ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17.09.2008р.

м.Київ

№ 32/256

За позовом
Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва

До                   1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер - Сервіс ЛТД»

2. Виробничого
кооперативу «Контракт»

Про                 визнання недійсним договору

Суддя Хрипун О.О.

Секретар судового засідання Ковальчук О.В.

Представники:

Від
позивача:                  Сергіенко
-Колодій В.В. - гол.держ.под.інсп.,

Кириленко М.Є.-
гол.держ.под.інсп.,

Від
відповідача-1:  не зявились,

Від
відповідача-2:  Дубровінська І.Ю., Божко
Ф.Ф. -предст.,

Обставини  справи:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договору підряду від
14.01.2003 № 14/01-03, укладеного між ТОВ «Мастер - Сервіс ЛТД»та ВК
«Контракт»на підставі ст. 49 ЦК УРСР, та стягнення з відповідача ВК «Контракт»
в дохід державного бюджету грошові кошти у сумі 171 090,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірний договір укладений з метою, завідомо суперечною інтересам держави та
суспільства за наявності умислу у відповідача ТОВ
«Мастер - Сервіс ЛТД»,  оскільки
підприємство до податкового органу не звітує, податки до бюджету не сплачує, за
юридичною адресою не знаходиться. Крім того, установчі документи ТОВ «Мастер -
Сервіс ЛТД», свідоцтво про реєстрацію його платником ПДВ та первинні документи,
що стосуються фінансово -господарської діяльності рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва визнані недійсними.

Відповідач -ВК «Контракт»проти позову
заперечує, посилаючись на те, що спірний договір виконаний обома сторонами в
повному обсязі, що підтверджується належним чином оформленими первинними
документами. Крім того, рішення Голосіївського районного суду м. Києва, на яке
позивач посилається в обґрунтування позову, скасовано.

Відповідач ТОВ «Мастер - Сервіс
ЛТД»відзиву на позов не надав, явку повноважних представників не забезпечив,
хоча про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином.

У зв'язку з нез'явленням
представників відповідача  ТОВ «Мастер -
Сервіс ЛТД»та ненаданням ним витребуваних доказів розгляд справи відкладався,
ухвали про призначення розгляду справи та про її відкладення направлялися
відповідачу-1 за всіма наявними у матеріалах справи адресами, в т.ч.
зазначеними в його реєстраційних документах.

За таких обставин суд вважає за
можливе розглянути справу без участі представників відповідача -1.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.07.2005 провадження у справі було зупинено до остаточного
вирішення спору у цивільній справі за позовом
Державної податкової адміністрації у м. Києві до ОСОБА_1, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мастер - Сервіс ЛТД», третя особа -Голосіївська
районна у м. Києві державна адміністрація, Виробничій кооператив «Контракт»про
визнання недійсним установчих документів ТОВ «Мастер - Сервіс ЛТД», визнання
недійсним свідоцтва  платника на додану
вартість та первинних бухгалтерських документів ТОВ «Мастер - Сервіс ЛТД».

19.06.2008 до Господарського суду
міста Києва надійшов клопотання ДПІ у Дарницькому районі м. Києва про
поновлення провадження у справі, в якому зазначено, що рішення Голосіївського
суду м. Київ по справі № 2-5166/3 за позовом
ДПА у м. Києві до ОСОБА_1, ТОВ «Мастер - Сервіс ЛТД», третя особа
-Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, ВК «Контракт»про
визнання недійсним установчих документів ТОВ «Мастер - Сервіс ЛТД», визнання
недійсним свідоцтва  платника на додану
вартість та первинних бухгалтерських документів ТОВ «Мастер - Сервіс ЛТД»у
позові відмовлено. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Ухвалою
від 14.07.2008 Господарським судом міста Києва провадження по справі № 32/256
поновлено.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2003 між ВК
«Контракт»(Замовник) та ТОВ «Мастер -Сервіс ЛТД»укладений договір підряду №
14/01-03, згідно з яким за завданням замовника, підрядник власними силами із
матеріалів замовника виконує будівельні роботи по поточному ремонту  Універсаму № 8 по вул.. Героїв Дніпра, 31.

За умовами договору вартість робіт,
що доручені для виконання підряднику, визначається згідно з приблизною вартістю
в сумі 171 090,00 грн. в тому числі ПДВ 28 515,00 грн. Кінцеві розрахунки між
сторонами проводяться шляхом перерахування Замовником коштів  на розрахунковий рахунок підрядника на протязі
п'яті днів після підписання уповноваженими представниками сторін актів
приймання виконаних робіт по формі КБ-2в, КБ-3 (п. 3.1, п. 3.2 Договору).

