ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" жовтня 2008 р.

Справа  № 10/93-08-3506

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій
«Тідісі-Дальнобой»

до відповідача
Фізичної особи-підприємцяОСОБА_1

про
стягнення 6999,20 грн.

Суддя     Смелянець Г.Є.

за участю представників сторін

від
позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 05.09.2008р.

від відповідача:  не з'явився

Суть спору:
ТОВ «Мережа сервісних станцій «Тідісі -Дальнобой»звернулося до господарського
суду Одеської області з позовом про стягнення Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_16992,20 грн., з яких, 5284 грн. є вартістю товару, який переданий на
відповідальне зберігання відповідачу за договором відповідального зберігання
№514/2007 в/з від 19.04.2007р., але втрачений останнім,  та 1615,20 грн. -є штрафом, який нарахований
відповідачу на підставі умов п.5.3. договору відповідального зберігання за
втрату переданого на зберігання товару.

Відповідач у судові засідання не
з'явився, відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти
позову до суду не надав. Між тим, оскільки про час і місце судових засідань
відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень, а саме,
судових ухвал від 20.08.2008р. та від 12.09.2008р., які направлені
відповідачу на адресу, що зазначена у позові, та згідно із Свідоцтвом про
державну реєстрацію Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1є адресою, за якою
відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, то господарський суд
визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача у судових
засіданнях.

Відповідно до ст.85 ГПК України у
судовому засіданні  за згодою
представника позивача  оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача суд встановив:

19.04.2007р. між ТОВ «Мережа
сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой»(власник, позивач) і Фізичною
особою-підприємцемОСОБА_1(зберігач, відповідач)  укладений договір відповідального зберігання
№514/2007/вз, предметом якого є пневматичні шини для вантажного автотранспорту,
які передаються позивачем відповідачу на відповідальне зберігання.

У п.2.1. договору встановлено, що
продукція передається на склад відповідача по Акту прийому-передачі, а
відповідно до умов п.3.1.1. позивач має право перевіряти умови зберігання
продукції на складі відповідача, а також проводити інвентаризацію залишків
продукції.

Згідно з умовами п.3.4.3. договору,
відповідач зобов'язаний в дводенний термін повернути товар позивачу за першою
його вимогою.

Також умовами п.5.2. договору
передбачено, що у випадку втрати, псування, приведення продукції в стан  не придатний до для подальшого цільового
використання, що відбулося з вини відповідача, останній відшкодовує позивачу її
повну вартість, яка вказана в актах приймання-передачі, а відповідно до умов
п.5.3. договору, за неналежне виконання умов цього договору, відповідач
зобов'язується сплатити позивачу штраф у розмірі 30% від вартості втраченого
товару. Сплата штрафу не звільняє відповідача від виконання взятих на себе за
цим договором зобов'язань.

У п.7.1. договору встановлено, що
даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами й діє до
31.12.2007р. Договір уважається автоматично пролонгованим на 1 рік, якщо
сторони за 30 банківських днів до моменту припинення його дії не мають наміру
розірвати цей договір.

Разом з тим, господарським судом
встановлено, що 19.04.2007р. позивач передав, а відповідач прийняв на
відповідальне зберігання згідно договору №514/2007 від 19.04.2007р. продукцію,
а саме пневматичні шини для вантажного автотранспорту типорозміру 45/75 R 17,5,
моделі М729 у кількості 4-х штук загальною вартістю 5384 грн., що
підтверджується відповідним актом приймання-передачі №1 від 19.04.2007р., який
підписаний і засвідчений печатками сторін та є Додатком №1 до договору
№514/2007 в/з від 19.04.2007р.

В подальшому позивач звернувся до
відповідача з письмовою вимогою від 20.03.2008р. за вих.№410 про повернення
переданого на зберігання товару в термін до 30.03.2008р. Вказану вимогу позивач
надіслав відповідачу 24.03.2008р., що підтверджується описом вкладення у цінний
лист та фіскальним чеком №9321.

Оскільки на вимогу позивача товар,
що знаходиться на відповідальному зберіганні відповідача, останній не повернув,
то 09.07.2008р. позивачем проведено інвентаризацію товарно-матеріальних
цінностей, що знаходяться на зберіганні відповідача. За результатами проведеної
інвентаризації складений інвентаризаційний опис №1 станом на 09.07.2008р., який
підписаний як членами комісії позивача,
так відповідачем, та згідно з яким,
товарно-матеріальних цінностей,
які передані на склад відповідача по акту приймання-передачі від
19.04.2007р. не виявлено.

