості, 43,31 грн. пені, 21,08 грн. інфляційних витрат, 5,42 грн. 3% річних, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Приватне підприємство “Науково-практичне об’єднання “Реальність” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2008р. у справі № 2/298 в частині стягнення з відповідача вартості послуг відповідального зберігання майна та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю “Торгово-промислова компанія ”РІКо” в частині стягнення вартості послуг відповідального зберігання майна в розмірі 2 634,26 грн.

Приватне підприємство “Науково-практичне об’єднання “Реальність” надало заперечення на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 18.09.2008р. у справі № 2/298 без змін.

Представники позивача у судове засідання не з’явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача.

Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «РіКо» та Приватним підприємством «Науково-практичне об'єднання «Реальність» було укладено Договір оренди офісних приміщень № 459 від 01.11.07р.

Відповідно до умов Договору позивач передав відповідачеві право користування нежитловим офісним приміщенням № 218, що знаходиться у офісному центрі, розташованому по вул. Новозабарська, 2/6, та належному позивачу на праві приватної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.08р. позивачем було направлено відповідачу Лист про розірвання Договору, відповідно до п. 13.4.1 в зв’язку з порушенням п. 6.9 Договору.

Відповідач листом № 5 від 18.04.08р. не визнав підстав для розірвання Договору, зазначених в листі позивача від 16.04.08р., проте запропонував позивачу розірвати Договір на підставі п. 13.2. Договору оренди з 01.06.08р.

В подальшому, відповідачем було направлено позивачу листа № 6 від 06.05.08р., в якому відповідач зазначив, що в зв'язку з виробничою необхідністю він просить лист №5 від 18.04.08р. вважати недійсним, а Договір не розривати.

Позивач направив відповідачу лист від 07.05.08р., в якому зазначив, що його волевиявлення про розірвання договору залишається в силі, та що позивач задовольняє волевиявлення відповідача про розірвання договору, викладене у листі №5 від 18.04.08р., а задовольнити вимоги листа №6 від 06.05.08р. відповідача позивач вже не має можливості, оскільки між сторонами вже було досягнуто згоди у їх волевиявленнях щодо розірвання Договору, а тому позивач просить відповідача, у відповідності до попередніх домовленостей, звільнити приміщення з 31.05.08р. та пропонує призначити час для огляду приміщення - 12.05.08р. на 10-00.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, (в даному випадку, встановлено п.п. 13.2, 13.3 Договору оренди) або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України стороні, яка одержала пропозицію про зміну або розірвання договору, надається двадцятиденний строк після одержання пропозиції для повідомлення другої сторони про результати її розгляду.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Договір оренди офісних приміщень № 459 від 01.11.07 розірвано з 31.05.08р.

Згідно листа від 19.05.08р. позивач надав відповідачу, за його проханням, можливість звільнити орендовані приміщення від частини майна, а саме відповідачем було здійснено вивіз комп'ютерної техніки, відповідно до переліку зазначеному в листі.

Оскільки останній день дії Договору оренди - «31» травня 2008 року - припадав на вихідний день суботу, відповідач зобов'язаний був звільнити приміщення та винести з нього належне йому майно до понеділка «02» червня 2008 року включно.

Відповідно до ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний або святковий день, дії зобов'язаної особи вважаються виконаними вчасно до закінчення наступного (за таким вихідним чи святковим днем) робочого дня, тобто, - понеділка «02» червня 2008 року.

Як свідчать матеріали справи, відповідач систематично ухилявся від пропозицій позивача по проведенню обстеження приміщення перед його звільненням, як цього вимагає п. 3.4., 3.5., 6.15 Договору, на предмет виявлення його пошкоджень, спричинених Відповідачем за період оренди, та оцінки вартості таких пошкоджень.

Позивач неодноразово звертався до нього із відповідними пропозиціями, про що свідчать листи №102 від 13.05.08р., № 107 від 21.05.08.

