ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"03" грудня 2008 р.

Справа
№  5/87

Господарський
суд Кіровоградської області в складі судді Змеула О.А. розглянув у судовому
засіданні справу № 5/87

за
позовом: комунального підприємства "Теплокомуненерго", м. Олександрія
Кіровоградської області,

до
відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Олександрія Кіровоградської
області,

про
стягнення 3463,77 грн.

Представники
сторін, які брали участь у засіданні суду 03.12.08:

від
позивача - Стаднік Ю.А., довіреність № 2436
від 24.10.08;

від  відповідача -ОСОБА_2 довіреність б/н  від 05.03.08.

У
засіданні суду 03.12.08 оголошувалась перерва до 11:30 год. 05.12.08, про що
представники сторін були повідомленні у письмовій формі, але після перерви у
засідання суду 05.12.08 не прибули.

Комунальне
підприємство "Теплокомуненерго" звернулося до господарського суду з
позовною заявою від 22.07.2008 року, яка містить позовні вимоги про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 коштів у сумі 5517,71 грн., з яких: 2315,13
грн. - заборгованість за поставлену теплову енергію; 824,71 грн. - встановлений
індекс інфляції (нарахований на борг); 62,74 грн. - три проценти річних;
2315,13 грн. - пеня за прострочення оплати теплової енергії на підставі
договору № 459 на відпуск теплової енергії від 01.10.2002 року, що укладений
між комунальним підприємством "Теплокомуненерго" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1

Позивач
подав суду пояснення від 28.10.2008 року № 1500 в якому уточнив розмір пені
згідно ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України з урахуванням подвійної
облікової ставки Національного банку України, зменшивши розмір стягуваної суми
пені до 261,19 грн. Внаслідок уточнення вимоги про стягнення пені зменшився
загальний розмір суми позовних вимог, ціна позову складає 3463,77 грн.

Відповідач
у відзиві на позовну заяву вимоги визнав частково, але у поясненні від
29.10.2008 року зазначив, що визнає позовні вимоги лише у частині інфляційних
втрат за період з червня по вересень 2006 року в сумі 22,04 грн. та три
проценти річних за період з червня по вересень 2006 року у сумі 00,68 грн., а
решту позовних вимог не визнає.

Розглянувши
наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін
господарський суд встановив наступні обставини справи.

Між
комунальним підприємством "Теплокомуненерго" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) 01.10.2002 року укладено договір № 459
на відпуск теплової енергії для опалення приміщення магазину, розташованого в
будинку за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням
Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.02.2007
року у справі № 2-440/2007 встановлено, що 01.02.2006 року між Фондом
комунального майна Олександрійської міської ради та ОСОБА_3було укладено договір
№ 005 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу, згідно з яким ОСОБА_3 придбав
шляхом викупу нежитлове приміщення загальною площею 625,6 м2, розташоване в
АДРЕСА_1, яке належало на праві власності територіальній громаді міста
Олександрія. Договір відповідає вимогам законодавства.

У
відповідності до правил ст. 35 ГПК України рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили,  є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для
вирішення спору.

Також
із матеріалів справи слідує, що 17 червня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір суборенди нерухомого
майна (будівель, споруд, приміщень) № 01, згідно з яким СПД ОСОБА_3
передав, а СПД ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування нежиле приміщення,
загальною площею 23.8 кв.м, що розташоване АДРЕСА_1для  розміщення об'єкту торгівлі.

На
виконання умов п.2.1. цього договору сторонами підписано акт передачі
приміщення (будівлі) в суборенду.

Відповідно
до п. 9.1 цього договору сторони домовились, що строк дії  договору суборенди - з 17 червня 2005 року по
9 серпня 2005 року, тобто, договір укладено на строк 54 дні. Згідно з п. 9.6.
договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору
після закінчення його строку протягом 1 місяця, він вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах.

Отже,
з 01.02.2006 року власником приміщення, у тому числі яке орендував ФОП ОСОБА_1
став ОСОБА_3, який придбав шляхом викупу нежитлове приміщення загальною площею
625,6 м2.