19.08.2008р. позивачем поданий до
господарського суду Одеської області даний позов.

Проаналізувавши наявні у справі
докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог ,  виходячи з наступного.

Як вище встановлено судом між
сторонами у справі укладений договір відповідального зберігання, за умовами
якого позивач передає відповідачу на відповідальне зберігання пневматичні шини
для вантажного автотранспорту, а відповідач зберігає передані позивачем шини до
першої вимоги останнього про їх повернення.

Такі умови договору щодо повернення
речі зберігачем кореспондуються з вимогами ч.1 ст.953 ЦК України, якою
встановлено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажедавця повернути
річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Як свідчать умови укладеного між
сторонами договору відповідального зберігання, строк зберігання товару у
договорі не встановлений, а тому відповідно до вимог ч.2 ст.938 ЦК України
зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажедавцем вимоги про її
повернення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК
України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а
в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Факт того, що позивач передав на
відповідальне  зберігання відповідача
пневматичні шини для вантажного автотранспорту загальною вартістю 5384 грн.
підтверджується актом приймання-передачі №1 від 19.04.2007р., який підсипаний і
засвідчений печатками обох сторін. Також матеріалами справи підтверджується і
факт того, що пневматичні шини, які позивач передав на відповідальне зберігання
відповідачу, останній не повернув позивачу на його вимогу.

Більш того, інвентаризаційний опис
№1 станом на 09.07.2008р., який підписаний і засвідчений печаткою
відповідача,  свідчить про  відсутність пневматичних шин, які передані
відповідачу на відповідальне зберігання позивачем.

Отже, пневматичні шини, що
знаходилися на відповідальному зберіганні відповідача, останнім втрачені.

Умовами п.5.2. укладеного між
сторонами договору відповідального зберігання передбачено, що у випадку втрати,
псування, приведення продукції в стан  не
придатний до для подальшого цільового використання, що відбулося з вини
відповідача, останній відшкодовує позивачу її повну вартість, яка вказана в
актах приймання-передачі.

Такі умови договору кореспондуються
з вимогами  п.1 ч.1 ст.951 ЦК
України,  якою встановлено, що збитки,
завдані поклажедавцю втратою (нестачею) речі відшкодовуються зберігачем у
розмірі вартості втраченої речі.

Акт приймання-передачі №1 від
19.04.2007р. свідчить, що загальна вартість пневматичних шин, що передані
позивачем на відповідальне зберігання відповідача становить 5384 грн.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних
вимог в частині стягнення з відповідача 5384 грн., що є вартістю товару, який
переданий на відповідальне зберігання відповідачу, але втрачений останнім.

Водночас господарський суд вважає
обґрунтованими і правомірними позовні вимоги в частині стягнення з відповідача
штрафу в сумі 1615,20 грн., з огляду на наступне.

Так, вищевстановлені обставини
справи свідчать, що пневматичні шини, які позивач передав відповідачу на
відповідальне зберігання, втрачені останнім, а відповідно до ч.1 ст.950 ЦК
України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання,
зберігач відповідає на загальних підставах.

В силу вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК
України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки. Вимогами
ч.2 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Умовами п.5.3. укладеного між
сторонами  договору відповідального
зберігання встановлено, що за неналежне виконання умов цього договору,
відповідач зобов'язується сплатити позивачу штраф у розмірі 30% від вартості втраченого
товару.

Згідно з розрахунком позивача,
штраф, що підлягає до стягнення з відповідача становить 1615,20 грн., тобто 30%
від вартості втраченого відповідачем товару.

Відповідно до ст.ст.44,49 ГПК
України судові витрати позивача по сплаті державного мита в сумі 102 грн.  та на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

1.Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної
особи-підприємцяОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2, п/р НОМЕР_1 в ПГРУ
«ПриватБанк»відділення №1 в м. Білгород-Дністровський, МФО 328704)  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю
«Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой»(07400, Київська область, м.
Бровари, вул. Богунська,26В, , п/р 5101 в ЗАТ
«Альфа-Банк», МФО 300346) борг в сумі 5384 (п'ять тисяч триста вісімдесят
чотири) грн., штраф в сумі 1615 (одна тисяча шістсот п'ятнадцять) грн. 20
коп.,  витрати по сплаті державного мита
в сумі 102 (сто дві)  грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 (сто
вісімнадцять) грн.

Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України
після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 02 жовтня 2008 року.

Суддя                                                                                       Смелянець
Г.Є.