ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 8/160-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Елітно-насіннєвої агрофірми «Мрія»

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.07.2008 року

у справі

№ 8/160-08 Господарського суду Київської області

за позовом

Елітно-насіннєвої агрофірми «Мрія»

до

Селянського (фермерського) господарства «Агрофірми «Вікторія»

про

стягнення 227145 грн.

за участю представників сторін:

позивача:

Бринюк В.Г. дов. від 07.11.2008 року,

відповідача:

Гинайло В.І. –дов. від 14.05.2008 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 06.05.2008 року (суддя Чорна Л.В.) у справі № 8/160-08 стягнуто з Агрофірми «Вікторія»на користь Елітно-насіннєвої агрофірми «Мрія»88400, 00грн основного боргу, 1281,00грн. інфляційних, 129064,45грн. збитки, 2 274,45 грн. витрат по миту та 118, 00 грн., інформаційних витрат.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.07.2008 року (судді: Чорногуз М.Г. –головуючий, Жук Г.А., Агрикова О.В.) рішення господарського суду Київської області від 06.05.2008 року у справі № 8/160-08 скасовано.

Прийнято нове рішення. В позові –відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, Елітно-насіннєва агрофірма «Мрія» звернулася з касаційною скаргою на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.07.2008 року у справі № 8/160-08 Господарського суду Київської області, в якій просить постанову у справі скасувати, а рішення залишити в силі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи, на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до роз’яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Як встановлено судом першої інстанції Елітно-насіннєва агрофірма “Мрія” на підставі накладних №161 від 20.07.2004р., №175 від 10.08.2004р., №178 від 13.08.2004р., №182 від 19.08.2004р., №196 від 31.08.2004р., №203 від 06.09.2004р., №204 від 07.09.2004р., №206 від 08.09.2004р., №210 від 09.09.2004р., №252 від 08.10.2004р. №262 від 22.10.2004р., та довіреностей ЯДЧ №275444 від 26.07.2004р., ЯДЧ №275445 від 10.08.2004р., ЯИЛ №859951 від 04.09.2004р., ЯИЛ №859952 від 08.10.2004р. передала Селянському (фермерському) господарству Агрофірмі “Вікторія” зерно відходи на загальну суму 88400грн.

Врахувавши приписи статей 525, 526, 692 Цивільного кодексу України суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 88400,00 грн., підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що задоволенню підлягають і вимоги позивача інфляційні відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України та 129064,00грн., збитків – упущеної вигоди, яку позивач міг отримати реалізувавши товар та вчасно отримати кошти.

Апеляційний господарський суд з даними висновками суду першої інстанції не погодився та відзначив, що колегією суддів вивчено оригінали зазначених вище накладних та довіреностей, а також ТТН ( в кількості 26 штук за вересень-жовтень 2004 року), які були надані представником позивача. Із одинадцяти накладних на відпуск продукції, отримувачем підписані тільки дві №178 від 13.08.2004р. та №196 від 31.08.2004р. на загальну суму 6 355 грн. У решти накладних відсутній підпис особи, що отримала продукцію, тому вони не можуть бути доказами в підтвердження отримання продукції.

В ТТН відсутні реквізити отримувача продукції, а підпис особи, що отримала продукцію не відповідає підпису осіб зазначених у довіреності відповідача.

Довіреності видані відповідачем, дають право на отримання, а не підтверджують факту отримання продукції.

Крім того, позивачем надано оригінали прибуткових касових ордерів № 197 від 07.05.04 р., та № 175 від 22.04.04 р., згідно яких відповідач оплатив позивачеві за зерно відходи на загальну суму 10 300 грн.

Відзначено, судом апеляційної інстанції і те, що 24.07.2008 року до Елітно-насіннєвою агрофірмою “Мрія” надані копії накладних №161 від 20.07.2004р., №175 від 10.08.2004р., №178 від 13.08.2004р., №182 від 19.08.2004р., №196 від 31.08.2004р., №203 від 06.09.2004р., №204 від 07.09.2004р., №206 від 08.09.2004р., №210 від 09.09.2004р., №252 від 08.10.2004р. №262 від 22.10.2004р., в яких уже є підписи отримувача. Проте зміст наданих 24.07.08 року накладних не відповідає змісту оригіналів та копій наданих до місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Приватне підприємство Елітно-насіннєва агрофірма “Мрія” не обґрунтували неможливість подання вказаних накладних до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. За таких обставин Київський міжобласний апеляційний господарський суд на прийняв до уваги копії накладних наданих 24.07.2008 року. Відносно податкових накладних суд виходив з того, що вони не можуть бути доказами отримання відповідачем продукції і мають значення тільки для ведення податкового обліку. Книга кількісного обліку є внутрішнім документом позивача і також не підтверджує факту отримання продукції.

Врахувавши викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов про стягнення 88400грн., вартості зерно відходів заявлено безпідставно, при тому, що фактично отримано зерно відходи на загальну суму 6 355 грн., а оплата проведена на загальну суму 10 300 грн.

Водночас, апеляційним господарським судом відзначено, що сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин.

Стягуючи вказану суму збитків, суд першої інстанції не врахував, що за таких обставин наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку, що прийняте у даній справі судове рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Колегія суддів з дами висновками суду першої та апеляційної інстанцій не погоджується та вважає за необхідне відзначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову у даній справі є вимога Елітно-насіннєвої агрофірми «Мрія»про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 88400грн., 1281,80 грн., інфляційних, 8399,20 грн., річних, 129064,00грн., збитки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що позивач в ході розгляду справи зменшував позовні вимоги.

При цьому, приймаючи рішення Господарський суд Київської області вирішив стягнути з Агрофірми «Вікторія»на користь Елітно-насіннєвої агрофірми «Мрія»88400, 00грн., основного боргу, 1281,00грн., інфляційних, 129064,00грн., збитки, 2274,45грн., витрат по миту та 118,00грн., інформаційних.

Однак, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не звернули належної уваги на вимоги позивача щодо стягнення 8399,20 грн., річних.

Згідно із статтею 84 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому: резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Слід також зазначити, що згідно із статтею 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги (подання) має право: залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу (подання) без задоволення; скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; змінити рішення.

Відповідно до статті 105 Господарського процесуального кодексу України за наслідками розгляду апеляційної скарги (подання) апеляційний господарський суд приймає постанову. У постанові має бути зазначено, зокрема, висновки за результатами розгляду апеляційної скарги (подання).

Якщо за результатами апеляційного перегляду апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду і приймає нове рішення, його зміст повинен відповідати вимогам статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Однак, скасовуючи рішення суду першої інстанції, як було зазначено вище апеляційний господарський суд не прийняв рішення стосовно заявлених позивачем позовних вимог стосовно стягнення 8399,20 грн., річних.

Що ж стосується висновків суду апеляційної інстанції стосовно того, що зміст наданих 24.07.08 року апеляційному господарському суду накладних не відповідає змісту оригіналів та копій наданих до місцевого господарського суду, то колегія суддів звертає увагу, що апеляційним судом не зазначено в чому саме виявлено розбіжності в накладних та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно статті 34 зазначеного вище кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

При цьому, слід зазначити, що якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. Господарський суд має право знайомитися з доказами безпосередньо в місці їх знаходження (стаття 38 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а також враховуючи, що господарськими судами порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду Рівненської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись статтею 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Елітно-насіннєвої агрофірми «Мрія»задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 06.05.2008 року у справі № 8/160-08 та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 25.07.2008 року у справі № 8/160-08 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Головуючий О. Муравйов

Судді            А.Полянський

Г. Фролова