Оскільки станом на «03» червня 2008 року Договір оренди припинив свою дію. однак приміщення не оглядалося, - позивач, згідно пунктів 3.3.-3.7. Договору оренди, в присутності третьої сторони, відчинив орендоване приміщення, демонтувавши замок, виявивши у ньому: - офісні меблі та інше майно дрібного побутового користування, належне відповідачеві (акт обстеження приміщення та винесення майна від 03.06.08), - необхідність ремонту внутрішньої стінової площі, вартість якого складатиме 3 500 грн., що підтверджується і Актом виявлених погіршень об'єкту оренди від «03» червня 2008 року, і Актом обстеження приміщення та винесення майна (із переліком такого майна) від 03.06.08 (Копії додаються).

Відповідно до п. 3.4. Договору оренди, в разі, коли при поверненні об'єкту оренди буде виявлено його погіршення, допущене Орендарем, в триденний строк з представників сторін створюється комісія та складається нею Акт про розмір збитків, завданих Орендодавцю внаслідок погіршення Орендарем об'єкту оренди (далі - Акт).

Згідно п. 3.5. Договору оренди, на підставі Акту Орендар зобов'язується протягом семи днів з дня підписання його сторонами, перерахувати Орендодавцю вказану в Акті суму збитків, завданих Орендодавцю.

Від участі у обстеженні приміщення, складанні акту про таке обстеження та винесення майна, відповідач відмовився, а саме не виявивши свого бажання з'явитися до позивача на його запрошення для складання акту.

Відповідно до п. 3.6-3.7 Договору, у випадку відмови Орендаря від участі в складанні та підписанні Акту про розмір збитків комісія створюється з представників третіх осіб та представників орендодавця, а складений ними Акт надсилається Орендарю поштою цінним листом з переліком вкладень або передається кур'єром.

Отримавши вказаний в п. 3.6. даного Договору Акт, Орендар зобов'язаний в п'ятиденний строк підписати його та надіслати Орендодавцю. У випадку не підписання та/чи неповернення другого примірника Акту, такий факт прирівнюється до факту підписання Орендарем Акту та визнання ним розміру завданих збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їхнє відшкодування.

Так, зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивачем було встановлено розмір збитків в сумі - 3 500 грн., що підтверджується Актом виявлених погіршень об'єкту оренди від «03» червня 2008 року, і Актом обстеження приміщення та винесення майна (із переліком такого майна) від 03.06.08р.

Проте позивачем не зазначено, на підставі яких нормативних документів або за участі яких спеціалістів або експертів ним було встановлено саме такий розмір збитків.

Також позивачем не надано документів, що ним було залучено для проведення ремонту певні будівельні або ремонтні організації, та ними було складено кошторис робіт по відновленню приміщення саме на заявлену позивачем для стягнення суму -3 500 грн.

Отже, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення суми збитків 3 500 грн. та нарахованих на цю суму інфляційних витрат, пені та 3% річних, є необґрунтованими.

Враховуючи той факт, що зобов'язання по винесенню речей відповідачем також виконано не було, позивач виніс залишене Орендарем майно власними силами.

Згідно п. 14.1. Договору оренди, залишене відповідачем майно було прийняте на відповідальне зберігання позивачем на строк 30 (тридцять) календарних днів.

Вказані вище обставини підтверджуються Актом обстеження приміщення та винесення майна, складеним за участю третьої сторони та цього ж дня направленим відповідачеві, із переліком майна, яке було винесено та прийнято на відповідальне зберігання, та проханням якнайшвидше вивезти таке майно із приміщення.

У відповідності до пунктів 14.2.-14.3. Договору оренди, вартість відповідального зберігання сторонами погоджено як таку, що дорівнює розміру орендної плати за останній місяць оренди, який, згідно оплаченого відповідачем рахунку-фактури від 13.05.08 за травень 2008 року становить 2 634 грн. 26 коп.

