ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 р.

№ 30/27-08-489

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

Добролюбової Т.В.

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Закритого акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.08

у справі

№30/27-08-489

за позовом

Київської районної адміністрації

Одеської міської ради

до

Закритого акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору

1.          Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради

2.          Управління земельних ресурсів Одеської міської ради

Одеська міська рада

про

зобов’язання вчинити певні дії

Представники сторін у судові засідання не з'явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.09.08 розгляд касаційної скарги призначено на 13.11.08. Через нез'явлення сторін та отримання від скаржника клопотання про відкладення розгляду справи Вищий господарський суд України ухвалою від 13.11.08 розгляд касаційної скарги відклав на 20.11.08.

Київською районною адміністрацією Одеської міської ради у лютому 2008 року заявлений позов до Закритого акціонерного товариства

доповідач: Добролюбова Т.В

"Чорноморська транспортна компанія" про приведення земельної ділянки, розташованої в місті Одеса на вул. Люстдорфська дорога, 90 до первісного стану, відповідно до технічної документації КП “ОМБТІ та РОН”, за рахунок відповідача.

Під час судового провадження, Закрите акціонерне товариство “Чорноморська транспортна компанія” звернулось до господарського суду Одеської області із зустрічною позовною заявою до Одеської міської ради та Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.05.08, ухваленою суддею Рога Н.В., зустрічну позовну заяву повернуто товариству без розгляду на підставі пунктів 1, 10 статті 63 Господарського процесуального кодексу України. Суд дійшов висновку про ненадання заявником доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн. При цьому, суд першої інстанції визнав неналежним доказом такої сплати, доданий до позову меморіальний ордер від 05.05.08 №972, оскільки він не містить даних про зарахування цієї суми до державного бюджету України. Разом з цим, місцевий суд зазначив про порушення заявником приписів статті 57 Господарського процесуального кодексу України, адже, товариством до зустрічної позовної заяви не додано довіреності чи іншого документу на підтвердження повноваження представника - Сірої Є.В. з підписання зустрічного позову.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.05.08 розгляд апеляційної скарги призначено на 17.06.08 та зобов'язано ЗАТ “Чорноморська транспортна компанія” надати судові зустрічну позовну заяву.

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Жекова В.І. –головуючого, Картере В.І., Пироговського В.Т., постановою від 15.07.08, перевірену ухвалу суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія" залишив без задоволення. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що товариством не надано на запит суду повернутого примірника зустрічної позовної заяви, що унеможливило задоволення скарги.

Закрите акціонерне товариство "Чорноморська транспортна компанія" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу та постанову у справі скасувати, а матеріали справи передати до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на те, що ним ухвалу суду апеляційної інстанції від 16.05.08 не отримано, тому вважає твердження суду про невиконання його вимог безпідставними. Скаржник вказує і на порушення судами приписів статей 43, 54, 57, 60 Господарського процесуального кодексу України. На думку заявника, доданий до зустрічної позовної заяви меморіальний ордер №972 є належним доказом сплати витрат на інформаційне –технічне забезпечення судового процесу.

