ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2008 р.

№ 2-1/10418-2005

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.

розглянувши

касаційне подання

прокуратури Автономної Республіки Крим

(далі –Прокуратура)

на рішення

господарського суду Автономної Республіки Крим

від

30.06.05

та касаційну скаргу

Сімферопольської міської ради (далі –Міськрада)

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду

від

18.10.05

у справі

№ 2-1/10418-2005

господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

міжрегіонального центру "Натасі" (далі –Центр)

до

Міськради

про

спонукання до виконання певних дій

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з'явились;

- відповідача:

не з'явились;

- Прокуратури:

Савицька О.В. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України; посвідчення № 231 від 20.07.05)

Ухвалою від 05.11.08 колегії суддів Вищого господарського суду України касаційне подання Прокуратури № 05-992вих/05 від 30.09.05 та касаційна скарга Міськради № к7489/24/01-55 від 16.11.05 були прийняті до провадження та призначені до розгляду у судовому засіданні на 27.11.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На момент розгляду справи у судовому засіданні 27.11.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 27.11.08 представники Центру та Міськради не з'явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а на момент розгляду справи у судовому засіданні 27.11.08 повідомлень щодо неможливості участі у такому судовому засіданні до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядалась за наявними матеріалами справи за участі представника Прокуратури.

Про вказані обставини представника Прокуратури було повідомлено на початку судового засідання 27.11.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника Прокуратури, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1

ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.11.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України

Рішенням від 30.06.05 господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Ковтун Л.О.) позовні вимоги Центру задоволено.

Міськраду зобов'язано в строк до 29.07.05 укласти з Центром договір оренди земельної ділянки площею 0,0740 га, яка розташована за адресою: вул.Об'їзна, 8 в м.Сімферополі, строком на 10 років.

Визначено, що у разі невиконання даного рішення суду, договір оренди земельної ділянки площею 0,0740 га, яка розташована за адресою: вул.Об'їзна, 8 в м.Сімферополі, слід вважати укладеним в редакції Центру.

З Міськради на користь Центру стягнуто 85,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 18.10.05 Севастопольського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Заплава Л.М., судді –

Видашенко Т.С., Котлярова О.Л.) апеляційну скаргу Міськради залишено без задоволення, а рішення від 30.06.05 господарського суду Автономної Республіки Крим –без змін.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що за умови знаходження на спірній земельній ділянці нерухомого майна, яке належить Центру на праві власності, вимога щодо передачі такої земельної ділянки йому в довгострокову оренду є правомірною.

Не погодишсь з зазначеними судовими рішеннями до Вищого господарського суду України звернулись Прокуратура (з касаційним поданням) та Міськрада (з касаційною скаргою).

У касаційному поданні Прокуратура просить рішення від 30.06.05 господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким у позові відмовити.

Міськрада у касаційній скарзі ставить питання про скасування постанови від 18.10.05 Севастопольського апеляційного господарського суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свої касаційні вимоги Прокуратура та Міськрада обґрунтовують тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 13, 41, 142-145 Конституції України,

ст. 640 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 16 Закону України "Про оренду землі".

На час розгляду справи по суті у судовому засіданні 27.11.08 письмовий відзив на касаційне подання та касаційну скаргу від Центру не надійшов, разом з тим згідно ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, касаційне подання, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника Прокуратури, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга та касаційне подання у даній справі підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 23.11.01 виконавчий комітет Міськради прийняв рішення № 2049 про надання Центру земельної ділянки площею 0,0740 га по вул.Об'їзна, 8 в м.Сімферополі (для реконструкції кафе з літнім майданчиком) в короткотермінове тимчасове користування строком на три роки із земель, не наданих у власність або користування. Крім того, таким рішенням було затверджено проект відведення земельної ділянки Центру.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 29.12.01 між виконавчим комітетом Міськради та Центром було підписано договір

№ 204 на право тимчасового користування землею, згідно умов якого Центру була надана земельна ділянка площею 0,0740 га по вул.Об'їзній, 8 в с.Сімферополі строком на три роки для реконструкції кафе із літнім майданчиком.

