ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.11.08 р.
Справа № 29/220

Господарський суд Донецької області
в складі головуючого судді Джарти
В.В.

При
секретарі  суднового
засідання
Бєліковій Н.А.

за участю:

Представників сторін:

від позивача   не з»явився

від відповідача   ОСОБА_1 - особисто

Розглянув у відкритому судновому
засіданні справу:

За позовом  Комунального підприємства «Житлове
підприємство «Городок» м. Шахтарськ

До відповідача Приватного
підприємця ОСОБА_1 м. Шахтарськ

про стягнення заборгованості в сумі
1940,49 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство «Житлове
підприємство «Городок» м. Шахтарськ (власник) звернулось до господарського
судові Донецької області з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1 м.
Шахтарськ (співвласник) про стягнення заборгованості в сумі 2191,32 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на договір № 20 від 01.08.2003р. про спільне володіння, акт звірки,
договір купівлі-продажу приміщення від 05.05.2001 р.

Під час розгляду справи позивачем
було надано копію статуту та копії рахунків, які виставлялись для сплати
відповідачем.

Відповідач проти позову заперечує,
посилаючись на те, що позивач не виконує умови договору. Крім того, зазначив,
що надіслав заяву про розірвання договорові як того вимагає п. 14 договору,
але, на думку відповідача, його заяву було залишено без розгляду. Також
пояснив, що їм  був отриманий екземпляр
договору № 6 від 02.01.2007р., який не був їм підписаний, тому немає підстав
для стягнення заборгованості, яка склалася в 2007-2008 рр.. Щодо претензії, яка
була спрямована на адресу відповідача на суму 176,40 грн., то вона була їм
сплачена, що підтверджується протоколом судового засідання від 14.10.2008 р. та
копією квитанції про сплату.

Під час розгляду справи, позивач у
порядкові ст. 22 ЦПК України, надав заяву про зменшення позовних вимог, у
зв'язку з перерахунком тарифів, що підтверджується  наданим до матеріалів справи документами.
Приймаючи до уваги вищезазначену заяву, суму складає  1940,49грн.

Крім того, клопотання щодо фіксації
суднового процесу сторони не заявляли, у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосування засобів технічної фіксації суднового процесу
у  відповідності до статті 81-1 ЦПК
України.

Суд розглядає остаточні вимоги
позивача.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників сторін суд встановив:

Оцінивши Договір, з якого виникли
цивільні права та обов'язки, суд дійшов висновку, що укладена між сторонами
угода за своїм змістом та своєю правовою природою є  складним договором, який вміщує в собі
елементи договорів побутового замовлення та надання послуг, який підпадає під
правове регулювання норм статей 4, 335-337, 339-342,  346, 347 ЦК УРСР, оскільки до договорів
побутового замовлення застосовуються загальні правила договорів підряду та
статей 901-907 ЦК України, застосування яких можливе на підставі пунктові 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України -через продовження існування
після 01.01.04 долі рядок дії Договорові, а також взаємних прав та обов'язків
сторін.

Між позивачем  (Власник) та відповідачем (Співвласник)
укладено договір № 20 від 01.08.2003 р. про спільне володіння (далі - Договір).
Договір укладено без додаткових угод та протоколів розбіжностей.

Таким чином, у силу статті 4, 348
ЦК УРСР, статей 901  ЦК України, а
також  п. 7 Договору, Власник
зобов'язався виконувати роботи по обслуговуванню будинка (сантехнічні,
електромонтажні та теслярські роботи) з матеріалів Співвласника, а Співвласник,
який володіє на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 05.05.2001
р., приміщенням у будинку 25 по вулиці Кірова в місті Шахтарськ, площею 98 м2,
зобов'язався своєчасно оплачувати Власникові власну частину відшкодування
загальних витрат Власника на утримання житлового будинку.

Співвласник зобов'язаний сплачувати
Власнику відповідну частину експлуатаційних витрат в терміни встановлені
договором.  Власник має право при
несплаті Співвласником відповідної частини експлуатаційних витрат  з утримання будинку та прибудинкової території
в строки, зазначені договором стягувати пеню в розмірі 1% за кожний день
прострочи, але не більше 100% від загальної суми заборгованості. Пеня
стягується  безакцептним шляхом.

Пунктом 4 встановлено, що оплата
здійснюється до 25 числа щомісячно з передплатою, шляхом надання платіжного
доручення, яке має бути надано в руки або запитувати про необхідну суму для
сплати телефонним шляхом. Сума витрат, яка підлягає оплаті Співвласником на
момент укладення договору складає 0,25грн. за м2. (п.2 Договору).