Відповідно до умов Договору, після спливу вказаного 30-денного строку, у випадку відмови від винесення майна, позивач мав право на оприбуткування вказаного майна по ціні, визначеній у акті оцінки майна, особою, що спеціалізується на такій оцінці, та набути права власності на нього. При цьому, витрати по оплаті послуг оцінювача вважалися б витратами відповідача та увійшли б до суми основного боргу (пп. 14.2.-14.3. Договору оренди).

Листом № 24 від 20 червня 2008 року, який було отримано позивачем 23.06.08р., тобто, на 20-й день відповідального зберігання, відповідач звернувся до позивача із проханням повідомити дату можливого вивезення майна.

10 липня 2008 року майно було вивезено відповідачем із приміщення офісного центру за Актом винесення майна, що перебувало на відповідальному зберіганні від 10.07.08р., складеним за участю третьої сторони - працівників МПП "Сигнал" та помічника президента Спілки орендарів і підприємців України з правових питань Петренко Тетяни Сергіївни.

Із отриманням позивачем повідомлення, викладеного відповідачем у Листі № 24 від 20 червня 2008 року та за фактом винесення майна, у відповідача виник обов'язок перерахувати суму, у розмірі 2 634 грн. 26 коп. на поточний рахунок позивача, згідно п. 14.1.1., 14.3. Договору оренди.

Строк для вчинення таких дій у Договорі не вказано, однак, згідно ч.2 ст. 530, ст. 663 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не визначений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у 7-д денний строк від дня пред'явлення вимоги.

Така вимога пред'являлась відповідачеві, як вбачається з листа № 125 від 10.06.08, №136 від 25.06.08 та в подальшому і в інших листах.

Відповідно до п. 14.3. Договору оренди, якщо Орендар виявив бажання забрати залишене ним майно, сума основного боргу та/або плата за відповідальне зберігання, визначена п. 14.1.1. Договору, підлягають перерахуванню на поточний рахунок Орендодавця, після чого майно, не пізніше наступного дня за днем надходження коштів, передається Орендодавцем Орендарю за актом приймання-передачі.

Однак, незважаючи на виявлене відповідачем письмово бажання забрати майно (лист №24 від 20.06.08) та на факт вивезення ним такого майна із приміщення офісного центру, оплата вартості відповідального зберігання майна не надійшла.

Згідно з вимогами ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором, або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1 та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення суми на відповідальне зберігання - 2 634 грн. 26 коп., та нарахованих на цю суму інфляційних витрат, пені та 3% річних, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача завданої йому немайнової шкоди, яка полягала протиправних діях:

1) спробі відповідача передати орендоване приміщення в суборенду (всупереч п. 6.9. Договору оренди), яка, хоч і не могла стати підставою для розірвання договору оренди, однак погіршила довірче ставлення до відповідача, з боку позивача (підтверджується Актом про проведення службового розслідування № 16/04-08 від 16 квітня 2008 року;

2) систематичному порушенні умов договору оренди відповідачем (без урахування порушень умов Договору оренди, що стосуються оплати вартості відповідального зберігання майна та ремонту приміщення)4

3) дискредитації позивача (як колишнього орендодавця) перед клієнтами контрагентами - тощо (ст. 84 ч.2 ГК України). За місяць до припинення дії Договору та протягом місяця, після припинення ним дії, генеральний директор відповідача та її заступник систематично влаштовували з'ясування стосунків із позивачем у коридорах офісного центру та на пункті охорони, проводили відкриту несанкціоновану відеозйомку у вестибюлі офісного центру.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ГПК України, моральна шкода полягає, зокрема у приниженні ділової репутації юридичної особи.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, позивачем не надано доказів, що внаслідок дій відповідача його ділова репутація дійсно постраждала, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми моральної шкоди.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного підприємства “Науково-практичне об’єднання “Реальність” не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва у справі № 2/298 від 18.09.2008р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Науково-практичне об’єднання “Реальність” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва у справі № 2/298 від 18.09.2008р. без змін.

Матеріали справи № 2/298 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Лосєв А.М.