ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 листопада 2008 р.

№ 43/173

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Заріцької А.О.

розглянувши

касаційну скаргу

ДПІ у Печерському р-ні м. Києва

на постанову

від 22.02.2008 р. господарського суду м. Києва

та ухвалу

від 30.05.2008 р. господарського суду м. Києва

у справі

№ 43/173 господарського суду м. Києва

за заявою боржника

ТОВ "МІРРА-С", м. Київ

про

банкрутство

арбітражний керуючий

Кандаурова А.П.

в судовому засіданні взяли участь представники:

ДПІ у Печерському р-ні м. Києва

Москальова Г.С., довір.

та ліквідатор банкрута

Кандаурова А.П.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.02.2008 р. за заявою боржника –ТОВ "МІРРА-С" було порушено провадження у справі № 43/173 про його банкрутство в порядку ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду м. Києва від 22.02.2008 р. (суддя Пасько М.В.) визнано ТОВ "МІРРА-С" банкрутом відповідно до ст. 51 Закону про банкрутство та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кандаурову А.П. та зобов'язано ліквідатора вчинити певні дії, зокрема подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання боржника банкрутом.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.05.2008 р. (суддя Пасько М.В.) затверджено наданий суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута станом на 30.05.2008 р., ліквідовано банкрута –ТОВ "МІРРА-С" як юридичну особу в зв'язку з банкрутством та припинено провадження у справі.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, ДПІ у Печерському р-ні м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду м. Києва від 22.02.2008 р. і ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2008 р. та припинити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме ст. ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) та ст. ст. 1, 23, 51 Закону про банкрутство.

Проаналізувавши наявні матеріали справи та подані матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності припинення касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, виходячи з наступного.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 12 Закону України “Про судоустрій України”, згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Стаття 107 ГПК України передбачає, що касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Між тим, у відповідності до ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (тобто особливостей процедури банкрутства).

Отже, в силу приписів ст. 41 ГПК України положення ст. 107 цього Кодексу підлягають застосуванню з урахуванням особливостей процедури банкрутства.

Касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, передбачені цим Кодексом та Законом про банкрутство (ч. 3 ст. 11113 ГПК України).

Таким чином, в силу особливостей процедури банкрутства (ст. 41 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Враховуючи те, що у справах про банкрутство, окрім судових рішень у формі ухвал, в одному випадку, у разі визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, виноситься постанова, оскарження такої постанови відбувається з урахуванням особливостей, передбачених Законом про банкрутство.

Відтак, касаційну скаргу на постанову про визнання боржника банкрутом, а також на ухвалу про припинення провадження у справі у зв'язку з затвердженням звіту ліквідатора банкрута і ліквідаційного балансу можуть подавати тільки учасники справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону про банкрутство кредитори мають право заявити свої претензії до боржника, який ліквідується, в місячний строк з дня публікації оголошення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом.

Вказаний строк на звернення кредиторів з грошовими вимогами до боржника є присічним.

Правові наслідки пропуску цього строку визначені у ч. 5 ст. 31 Закону про банкрутство, положення якої передбачають, що вимоги конкурсних кредиторів, що не заявлені або заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, - не розглядаються і вважаються погашеними.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в газеті "Голос України" від 27.02.2008 р. за № 38 надруковано відповідне оголошення про визнання боржника –ТОВ "МІРРА-С" банкрутом (а.с. № 49). При цьому, в даному оголошенні зазначено, що кредитори можуть заявити свої претензії (вимоги) до боржника протягом місяця.

З дня публікації відповідного оголошення в офіційних друкованих органах вказані в ньому відомості набувають загальновідомого значення.

Втім, з матеріалів справи вбачається, заявник касаційної скарги –ДПІ у Печерському р-ні м. Києва не звернувся з грошовими вимогами до банкрута в порядку, встановленому ст. 51 Закону про банкрутство.

Більш того, на запит ліквідатора банкрута ДПІ у Печерському районі м. Києва листом від 20.03.2008 р. №9643/10/24-24 повідомила про відсутність станом на 18.03.2008 р. заборгованості банкрута перед бюджетом з податків та зборів (а.с. № 53).

Також, призначаючи касаційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва до розгляду, ухвалою від 15.10.2008 р. Вищим господарським судом України було зобов'язано заявника касаційної скарги надати суду докази набуття статусу учасника справи про банкрутство (кредитора), зокрема, докази заявлення грошових вимог до боржника.

На виконання вимог суду ДПІ у Печерському районі м. Києва надано копію заяви про визнання її кредитором, подану до суду першої інстанції 01.08.2008 р., тобто з пропуском строку, встановленого ч. 3 ст. 51 Закону про банкрутство, та після припинення провадження у справі.

У відповідності до абз. 22 ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (кредитори, боржник), арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що вищевказаний перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство названа стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених Законом про банкрутство, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Однак, інші випадки участі органу державної податкової служби у справі про банкрутство платника податків Законом про банкрутство не передбачені. Отже, орган державної податкової служби не віднесений чинним законодавством до інших, окрім кредиторів, учасників справи про банкрутство.

Таким чином, ДПІ у Печерському р-ні м. Києва не набула статусу учасника справи про банкрутство.

У зв'язку з чим, вказана особа позбавлена можливості оскаржити постанову про визнання боржника банкрутом та ухвалу про припинення провадження у справі.

За таких обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження у справі про банкрутство за касаційною скаргою неучасника такої справи не може бути здійснене, тому підлягає припиненню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 12 Закону України "Про судоустрій України", ст. ст. 1, 23, 51 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. ст. 41, 80, 107, 1115, 1117, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Припинити касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у Печерському р-ні м. Києва на постанову господарського суду м. Києва від 22.02.2008 р. та ухвалу господарського суду м. Києва від 30.05.2008 р. у справі № 43/173.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

А.О. Заріцька