Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2008
р.
Справа № 35/63-08

Колегія суддів у складі:

головуючого судді    Шевель О.В.,

судді    Афанасьєва В.В.

судді   Бухана А.І.

при
секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників сторін:

за участю представників сторін:

позивача -ОСОБА_1.-
підприємець, ОСОБА_2 -дов.,

відповідача -Чобота О.А.
- ліквідатор

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№
2334Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від
19.09.2008 року по справі № 35/63-08

за позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Люботин Харківської
області

до Приватного
сільськогосподарського підприємства «Перше Травня», с. Мізяки Валківського
району Харківської області

про стягнення 454 941,23 грн.

встановила:

Позивач, СПД ФО ОСОБА_1, звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив
стягнути з відповідача на свою користь 357424,16 грн. основного боргу за
договором поставки № 23 від 10.01.2007 р., 285227,17 грн. компенсації, 13538,11
грн. штрафних санкцій, 12880 грн. плати за вчинення виконавчого напису, шляхом
звернення стягнення на майно відповідача згідно з наданим позивачем переліком,
на загальну суму балансової вартості цього майна у розмірі 220160,23 грн., на
незавершене виробництво у рослинництві на суму балансової вартості 138785,07
грн., а саме - посіви озимини під урожай 2008 р. на площі 408 га та на інше
майно, що належить відповідачу. Також позивач просив покласти на відповідача
судові витрати по даній справі, в тому числі 30000 грн. витрат на отримання
правової допомоги адвоката.

Відповідач, ПСП «Перше Травня», проти позовних вимог заперечував,
з підстав, зазначених у відзиві. Під час розгляду справи у суді першої
інстанції представником відповідача були заявлені клопотання про зупинення
провадження по справі у зв'язку з відкриттям процедури банкрутства відносно
відповідача та про відкладення розгляду справи.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19 вересня
2008 року по справі № 35/63-08 (колегія суддів у складі: головуючого судді
Шведа Е.Ю., суддів Тихого П.В. та Інте Т.В.) у задоволенні клопотань
відповідача про зупинення розгляду справи та про відкладення розгляду справи
відмовлено.  Позов задоволено
повністю.  Стягнуто  з відповідача на   користь позивача 357424,16  грн. основного боргу, 285227,17   грн. компенсації, 13538,11  грн. штрафних санкцій, 12880  грн. за вчинення виконавчого напису,   за
рахунок   майна   боржника, а
саме:  зерна   озимої
пшениці  врожаю  2008
року,  сільськогосподарської   техніки , що   належить
боржнику  трактор Т-150 К,  придбаний
у  2001 році, трактор Т-150
К,  придбаний  у
2006  році,  борона
Диметра,  придбана  у
2002  році,  бурячний
комплекс, придбаний   у  2002
році,  косарку  придбану
у  2003  році,
сіялку  СУПН,  придбану
у  2003   році, культиватор придбаний  у  2005  році,
в  разі   недостатності  зазначеного
майна, також   і   на
інше   майно   що
належить  відповідачу. З
відповідача на користь позивача також стягнуто 30000,00 грн. витрат на послуги
адвоката, 6690,07 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу.

Відповідач з даним рішенням місцевого господарського суду не
погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 19 вересня 2008 року по справі № 35/63-08 та залишити
позов без розгляду. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення
місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при
прийнятті оскаржуваного рішення, невідповідність рішення суду фактичним
обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, відповідач стверджує, що у суді першої інстанції він лише частково
визнавав суму позову - у розмірі 137654,06 грн., тоді як господарським судом в
оскаржуваному рішенні зазначено, що представник відповідача проти позову не
заперечує. Судом не у повній мірі враховані здійснені відповідачем платежі, не
витребувані оригінали доданих до позову документів, безпідставно відмовлено
відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку
з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Відповідач стверджує, що
позовна заява позивача повинна бути залишена без розгляду на підставі ст. 81 ч.
1 ГПК України, оскільки обидва уточнення до неї підписані представником на
підставі довіреності, що не засвідчена нотаріально.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем у судове
засідання 27 жовтня 2008 року надано розрахунок суми боргу, згідно з яким сума
основного боргу відповідача перед позивачем складає 169654,06 грн. та відомості
про майно, яке належить ПСП «Перше Травня»на праві власності станом на 25
квітня 2008 року.