Від Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради заявлена вимога до Закритого акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія" про приведення земельної ділянки, розташованої в місті Одеса на вул. Люстдорфська дорога, 90 до первісного стану, відповідно до технічної документації КП “ОМБТІ та РОН”, за рахунок відповідача. Закрите акціонерне товариство “Чорноморська транспортна компанія” звернулось із зустрічною позовною заявою, яка ухвалою господарського суду Одеської області від 21.03.08 повернута без розгляду на підставі пунктів 1, 10 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, за приписами яких позовна заява підлягає поверненню у разі неподання доказів сплати витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу та довіреності на підтвердження повноважень представника позивача на підписання позовної заяви. Відповідно до приписів частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України справи порушуються за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Право відповідача на подання зустрічного позову, передбачено приписами статті 60 названого Кодексу, з яких вбачається, що відповідач має право до прийняття рішення зі спору подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів, встановленими статтями 54-58 Господарського процесуального кодексу України щодо форми і змісту позовних заяв. Відповідно до приписів статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, додається, зокрема, доказ підтверджуючий сплату витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Водночас, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Отже, зустрічний позов повинен бути поданий з додержанням вимог встановлених статтею 57 вказаного Кодексу. Як вбачається зі змісту ухвали від 07.05.08, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказу сплати витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн, при цьому, наданий позивачем меморіальний ордер №972 від 05.05.08 таким доказом не визнав через недоведеність факту зарахування цих витрат до державного бюджету України. Проте, такий висновок визнається колегією суддів помилковим. Відповідно до статті 471 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Вищого господарського суду України. Порядок оплати витрат з інформаційно –технічного забезпечення судових процесів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.05 №1258. Згідно з пунктом 8 цього Порядку за зустрічну позовну заяву витрати оплачуються у розмірі, передбаченому для подання позовної заяви до суду першої інстанції. За пунктами 11, 12 Порядку кошти від оплати витрат спрямовуються на інформування учасників судових процесів про хід і результати розгляду справ, виготовлення та видачу копій судових рішень. З метою перерахування коштів для оплати витрат у графі платіжного доручення "Призначення платежу" зазначається "Інформаційно –технічне забезпечення судового процесу", а також найменування суду до якого особа звертається з позовною заявою. Отже, порядок оплати цих витрат не передбачає вчинення напису про їх зарахування до державного бюджету України. Крім того, у випадку сумніву вірогідності доказу про сплату витрат на інформаційно –технічне забезпечення, чи дійшовши висновку про недостатність такого доказу, суд повинен витребувати додаткові докази. Відтак, повернення зустрічного позову на підставі пункту 10 статті 63 Господарського процесуального кодексу України визнається колегією суддів помилковим. Проте, ця помилка не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки суд першої інстанції повернув позов без розгляду з двох підстав, в тому числі, через відсутність довіреності. Частиною 3 статті 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок позивача додати до позовної заяви документ, що підтверджує повноваження представника позивача, якщо позовну заяву підписано представником. Таким документом може бути довіреність чи інший документ. Документи, що посвідчують повноваження представників, і порядок їх оформлення визначаються статтею 28 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої представниками юридичних осіб можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства. Проте, як установлено судом, ЗАТ "Чорноморська транспортна компанія" не додано до зустрічної позовної заяви довіреності на підтвердження повноважень представника Сірої Є.В. з підписання цього позову. Не надано такої довіреності скаржником, і при здійсненні апеляційного та касаційного провадження. Також, відсутні посилання на довіреність і в переліку документів доданих до зустрічної позовної заяви. Твердження скаржника про неотримання ним ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 16.05.08, якою судом витребувано матеріали зустрічної позовної заяви, колегія суддів визнає безпідставними, з огляду на наступне. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.05.08 прийнято до провадження апеляційну скаргу ЗАТ "Чорноморська транспортна компанія", призначено її до розгляду на 17.06.08 та зобов'язано скаржника надати до суду зустрічну позовну заяву. З відбитку штампа суду на звороті цієї ухвали, вбачається про надіслання її сторонам 19.05.08. Факт отримання скаржником ухвали від 16.05.08, підтверджується наявним в матеріалах справи, повідомленням про вручення поштового відправлення (141 арк. спр.). Ухвалами Одеського апеляційного господарського суду від 17.06.08 та 01.07.08, розгляд касаційної скарги відкладався. При цьому, товариство повторно зобов'язувалось надати судові зустрічну позовну заяву. Факт отримання заявником ухвали про відкладення судового засідання також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (155 арк. спр.). Обізнаність заявника про дату розгляду апеляційним судом справи та витребування судом для огляду матеріалів зустрічного позову, підтверджують і неодноразові звернення ЗАТ “Чорноморська транспортна компанія” з клопотаннями про відкладення розгляду справи (151, 160, 170 арк. справи). Отже, ненадання ЗАТ “Чорноморська транспортна компанія” довіреності на підтвердження повноважень представника Сірої Є.В. є самостійною підставою для повернення зустрічного позову без розгляду у відповідності до пункту 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.08 у справі №30/27-08-489 залишити без змін.

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т. Гоголь

В.Швець