При вирішенні спору по суті судами встановлено, що після закінчення строку дії договору № 204 на право тимчасового користування землею, Центр 06.12.04, 02.02.05 та 03.04.05 звертався до Міськради з клопотаннями про відновлення договору оренди і надання йому вказаної земельної ділянки в довгострокову оренду.

Матеріалами справи підтверджено, що протоколом № 98 від 16.12.04 засідання постійної комісії з питань містобудування, раціонального природокористування, екології та земельних відносин Міськради 30.12.04 Центру погоджено поновлення договору оренди і надання земельної ділянки площею 0,0740 га по вул.Об'їзна, 8 в м.Сімферополь, а листом № 487/36.1-18 від 13.04.05 комітет по управлінню земельними ресурсами Міськради повідомив Центр про те, що питання про поновлення договору оренди та надання зазначеної земельної ділянки планується розглянути на чергової сесії Міськради.

Проте, як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі наданих сторонами доказів у справі, рішення про надання вказаної земельної ділянки Центру в довгострокову оренду Міськрадою прийнято не було.

Разом з тим, при винесенні рішень по суті спору місцевий та апеляційний суди врахували, що виконавчий комітет Міськради рішенням № 1592 від 04.10.02 оформив Центру право колективної власності на мотель-кафе загальною площею 274,9 м2, розташоване на вул.Об'їзна, 8 в м.Сімферополі, та видав свідоцтво про право власності Центру на вказаний об'єкт.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що наведеною правовою нормою не передбачено порядок автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін, а лише визначено, що в цьому разі договір підлягає поновленню.

Відповідно до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду та поновлення договору оренди земельної ділянки) вирішується на пленарному засіданні ради – сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" сторони укладають договір оренди землі лише у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт відсутності рішення Міськради щодо передачі спірної земельної ділянки Центру на новий термін.

Таким чином, зважаючи на те, що необхідною умовою укладення (продовження дії) договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, зобов'язання цього органу укласти такий договір або ж продовжити дію договору за відсутності позитивного рішення Міськради з даного питання є порушенням її виключної передбаченої Конституцією України компетенції на здійснення права власності від імені українського народу та управління землями, яке підлягає захисту, а порушені права позивача мають захищатися способами, передбаченими ст. 152 Земельного кодексу України з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства.

Щодо доводів попередніх судових інстанцій про те, що на спірній земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомості, який належить Центру на праві власності, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Аналогічна норма викладена у ст. 377 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що як вбачається з правового аналізу норм чинного законодавства, виникнення права власності на об’єкт нерухомості, розташований на землі, що орендувалась, не є самостійною автоматичною підставою для продовження (поновлення) договору оренди земельної ділянки. Стосовно вирішення питання правових наслідків щодо нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності, то це не є предметом доказування у даному спорі.

Колегія суддів відзначає, що реєстрація права власності на будівлю і споруду не тягне за собою перехід права користування земельною ділянкою під нею, оскільки в наведеній нормі йдеться про перехід права власності на землю при переході права власності на об’єкт нерухомості на підставі договору відчуження. Разом з тим, виникнення права власності на об’єкт нерухомості не на підставі договору відчуження, не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під об’єктом нерухомості, а вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладання відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і власником споруди, але закон не встановлює обов'язковість укладання, чи поновлення з цих підстав, договору оренди земельної ділянки на якій розташована будівля.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір було розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційне подання прокуратури Автономної Республіки Крим

№ 05-992вих/05 від 30.09.05 та касаційну скаргу Сімферопольської міської ради № к7489/24/01-55 від 16.11.05 задовольнити частково.

Рішення від 30.06.05 господарського суду Автономної Республіки Крим та пішення від останову від 18.10.05 Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 2-1/10418-2005 господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська