ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2008 р.

№ 310/14б-06

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Панової І.Ю.

Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну скаргу

ТОВ "Кондитер-Інвест", м. Київ

на ухвалу

від 21.12.2007 р. господарського суду Київської області

у справі

№ 310/14б-06 господарського суду Київської області

за заявою

ТОВ "Кондитер-Інвест", м. Київ

до

ВАТ "Заліське", с. Богданівка Броварського р-ну Київської області

про

банкрутство

за участю

1.          Прокуратури Київської області;

2.          Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

в судовому засіданні взяли участь представники:

Генеральної прокуратури України

Громадський С.О.;

РВ ФДМУ по Київській області

Осока О.В., довір.;

ініціюючого кредитора

Семенець О.С., довір.;

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходилася справа № 310/14б-06 про банкрутство ВАТ "Заліське".

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.12.2007 р. (судді: Короткевич О.Є. –головуючий, Мальована Л.Я., Подоляк Ю.В.) за результатами підготовчого засідання припинено провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство) у зв'язку з тим, що боржником виконані всі зобов'язання перед ініціюючим кредитором.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ініціюючий кредитор у справі – ТОВ "Кондитер-Інвест" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 21.12.2007 р.

В обґрунтування вимог касаційної скарги її заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 1, ч. 4 ст. 12, п. 7 ч. 1 ст. 40 Закону про банкрутство.

На думку заявника касаційної скарги, провадження у справі про банкрутство не підлягало припиненню, оскільки грошові вимоги ініціюючого кредитора не могли бути задоволені внаслідок того, що на них поширює свою дію мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

В силу ст. ст. 1, 12 Закону про банкрутство на задоволення вимог конкурсних кредиторів поширює свою дію введений у справі мораторій.

Господарські суди не повинні допускати під час провадження у справі про банкрутство індивідуального задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна боржника, яке входить до конкурсної маси, як такого, що порушує права і законні інтереси інших кредиторів та учасників провадження у справі про банкрутство і суперечить встановленому законом спеціальному регулюванню (п. 1.2 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 04.06.2004 р. N 04-5/1193 (далі –Рекомендації)).

У разі встановлення судом факту задоволення боржником вимог ініціюючого кредитора (кредиторів) всупереч дії мораторію суд не повинен припиняти провадження у справі про банкрутство з огляду на те, що такий факт є результатом протиправної поведінки боржника (п. 8.2 Рекомендацій).

Тобто, це стосується випадку, коли відбувається часткове задоволення боржником грошових вимог кредиторів.

Отже, часткове задоволення боржником грошових вимог кредиторів після порушення провадження у справі про банкрутство не є законною підставою для припинення провадження у справі.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїй постанові від 15.03.2005 р. у справі № 20-8/035.

В той же час, боржник вправі одночасно погасити всі без виключення грошові вимоги конкурсних кредиторів у процедурі розпорядження майном.

У разі повного задоволення всіх вимог кредиторів, введений з моменту порушення справи про банкрутство мораторій не діє, оскільки має місце не індивідуальне, а колективне задоволення вимог кредиторів та жодному кредитору боржника у справі не надається переваг в порівнянні з іншими.

Таке право боржника прямо не передбачено в Законі про банкрутство, однак воно випливає зі змісту ст. 40 цього Закону.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 40 Закону про банкрутство господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо боржник виконав усі зобов'язання перед кредиторами.

При цьому, вказана стаття визначає, що провадження у справах про банкрутство може бути припинено у випадку, передбаченому пунктом 7, - лише до визнання боржника банкрутом.

Водночас, зазначена норма не обмежує можливість припинення провадження у справі про банкрутство у такому випадку будь-яким етапом процедури банкрутства.

Згідно з ч. 11 ст. 11 Закону про банкрутство за результатами розгляду заяви кредитора та відзиву боржника у підготовчому засіданні суд виносить ухвалу про припинення провадження у справі про банкрутство за наявності підстав, передбачених статтею 40 цього Закону.

На підставі наведеного в сукупності слід дійти висновку, що Закон про банкрутство не забороняє погашення всіх грошових вимог ініціюючого кредитора до здійснення публікації оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційних друкованих органах.

Як вбачається з матеріалів справи, ініціюючий кредитор - ТОВ "Кондитер-Інвест" звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника –ВАТ "Заліське" у зв'язку з неможливістю останнього задовольнити грошові вимоги у розмірі 202 118,00 грн., стягнені рішенням господарського суду Київської області від 22.05.2006 р. у справі №140/13-06 (а.с. №№ 3 –7 том І).

Як встановлено судом першої інстанції у підготовчому засіданні, боржником, у статутному фонді якого частка державної власності становить 100%, було погашено грошові вимоги ініціюючого кредитора у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №86 від 01.10.2007 р., № 89 від 19.10.2007 р. про перерахування коштів боржником (а.с. №№ 24, 26 том ІІ), а також листами АТ "Український інноваційний банк" в особі Броварської філії від 22.10.2007 р. №1574/1234, від 30.10.2007 р. №1615/001239 про зарахування цих коштів на рахунок ініціюючого кредитора (а.с. №№ 57, 58 том ІІ).

Отже, на час проведення підготовчого засідання суду боржником були виконані усі зобов’язання перед єдиним кредитором у справі.

За таких обставин справи суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність ознак неплатоспроможності боржника та обґрунтовано встановив, що подальший рух справи про банкрутство є безпідставним.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції законно та обґрунтовано припинено провадження у справі у підготовчому засіданні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги –ініціюючого кредитора не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 1, 11, 12, 40 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ТОВ "Кондитер-Інвест" залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду Київської області від 21.12.2007 р. у справі № 310/14б-06 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    І.Ю. Панова

Л.В. Продаєвич