Згідно з актом прийому виконаних
підрядних робіт за лютий 2003 року підрядником виконані, а замовником прийняті
підрядні роботи на суму 171 090,00 грн., в тому числі ПДВ 28 515,00 грн. По
зазначеній господарській операції підрядником видана замовнику податкова
накладна № 243 від 28.02.2003  на суму
171 090,00 грн., в тому числі 28 515,00 грн. ПДВ.

Укладений між відповідачами договір
позивач вважає таким, що укладений з метою, завідомо суперечною інтересам
держави за наявності умислу у відповідача -Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер - Сервіс ЛТД». Позов заявлений позивачем на підставі
ст. 49 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 49 ЦК УРСР
недійсною є угода, укладена з метою, що суперечить інтересам держави та
суспільства.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову практику про визнання угод недійсними»від
28.04.1978 № 3 (з наступними змінами та доповненнями) угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Пунктом 11 Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними»№ 02-5/111 від 12.03.1999 визначається,
що необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ст. 49 ЦК
УРСР є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства; для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому
конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета
укладення угоди, якою із сторін і в якій мірі
виконано угоду, а також вину сторін у формі умислу.

Таким чином, розглядаючи такий
спір, суд повинен визначити наявність наступних ознак:

а) вчинення дій об'єктивно призводить
до порушення інтересів держави і суспільства в цілому, а тому в даному випадку
повинно бути наявним порушення вимог саме норм законів та нормативних актів,
які визначають соціально-економічні основи держави і суспільства;

б) такі угоди характеризуються
суб'єктивним наміром сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги закону,
оскільки укладаються з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, а тому для визнання недійсними цих угод необхідно встановити вину
сторін (або, принаймні, однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди;

в) факт наявності суб'єктивного
чинника може мати місце з боку посадових осіб підприємства, а не з боку самої
юридичної особи, а тому суб'єктивний склад правопорушення повинен бути
встановлений компетентним державним органом і підтверджений законодавчо
визначеними засобами доказування.

В обґрунтування позовних вимог про
визнання укладеного між відповідачами договору на підставі ст. 49 ЦК УРСР, а
також про наявність умислу на укладення цього договору з метою, завідомо
суперечною інтересам держави, у відповідача -Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер -Сервіс ЛТД», позивач посилається на рішення
Голосіївського  районного суду м. Києва
від 25.06.2004 по справі № 2-3919/3 2004р., яким визнані недійсними установчі
документи відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер -Сервіс
ЛТД»з моменту державної реєстрації, свідоцтво платника ПДВ вказаного
підприємства з моменту видачі та первинні документи, що стосуються
фінансово-господарської діяльності ТОВ «Мастер - Сервіс ЛТД» з моменту
реєстрації.

Однак, за результатами перегляду
вказаного рішення за нововиявленими обставинами в задоволенні позову Державної
податкової адміністрації у м.Києві  до
ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер - Сервіс ЛТД», третя
особа -Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, Виробничій
кооператив «Контракт»про визнання недійсним установчих документів ТОВ «Мастер -
Сервіс ЛТД», визнання недійсним свідоцтва
платника на додану вартість та первинних бухгалтерських документів ТОВ
«Мастер - Сервіс ЛТД», відмовлено.

За таких обставин, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2004, на яке посилається
позивач, у зв'язку з його скасуванням доказової сили не має.

При цьому суд відзначає, що наявність
умислу не може бути підтверджена лише рішенням районного суду про визнання
статуту сторони договору недійсними, оскільки предметом дослідження у цивільній
справі була, зокрема, відповідність установчих документів вимогам чинного законодавства,
а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, що мала місце під час
підприємницької діяльності суб'єкта.

Тому сам факт визнання недійсними
установчих документів не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених таким
підприємством.

До того ж, чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової угоди не покладено обов'язку по перевірці
відповідності діючому законодавству установчих документів іншого учасника
правовідносин. У відповідності до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців»якщо відомості, що
підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на
достовірні.

На час укладання спірної угоди
відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер -Сервіс ЛТД» був
зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності та перебував в ЄДРПОУ.

Як роз'яснено в п. 6 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними»№ 3 від 28.04.1978 (з наступними змінами) до угод, укладених з
метою, свідомо суперечною інтересам держави і суспільства, зокрема, належать
угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами доходів від оподаткування.

Інтерес держави і суспільства у
сплаті суб'єктами оподаткування  податків
випливає з обов'язку кожного сплачувати податки і збори, закріпленому у ст. 67
Конституції України.