Позивач проти вимог апеляційної скарги заперечує, оскаржуване
рішення вважає законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а
апеляційну скаргу відповідача без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу
позивач зазначає, що судом були повно та всебічно досліджені усі фактичні
обставини справи та зроблені вірні висновки про наявність у відповідача боргу
перед позивачем. Позивач заперечує щодо того, що судом безпідставно відмовлено
у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки
справа розглядалася тривалий час та відповідач мав можливість ознайомитись з
усіма матеріалами справи, Що ж стосується повноважень представника позивача
-сам підприємець стверджує, що він особисто приймав участь в усіх судових
засіданнях, самостійно підтримував вимоги позову, в тому числі і його
уточнення. Позивачем долучено до матеріалів апеляційного провадження
нотаріально посвідчену копію довіреності на свого представника та в суді
апеляційної інстанції підтримано вимоги позовної заяви і заперечень на
апеляційну скаргу.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач
визнав, що ним дійсно не було враховані платежі на 50000 грн. та надано
розрахунок суми основного боргу, згідно з яким сума основного боргу відповідача
перед позивачем складає 274255,26 грн.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній
скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судових засіданнях
повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим
доказам, колегією суддів встановлено наступне:

10   січня  2007
року   між   позивачем
та   відповідачем  було
укладено   договір   поставки
№ 23,  відповідно   до
умов п. 1.1. якого позивач
зобов'язався   поставити   у
власність     відповідача  нафтопродукти на   умовах, зазначених у договорі, а  відповідач
зобов'язався  прийняти   та
оплатити   їх на умовах, в кількості,
по номенклатурі, цінам і строкам поставки, згідно з умовами договору.

08 червня 2007 року сторони уклали   до
вищевказаного   договору    додаткову
угоду № 1,  відповідно до якої
сторони визнали, що заборгованість відповідача    перед
позивачем  становила  208815,55
грн., яку покупець зобов'язувався сплатити в строк до 15 липня 2007
року. Відповідна додаткова угода підписана належними представниками обох
сторін, вона не визнана у встановленому законом порядку недійсною, а тому
колегія суддів вважає, що твердження відповідача щодо непідтвердження суми по
даній додатковій угоді відповідними накладними на поставку є безпідставними,
оскільки факт наявності боргу у розмірі 208815,55 грн. станом на 08 червня 2007
року підтверджено належними доказами.

Після підписання вказаної додаткової угоди позивачем на адресу
відповідача здійснено поставку товару в межах договору поставки на загальну
суму 290379,71 грн., що підтверджено як залученими до матеріалів справи
довіреностями на отримання товару та накладними на поставку товару за період з
30 червня 2007 р. по 26 листопада 2007 р., так і відповідними розрахунками як
позивача, так і відповідача.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що в межах договору
поставки № 23 позивачем на адресу відповідача здійснено поставку нафтопродуктів
на загальну суму 499195,26 грн., з яких відповідачем оплачено 225000 грн. На
відповідну суму оплати відповідачем надано платіжні доручення та цей факт
визнаний позивачем у суді апеляційної інстанції.

У зв'язку з вищезазначеним, станом на дату прийняття оскаржуваного
рішення, заборгованість відповідача перед позивачем складала 274195,26 грн.
(499195,26 грн. -225000 грн.= 274195,26 грн.).

Умовами договору поставки передбачено, що оплата отриманого товару
здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок
постачальника у розмірі 100% передоплати, але не пізніше 3-х банківських днів з
моменту поставки товару.

Враховуючи порушення відповідачем передбачених договором строків
оплати товару, з урахуванням приписів ст. 526, 530 ЦК України, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 274195,26
грн. основного боргу за договором поставки є обґрунтованими та такими, що
правомірно задоволені місцевим господарським судом.