Рішенням
господарського суду Кіровоградської області від 05.05.2008 року у справі №
5/126 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов'язано повернути фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 шляхом звільнення, нежитлове приміщення загальною
площею 23,8 кв.м., розташоване за адресоюАДРЕСА_1Зазначене рішення ґрунтується
на тому, що виходячи з умов пунктів 9.1. та 9.6. цього договору та  відсутність заперечень  СПД ОСОБА_3. даний договір діяв по 06.05.2006
року.

Згідно
п. 1 договору № 459 на відпуск теплової енергії від 01.10.2008 року
енергопостачальна організація приймає на себе зобов'язання постачати споживачу
теплову енергію у відповідності до діючих норм теплопостачання, а споживач
зобов'язується оплачувати отриману теплову енергію за встановленими тарифами
(цінами) у строки, передбачені даним договором.

Пунктами
6.1., 6.3. договору № 459 на відпуск теплової енергії від 01.10.2008 року
передбачено, що оплата за спожиту теплову енергію здійснюється у грошовій формі
за тарифами (цінами), затвердженими виконавчим комітетом Олександрійської
міської ради. Діючі тарифи наведені в додатку 1 даного договору. Розрахунковим
періодом є календарний місяць.

Споживач
за 3 дні до початку розрахункового періоду здійснює передоплату в грошовій
формі шляхом перерахування на рахунок енергопостачальної організації 100
процентів вартості вказаної в даному договорі кількості теплової енергії,
передбаченої за розрахунковий період.

Позивач
у позовній заяві посилається на те, що відповідач неналежним чином виконував
зобов'язання за договором № 459 на відпуск теплової енергії від 01.10.2008 року
у зв'язку з чим станом на 01.07.2008 року (за період травень 2006 - червень
2008 року) виникла заборгованість в сумі 2315,13 грн.

За
ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та
інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором
режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До
договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин
сторін.

Згідно
частин 1, 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором     енергопостачання енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту
воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити
прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відпуск
енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

При
вирішенні спору враховуються правила Закону України „Про житлово-комунальні
послуги” № 1875-15, чинного з 30.07.2004р., який визначає основні засади
організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та
споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Залежно
від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на,
зокрема: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної  та гарячої води, водовідведення, газо- та
електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів
тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій
(прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж,
утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо), що встановлено ст. 13 зазначеного вище
Закону.

У
відповідності до п. 1 розділу VIII „Прикінцеві положення” Закону України „Про
житлово-комунальні послуги” від 24.06.2004 № 1875-IV (далі - Закон від
24.06.2004 № 1875-IV) договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені
до набрання чинності цим Законом, мають бути приведені у відповідність із ним
Законом до 1 січня 2006 року. Договори, що не приведені у відповідність із цим
Законом у зазначений строк, втрачають чинність.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила
надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води
і водовідведення та типовий договір про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно п. 8
зазначених Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що
оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Проте
позивач укладений з відповідачем договір на відпуск теплової енергії № 459 від
01.10.2002 не привів у відповідність із зазначеним Законом від 24.06.2004 №
1875-IV та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Отже,
на підставі п. 1 розділу VIII „Прикінцеві положення” Закону від 24.06.2004 №
1875-IV договір на відпуск теплової енергії № 459 від 01.10.2002 з 1 січня 2006
року втратив чинність, як такий, що не приведений у відповідність із цим
Законом.

У
поясненні від 18.11.08 року відповідач повідомив, що в зв'язку із поданим до
нього ФОП ОСОБА_3позовом про повернення орендованого приміщення він був
змушений наприкінці 2006 року звільнити спірне приміщення та повернути його
ОСОБА_3

Окрім
того, пунктом 10.1 договору на відпуск теплової енергії № 459 встановлено, що
договір укладено на один рік - до 1.10.2003 року. Договір вважається
продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не
буде письмово заявлено про його припинення.

Отже,
за відсутності заперечень сторін зазначений договір вважається продовженим на
наступний рік, а саме вважався продовженим до 01.10.2004, до 01.10.2005, а
також до 01.10.2006, але за умови приведення його у відповідність до Закону від
24.06.2004 № 1875-IV.