Згідно з п. 3 договору, вартість
експлуатаційних витрат буде мінятися протягом року по мірі росту цін на
матеріали, сировину, паливо, електроенергію та інші послуги. Рахунки будуть
виставлятися по новій вартості без попереднього узгодження з відповідачем.

Відповідно до п. 13 договору,
договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє постійно.

На виконання умов договору
позивачем здійснювались послуги, обумовлені договором № 20 від 01.08.2003 р.,
та виставлялись відповідачу рахунки. Всього позивачем було виставлено рахунків
за період з  01.10.06року по 01.09.08р.
на загальну суму 2191,32 грн., а під час судового розгляду перерахована і
складає з 1940, 49грн., яку позивач й просить стягнути з відповідача.

З пояснень відповідача вбачається,
що позивачем була направлена претензія № 10 від 30.01.2007року, згідно якої,
заборгованість станом на 01.01.07 року складала 176,40 грн., з попередженням
якщо протягом 30днів, оплата не буде здійснена, справу буде розглядати
господарський суд.

Відповідач сплатив суму, яка була
зазначена в претензії в повному обсязі, про що свідчить копія квитанції від
13.02.07 року, яка є в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
позивачем не вірно зазначено період виникнення заборгованості. Згідно
документів, які маються в матеріалах справи, а саме: перерахунок тарифів за
періоди:  січень 2007 по серпень 2007 та
з вересня 2007 р. по вересень 2008 р. та претензія, в якій було зазначено, що
станом на 01.01.07р. заборгованість складає
176,40 грн., яка пізніше була сплачена, тому спірний період є вірним,
вважаючи його з січня 2007 р. по вересень 2008 року.

Згідно зі ст. 193 Господарського
кодексові України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до законові, інших правових актів, договорові, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що в певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527
Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок та
зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до розумів договору,
цього Кодексові та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи
та пояснень відповідача, позивачем  було
направлено на адресу відповідача - ПП ОСОБА_1 екземпляр договору № 6 від
02.01.2007 р. про спільне володіння для його підписання.

Коли саме і яким чином договір був
надісланий, позивач чіткої відповіді не надав, про що свідчить протокол
судового засідання від 04.11.08р., тому термін, протягом якого відповідач мав
надати відповідь не визначена. Але як вбачається з пояснень відповідача, єю
було надано відповідь в той саме день, коли й був отриманий екземпляр договору,
тобто 13.02.07року.

Отримавши, екземпляр договору,
відповідач  направив листа № 5 від
13.02.2007року з вимогою про розірвання договору № 20 від 01.08.03року, у
зв'язку з тим, що позивач не належним чином виконував умови договору, її
неодноразові звернення на усунення неполадок були залишені позивачем без
розгляду, про що свідчать копії листів з доказом про вручення представникам
підприємства позивача та додавши копію товарного чеку № 928 про виконання
робіт, які мали бути виконані позивачем, за власні кошти.

Крім того, відповідач відмовилась
від підписання нового договору № 6 від 02.01.2007 року, про що мається  відмітка на екземплярі відповідача та який
був повернутий підприємству позивача.

Листом  № 12 від 23.03.2007 р. відповідач вдруге
повідомив про розірвання договору № 20 від 01.08.2003 р., але відповіді не
отримав.

Під час розгляду справи (протокол
судового засідання від 04.11.08р), позивач зазначив, що дійсно отримував
вищевказані листи про розірвання договору, але з яких-то підстав відповіді не
надав.

Як зазначено п. 14 спірного договору,
сторона-ініціатор зобов”язана повідомити іншу сторону в строк не менш як за 15
календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договорові допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного
порушення договорові другою стороною та в інших випадках, встановлених
договором або законом. (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Частиною 3 статті 651 ЦК України
встановлено, що в разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір
є відповідно розірваним або зміненим.

Як встановлено судом, відповідач
направивши на адресу позивача два листи, а саме: № 5 від 13.02.2007р. та  № 12 від 23.03.2007 р. з вимогою розірвати
договір № 20 від 01.08.2003 р., вважав його розірваним з 01.03.2007 р., з
урахуванням 15 календарних днів, як того вимагав п.14 спірного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію
укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Вимоги позивача не підлягають
задоволенню з огляду на наступні підстави.

Пунктом 1 ч. 4 прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01.01.04р.,
встановлено, що він застосовуються до правовідносин, які виникли після набрання
ним чинності, щодо відносин які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов”язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. На підставі
зазначеного при розгляді справи судом застосовуються положення Цивільного
кодексу України (у редакції 2004р.).

