ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№
23/405б

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі
:

Полякова
Б.М., -головуючого (доповідач у справі),

Коваленка
В.М.

Панової
І.Ю.

розглянувши
касаційну скаргу

ТОВ "Столична судноплавна
компанія", м. Київ

на
ухвалу

від
09.07.2008 р. Київського апеляційного господарського суду

у
справі

№
23/405-б
господарського суду м. Києва

за
заявою

ВАТ
"Київський річковий порт", м. Київ

до

ТОВ
"МКЛ", м. Київ

про

банкрутство

арбітражний
керуючий

Мусаханов
В.З.

в судовому засіданні взяли участь представники:

ініціюючого
кредитора

Мартинюк
О.П., довір.

та
розпорядник майна боржника

Мусаханов
В.З.

ВСТАНОВИВ:

У
провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа № 23/405-б
про банкрутство ТОВ “МКЛ”.

Ухвалою
господарського суду міста Києва від 26.05.2008 р. (суддя Митрохіна А.В.) за
результатами підготовчого засідання визнано грошові вимоги ініціюючого
кредитора на суму 145 359,20 грн. та зобов'язано його подати до офіційного
друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство, а також
призначено розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Мусаханова В.З.

Не
погоджуючись з винесеною ухвалою, ТОВ "Столична судноплавна компанія"
звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу
господарського суду міста Києва від 26.05.2008 р. в частині призначення
розпорядника майна боржника.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2008 р. (судді: Гарник
Л.Л. -головуючий, Вербицька О.В., Євсіков О.О.) відмовлено ТОВ "Столична
судноплавна компанія" в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду міста Києва від 26.05.2008 р.

Ухвала
мотивована тим, що заявник апеляційної скарги не є стороною у даній справі, а
відтак не має право на подання апеляційної скарги.

Не
погоджуючись з такою ухвалою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Столична
судноплавна компанія" звернулося до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції
та направити справу до цього суду для розгляду скарги по суті.

Касаційна
скарга мотивована порушенням судом норм процесуального права та неправильним
застосуванням ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" (далі -Закон про банкрутство)
щодо визначення кредитора боржника.

На
думку заявника касаційної скарги, він є кредитором відносно ТОВ “МКЛ” незалежно
від включення його вимог до реєстру вимог кредиторів, так як подання заяви про
грошові вимоги до боржника є його правом, а не обов'язком.

Заслухавши
пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Статтею
55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне
та касаційне оскарження.

Пункт
8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад
судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження
рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зокрема,
такий випадок встановлений статтею 106 Господарського процесуального кодексу
України (далі -ГПК України).

Крім
того, вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 12 Закону
України “Про судоустрій України”, згідно з якою учасники судового процесу та
інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом,
мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже,
реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового
рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального
закону.

Таким
чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні
норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити ухвалу суду в
апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 91 ГПК України право подати апеляційну скаргу (подання) на рішення
місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили, мають лише сторони
у справі, а також прокурор.

Між
тим, згідно з ч. 3 ст. 106  ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати як
сторони, так й інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі
та Законі про банкрутство.

Відтак,
в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України),
коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство,
діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження
необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід
процедури банкрутства.

У
відповідності до абз. 22 ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження
у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (кредитори, боржник),
арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор),
власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у
випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні
у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з
питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник
працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з
обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Як
вбачається з матеріалів справи, заявник апеляційної скарги - ТОВ "Столична
судноплавна компанія" не набув статусу учасника даної справи про
банкрутство ТОВ “МКЛ”.

Так,
судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що
ТОВ "Столична судноплавна компанія" лише була подана заява з грошовими
вимогами до боржника в порядку ст. 14 Закону про банкрутство (а.с. №37 том
VII), однак його грошові вимоги ще не розглянуті судом у зв'язку з оскарженням
ним ухвали за результатами підготовчого засідання (у відповідній частині).

У
разі подання заяви з грошовими вимогами до боржника особа набуває тільки
частину прав кредитора, які пов'язані з розглядом судом її грошових вимог
(участь у такому судовому засіданні; подання заяв, клопотань з приводу її
грошових вимог; ознайомлення з матеріалами справи в частині її грошових вимог,
тощо).

Отже,
лише після визнання грошових вимог кредитора судом останній набуває статусу
повноправного учасника справи про банкрутство (ч. 2 ст. 15 Закону про
банкрутство), а відтак, і відповідних процесуальних прав, в т.ч. на оскарження
винесених у справі судових рішень.

За
таких обставин справи судом апеляційної інстанції правомірно відмовлено в
прийнятті апеляційної скарги, оскільки вона подана неучасником справи про
банкрутство.

Крім
того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду першої
інстанції в оскаржуваній частині (призначення розпорядника майна боржника) не
стосується безпосередньо прав та обов'язків заявника апеляційної скарги -ТОВ
"Столична судноплавна компанія", оскільки вказана особа не мала статусу
учасника справи про банкрутство на час її винесення.

На
підставі наведеного ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у прийнятті
апеляційної скарги відповідає приписам чинного законодавства та підстав для її
зміни або скасування  не вбачається.

Враховуючи
викладене та керуючись  ст. ст. 1, 14, 15
Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом" та ст. ст. 41, 91, 106, 1115, 1117,
1119 -11113 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ТОВ "Столична
судноплавна компанія" залишити без задоволення.

2.          Ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 09.07.2008 р. у справі № 23/405-б залишити без
змін.

Головуючий                                                                      Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

І.Ю. Панова