11.05.2006
року ОСОБА_1 направив позивачу заяву про припинення договору на відпуск
теплової енергії № 459, що підтверджено оригіналом поштової квитанції № 627 від
11.05.2006 та описом вкладення в цінний лист від 11.05.2006 про направлення на
адресу АГКП „Теплокомуненерго” м. Олександрія заяви про припинення договору. Надсилання
відповідачем на адресу позивача заяви про припинення договору, строк дії якого
був продовжений до 01.10.2006 року та не приведення договору у відповідність із
вказаним Законом № 1875-ІV, необхідно враховувати як відмову відповідача від
продовження договору на новий строк, до того ж зазначений договір на відпуск
теплової енергії втратив чинність з 01.01.2006 року.

Заперечення
відповідача відносно того, що він не отримував заяви позивача про припинення
договору відхиляються з огляду на те, що позивач надав докази надсилання
відповідачеві цінним листом через орган зв'язку зазначеної заяви про припинення
договору. Договором на відпуск теплової енергії № 459 та законодавством не
передбачено припинення договору в залежності від того, чи отримала інша сторона
заяву про припинення договору.

Наданий
позивачем журнал реєстрації вхідної документації з № 184 від 24.03.2006 по №
603 від 31.07.2007 як доказ  того, що
позивач не отримав заяви від 11.05.206 про припинення договору на відпуск
теплової енергії № 459, відхиляється як доказ, оскільки цей журнал є внутрішнім
документом та складений позивачем в односторонньому порядку.

Також
відхиляється як доказ наданий позивачем реєстр повідомлення про підвищення
тарифів з 15.02.2007 року (т. 1 арк. 65), у п. 459 якого зазначено найменування
підприємства - ПП ОСОБА_1, який начебто отримав повідомлення 14.02.07, але
перед нерозбірливим підписом зазначено прізвище не ОСОБА_1, а іншої особи.

ФОП
ОСОБА_1 заперечив отримання зазначеного повідомлення про підвищення тарифів,
мотивуючи тим, що на той час він уже звільнив орендоване приміщення, а також
він заперечив отримання рекомендованого листа, відправленого 05.03.2008 за №
91098 з повідомленням про зміну тарифу та банківських реквізитів з 01.03.2008,
посилаючись на те, що в повідомленні про вручення поштового відправлення
12.03.08 підпис вчинено не ним, а невідомою особою.

У
наданому позивачем розрахунку боргу (т. 1 арк. 131) зазначено, що ПП ОСОБА_1 за
період з травня 2006 року по вересень 2008 року заборгував позивачу 2485,02
грн. Проте зазначену суму боргу за опалення - 2485,02 грн., сплатила на користь
позивача ПП ОСОБА_3 за прибутковим касовим ордером  № 1397 від 2 вересня 2008 року, квитанцію до
цього касового ордеру також подано позивачем.

Пунктом
6.9. договору № 459 на відпуск теплової енергії визначено, що за несвоєчасну
оплату споживач сплачує пеню в розмірі:

1%
від простроченої суми за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної
суми заборгованості - для підприємств, організацій та установ - суб'єктів
підприємницької діяльності, незалежно від форм власності і господарювання;

0,75
% від простроченої суми, за кожен день прострочення, але не більше подвійної
ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується
пеня - для бюджетних установ та організацій.

Зазначений
договір на відпуск теплової енергії № 459 на підставі п. 1 розділу VIII
„Прикінцеві положення” Закону від 24.06.2004 № 1875-IV з 1 січня 2006 року
втратив чинність як такий, що не приведений у відповідність із цим Законом, а
тому позов безпідставно грунтується на умовах цього договору.

Оскільки
підстави на яких подано позов не підтверджені, тому що договір на відпуск
теплової енергії № 459 втратив чинність з 01.01.2006, то вимоги позивача про
стягнення з відповідача саме на підставі договору на відпуск теплової енергії
суми боргу з урахуванням індексів інфляції, трьох процентів річних та пені, не
підлягають задоволенню.

Позов
не грунтується підставі ст.ст. 1212, 1214 ЦК України про повернення виконаного
однією із сторін у зоов'язанні.

Таким
чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Судові
витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись
ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРIШИВ:

У
задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення  десятиденного
строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно ст. 84 ГПК
України.

Суддя

О.А.
Змеул