В іншій частині позовних вимог по основному боргу (в частині
стягнення з відповідача 83228,89 грн. основного боргу, а саме: 357424,16 грн.,
що стягнуті за рішенням суду -274195,26 грн., що підлягають задоволенню)
позовні вимоги є необґрунтованими, та у їх задоволенні має бути відмовлено,
оскільки ані позивачем, ані судом першої інстанції не були враховані всі
платежі, що здійснені відповідачем, а також у розрахунку сум боргу допущені
описки та арифметичні помилки в підрахунках.

З урахуванням положень ст.ст. 610-612 ЦК України та п.п. 5.2, 5.3
договору підряду позивачем заявлено до стягнення, а місцевим господарським
стягнуто 285227,17 грн. компенсації, 13538,11 грн. штрафних санкцій (пені).

Аналіз положень укладеного між сторонами договору (п. 5.2, 5.3)
дає підстави вважати позовні вимоги у цій частині обґрунтованими та такими, що
правомірно задоволені місцевим господарським судом, оскільки:

нарахування пені здійснено позивачем у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення. При цьому, перевіркою наданих позивачем
розрахунків встановлено, що суми здійснених відповідачем оплат та допущені
арифметичні помилки при розрахунку суми основного боргу не вплинули на
правомірність розрахунків пені, оскільки позивач здійснював нарахування пені із
суми основного боргу, меншої, ніж ним було заявлено до стягнення.

Що ж стосується нарахування сум компенсації у розмірі 285227,17
грн., колегія суддів зазначає, що нормами ст. ст. 6,  627 ЦК України встановлено, що сторони є
вільними в укладанні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог
цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,
вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від
положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Таким чином, як вважає колегія суддів, вільним волевиявленням сторін до
умов договору було включено положення про сплату компенсації у розмірі 1% від
суми поставки за кожен день прострочення, та оскільки відповідний пункт
договору не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, підстав для
відмови у задоволенні   позовних вимог у
цій частині колегія суддів не вбачає. При цьому, перевіркою наданих позивачем
розрахунків також встановлено, що суми здійснених відповідачем оплат та допущені
арифметичні помилки при розрахунку суми основного боргу не вплинули на
правомірність розрахунків компенсації, оскільки позивач здійснював нарахування
компенсації із суми основного боргу, меншої, ніж ним було заявлено до
стягнення.

Матеріали справи свідчать, що 18 червня 2007 року сторонами по
даній справі  на   забезпечення   виконання
договору   поставки  № 23
був   укладений   договір
застави   зернових   культур,
що  був   зареєстрований  за
реєстровим  номером  1172
та  посвідчений   приватним
нотаріусом  Харківського  міського
нотаріального  округу  ОСОБА_3

У   зв'язку   з
відмовою  відповідача  від
належного  виконання   договору,
позивач   був   змушений
звернутися   до   нотаріуса
за  вчиненням   виконавчого
напису  за   договором
застави,  за   що
сплатив   за   вчинення
виконавчого  напису   гроші
в  сумі  12880
гривень,  але, як встановлено в
подальшому,   на час виконання напису
нотаріуса відповідна продукція була відсутня. Сума у розмірі 12880 грн.,
заявлена позивачем до стягнення у даному судовому провадженні, пов'язана з
предметом спору, а тому колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом
така сума була правомірно задоволена.

Окрім   того ,  позивач
просить  суд  стягнути
з  відповідача  на
свою   користь  витрати
за   адвокатські   послуги
у  розмірі 30000,00 грн.,   мотивуючи
свої вимоги тим,  що  між
позивачем   та  адвокатом
ОСОБА_2  було  укладено
договір  про  надання
юридичної  допомоги,
відповідно   до   якого
останній   отримав   від
позивача   грошові   кошти
у  розмірі 30000,00 гривень, що
підтверджується видатковим касовим ордером № 0004 від 10.03.2008р.

За таких обставин, та враховуючи, що в матеріалах справи містяться
докази того, що ці витрати понесені саме за розгляд даної справи, що ОСОБА_2.
дійсно має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, а також,
враховуючи положення ст. ст. 44, 49 ГПК України та співрозмірність витрат на
послуги адвоката, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що вимога позивача в частині стягнення 30000,00 грн. за надання
юридичної допомоги адвокатом обґрунтована, а тому підлягає задоволенню.