Мета є суб'єктивною ознакою,
притаманною фізичним особам. Юридичні особи діють через органи управління, і,
як наслідок, через фізичних осіб, що входять до складу таких органів
управління.

Отже, для встановлення умислу та
мети в діях юридичної особи, необхідно довести
наявність умислу та мети в діях фізичних осіб, що діяли від імені
відповідної юридичної особи, на укладення угоди з метою, завідомо суперечної
інтересам держави.

Відповідно до ст. 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком суду.

Ухилення від сплати податків є
окремим складом злочину (ст. 212 КК України) і, відповідно, потребує окремої
кваліфікації судом за наявності відповідних і доведених у суді обставин.

Позивачем не надано належних
доказів на підтвердження того, що факт ухилення від сплати податків конкретними
посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер -Сервіс ЛТД»
встановлений обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Суд погоджується з твердженням
позивача про те, що несплата податків дійсно є порушенням діючого податкового
законодавства. Однак, порушення відповідачем -Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мастер -Сервім ЛТД»законодавства про податки, на які посилається
позивач, не є беззаперечним підтвердженням мети відповідача -Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мастер -Сервіс ЛТД»при укладанні та виконанні
спірної угоди на ухилення від сплати податків та не можуть слугувати підставою
для визнання угоди недійсною.

Згідно з п. 1.12 ст. 1 Закону
України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 № 2181-111 зі змінами і
доповненнями, контролюючий орган - державний орган, який у межах своєї
компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів)
та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу. Вичерпний перелік
контролюючих органів визначається статтею 2 цього Закону. Стосовно податків і
зборів (обов'язкових платежів), які справляються до бюджетів та державних
цільових фондів, крім зазначених у підпунктах 2.1.1-2.1.3 цього пункту є органи
державної податкової служби.

Підпунктом 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
зазначеного Закону встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо:

а) платник податків не подає у
встановлені строки податкову декларацію;

б) дані документальних перевірок
результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;

в) контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки
у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження
або завищення суми податкового зобов'язання.

г) згідно з законами з питань
оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

У відповідності до пп. 5.2.1 п.5.2
ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове зобов'язання платника
податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3
статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником
податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом
5.2.2 цього пункту.

У разі коли платник податків не
сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги, які є
письмовою вимогою податкового органу до платника податків погасити суму
податкового боргу (пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6, п. 1.10 ст. 1 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами»).

Порушення будь-якою юридичною
особою податкового законодавства встановлюється посадовими особами
контролюючого органу у результаті перевірки фінансово-господарської діяльності
і фіксуються у акті, складеному по результатах вказаної перевірки, а також
зазначається у відповідному рішенні податкової служби, яке повинно бути
виконане упродовж встановленого податковим законодавством строку.

Таким чином, наслідком заниження
Товариством з обмеженою відповідальністю «Мастер -Сервіс ЛТД»податкових
зобов'язань можуть бути відповідні донарахування сум податків та застосування
штрафних санкцій, а не визнання договору недійсним. Рішень про донарахування
Товариству з обмеженою відповідальністю «Мастер -Сервіс ЛТД»податкових
зобов'язань позивач суду не надав, а тому факт несплати податків Товариством з
обмеженою відповідальністю «Мастер -Сервіс ЛТД» за спірним договором позивачем
у встановленому законодавством порядку не доведений.

Сам по собі досліджуваний судом
договір не є таким, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Крім цього, у суду відсутні
підстави для застосування на момент вирішення спору ст. 49 Цивільного
кодексу  УРСР.

01.01.2004 згідно п.1 та п. 2
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс
УРСР втратив чинність. Новий Цивільний кодекс України, які набрав чинності, не
містить таких публічно-правових наслідків укладення недійсної угоди,
передбачених ст. 49 Цивільного кодексу УРСР. Цивільним кодексом України
скасована відповідальність (правові наслідки) у вигляді публічно-правової
санкції -стягнення в доход держави одержаного однією або обома сторонами за
угодою. А  за змістом ч. 2 ст. 5
Цивільного кодексу України, кодекс має зворотну дію у часі у випадках, коли від
помякшує або скасовує відповідальність особи. Наслідком укладення угоди, яка
порушує публічний порядок (ст. 228 Цивільного Кодексу України), не є
адміністративно-правова конфіскація.

У відповідності до ч. 1 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Своїх вимог позивач суду не довів,
належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог не надав.

Враховуючи викладене, позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.  71, 94, 160-163, 167,  254 Кодексу адміністративного судочинства
України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції заяви про
апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної
скарги.

Суддя

О.О.Хрипун

Дата  підписання постанови:21.10.2008