Відповідачу на праві власності
належить вбудоване нежиле  приміщення
загальною  площею 98 м2., що розташоване
за адресою: 86211, Донецька область,  місто
Шахтарськ, вулиця Кірова, 25

Згідно п. 1.1. Статуту підприємство
позивача утворено Шахтарською міською радою і існує як підприємство комунальної
власності.

Предметом діяльності якого є
забезпечення на належному рівні експлуатації житлового фонду міської
комунальної власності, ефективного використання та застосування права
комунальної власності територіальної громади міста, передбаченого ЗУ „ про
місцеве самоврядування в Україні”, облік та забезпечення належної експлуатації
житла, іншого майна та май          нових
комплексів міської комунальної власності з метою задовільнення
соціально-економічних інтересів та потреб територіальної громади міста
Шахтарськ (а. 1, розділ 2 Статуту)

Відповідно до вимог Закону України
“Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне
внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових
територій” встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або
орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності сплачують
комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку
відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на
утримання прибудинкової території. Обов'язковою умовою договорів на надання
комунальних послуг та утримання прибудинкових територій є забезпечення зобов'язань
відповідно до чинного законодавства.

Статтею 1 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги” визначено, що утриманням будинків і прибудинкових
територій є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної
чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації таабо ремонту жилих та
нежилих приміщень, будинків, споруд, комплексів будинків і споруд, а також,
утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог
нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Пунктом 2 ст. 14 закону України
„Про житлово-комунальні послуги”, ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги
з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і
затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування
відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно із ст. 19 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги”, відносини між учасниками договірних відносин
у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Нормативною основою регулювання
господарських відносин в сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг
між їх виробниками, виконавцями і споживачами, є Закону України “Про
житлово-комунальні послуги”, який набрав чинності з 1 січня 2005 року.

Прикінцевими положеннями Закону
України “Про житлово-комунальні послуги” встановлено, що договори про надання
житлово-комунальних послуг, укладені до набрання чинності цим Законом, мають
бути приведені у відповідність із ним до 1 січня 2006 року. Договори, що не
приведені у відповідність із цим Законом у зазначений строк, втрачають
чинність.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 12.07.05р. № 560 було затверджено Типовий договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Позивачем до матеріалів справи не
надано доказів укладання з відповідачем до січня 2006 року договору або
спонукання у судовому порядку до укладання договору на участь відповідача у
розрахунках за утримання будинку, прибудинкової території та оплат комунальних
послуг.

У позовній заяві, позивач
посилається на невиконання відповідачем зобов'язань саме за договором № 20 від
01.08.03р.

Статтею 598 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі
на підставах, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 651 ЦК України
встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно п. 2 ст. 653 ЦК України, у
разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

В даному випадку умовами
вищевказаного Закону чітко визначено строк до якого договори повинні бути
приведені у відповідність з ним, та наслідки не переукладення договорів у
відповідності із Законом, а саме, втрата чинності.

У зв'язку з чим, суд дійшов
висновку, що зобов'язання між позивачем та відповідачем за договором № 20 від
01.08.03р. припинились за законом 01.01.06року.

Оскільки відповідач не підписував
договір № 6 від 02.01.2007 р. про спільне володіння, який пунктом 13
передбачає, що даний договір вступає в силу з моменту підписання сторонами,
позивач не має права вимагати від відповідача оплату експлуатаційних витрат.

Підстави позовних вимог позивач не
змінював, інших підстав, ніж стягнення заборгованості за вказаним договором,
позивачем не заявлялось. Отже, враховуючи, що договір № 20 від 01.08.03р.
втратив чинність з 01.01.06р., а іншого договору сторони не уклали, у позивача
не було підстав для нарахування експлуатаційних витрат за спірний період. У
зв'язку з чим, позовні вимоги в сумі 1940,49грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до  ст. 33 Господарського процесуального кодексу
кожна сторона винна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем не доведений факт наявності між їм та відповідачем договірних
відносин в спірний період.

Судові витрати по справі
розподіляються відповідно до ст. 49 ЦПК України.

У судовому засіданні оголошено
рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексові України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 525, 526, 530, 623, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82 -85
ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Комунального підприємства «Житлове підприємство «Городок» м. Шахтарськ до
Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Шахтарськ про стягнення заборгованості в сумі
1940,49 грн. відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржене через
господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів
з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня
набрання рішенням законної сили.

Суддя