Що ж стосується тих обставин, що відповідач знаходиться в
процедурі банкрутства, колегія суддів зазначає, що відповідне не може бути
підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач,
відповідно до матеріалів справи та положень Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є конкурсним
кредитором, оскільки борг у відповідача перед позивачем виник до порушення
провадження у справі про банкрутство та введення мораторію (до 25.04.2008 р.),
суми штрафних санкцій та компенсації також нараховані до вказаного періоду,
позивач у встановленому вищенаведеним Законом порядку звернувся з грошовими
вимогами до боржника у справі про банкрутство та його вимоги станом на дату
прийняття оскаржуваного рішення не були розглянуті.

Що ж стосується тверджень відповідача, що позовна заява повинна
бути залишена без розгляду, оскільки уточнення до неї підписані представником
згідно з довіреністю, що не засвідчена нотаріально, колегія суддів зазначає, що
як вбачається із позовної заяви, вона підписана безпосередньо підприємцем.
Уточнення ж до позовної заяви дійсно підписані представником підприємця, разом
з тим, як вбачається із матеріалів справи, сам позивач постійно був присутнім
як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, безпосередньо
підтримував свої позовні вимоги та засвідчував належність повноважень свого
представника. Крім того, довіреність на представника засвідчена печаткою
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1., а в подальшому
довіреність на представництво інтересів позивача була посвідчена нотаріально.
Усі вищенаведені обставини у їх сукупності не дають підстав для визнання
тверджень відповідача з цього питання обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з вимогами позивача
та висновками суду щодо стягнення сум боргу за рахунок майна відповідача,
оскільки предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів за неналежне
виконання умов договору підряду, яким було передбачено грошові розрахунки, а не
за рахунок майна. За таких підстав, а також враховуючи порушення відносно
відповідача справи про банкрутство та особливості процедури визнання грошових
вимог, рішення суду в частині стягнення заборгованості за рахунок майна
відповідача є безпідставним, та вимоги позивача у цій частині задоволенню не
підлягають.

Що ж стосується відмови у задоволенні клопотань відповідача про
відкладення розгляду справи та про зупинення провадження по справі -колегія
суддів не вбачає підстав для визнання висновків суду у цій частині рішення
необґрунтованими, оскільки відмова у задоволенні цих клопотань мотивована як
нормами чинного законодавства, так і фактичними обставинами справи.

Враховуючи вищенаведене,  та
керуючись ст. ст.  99, 101, 102, п.4 ст.
103, п. 1, 4 ст. 104, ст.ст. 105, ГПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 19 вересня
2008 року по справі № 35/63-08 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

«У задоволенні
клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити.

У задоволені
клопотання відповідача про зупинення розгляду справи відмовити.

Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства «Перше Травня»(Харківська область Валківський
район с. Мізяки вул. Нова, 8 п/рахунок 748 в Харківській філії ВАТ
«ВіЕйБіБанк», МФО 350620, Код 30760412) на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ід. номер НОМЕР_1 рахунок НОМЕР_2
в КБ «Приватбанк», ГРУ м. Харків, МФО 351533) 274195,26 грн. основного боргу,
285227,17 грн. компенсації, 13538,11 грн. пені, 12880 грн. за вчинення
виконавчого напису, 30000 грн. витрат на оплату послуг адвоката, 5858,41 грн.
держмита та 103,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

В іншій частині (в частині стягнення 83228,89 грн. основного боргу
та стягнення всієї суми боргу за рахунок майна відповідача) у задоволенні
позову відмовити.

Стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ід. номер НОМЕР_1рахунок НОМЕР_2 в КБ «Приватбанк», ГРУ м.
Харків, МФО 351533) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства
«Перше Травня»(Харківська область Валківський район с. Мізяки вул. Нова, 8
п/рахунок 748 в Харківській філії ВАТ «ВіЕйБіБанк», МФО 350620, Код
30760412) 416,14 грн. держмита, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському
суду Харківської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя
Шевель
О.В.

суддя
Афанасьєв В.В.

суддя
Бухан А.І.