АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

28.11.2008  року
Справа № 2/56

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі:

головуючого судді
Бородіної Л.І.

суддів                                Іноземцевої
Л.В.

Лазненко Л.Л.

Склад судової колегії призначений розпорядженням голови
Луганського апеляційного господарського суду від 01.10.2008.

При секретарі

судового засідання          Жиленка
Д.В.

та за участю представників сторін:

від позивача                                      Гладкіх
Т.А., за дов. від 26.09.2008 № 5513

від відповідача
не прибув

від третьої особи                    не прибув

Розглянувши

апеляційну
скаргу            Суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи

ОСОБА_1, м.Луганськ

на рішення

господарського
суду        Луганської області

від 19.09.2008

у справі                                            № 2/56 (суддя
Ворожцов А.Г.)

за позовом                          Відкритого
акціонерного товариства „Райффайзен

Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції,

м.Луганськ

до відповідача                     Суб”єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи

ОСОБА_1, м.Луганськ

третя особа                              Товариство з
обмеженою відповідальністю

„Сєліка-Плюс”, смт Станично-Луганське

Луганської області

про                                     стягнення
300000 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.09.2008 у
справі                     № 2/56 (суддя
Ворожцов А.Г.) задоволений позов ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської
обласної дирекції, м.Луганськ, до СПД - фізичної особи ОСОБА_1, м.Луганськ, за
участю третьої особи -ТОВ „Сєліка-Плюс”, смт Станично-Луганське Луганської
області: звернуто стягнення на товари в обігу, а саме: мінеральні напої в
кількості 375000 (пляшок) загальною вартістю 300000 грн., що належать
відповідачу та знаходяться на складі за адресою: Луганська область,                      смт Станично-Луганське, вул.Горького,
2а, які передані в заставу ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” за договором застави від
18.05.2005 № 010/08-1/83/1, за рахунок яких частково задоволені вимоги позивача
- ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції за кредитним
договором від 18.05.2005 № 010/08-1/83; стягнуто з відповідача на користь
позивача витрати по сплаті держмита в сумі 3000 грн. 00 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. 00 коп.

Рішення суду з посиланням на статті 526, 527, 589, 590, 610
Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), статтю 193
Господарського кодексу України (далі -ГК України), статі 1, 19 та
20 Закону України від 02.10.1992 № 2654-ХІІ „Про заставу” мотивоване обгрунтованістю
вимог позивача (заставодержателя за договором застави) щодо звернення стягнення
на заставлене майно у зв”язку з доведеністю факту наявності заборгованості
третьої особи у справі -ТОВ „Сєліка-Плюс” за кредитним договором від
18.05.2005, у забезпечення якого між сторонами у справі укладений договір
застави товарів в обігу -мінеральних напоїв у кількості 375000 пляшок загальною
вартістю           300000 грн.

СПД -фізична особа ОСОБА_1 (відповідач у справі) не погодився з
прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення
господарського суду Луганської області від 19.09.2008 у справі № 2/56 скасувати
та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те,
що заставлене майно, на яке звернено стягнення, є сумісною власністю з його
дружиною ОСОБА_2. Майно третьої особи ТОВ „Сєліка-Плюс” знаходиться в стадії
реалізації і сума від реалізації може перевищувати суму боргу.

ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції
(позивач у справі) заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить рішення
господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу -без задоволення.

ТОВ „Сєліка-Плюс” (третя особа) відзив на апеляційну скаргу не
надало.

Заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 та третя особа у справі ТОВ
„Сєліка-Плюс” належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної
справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень,
відповідно, 21.11.2008 та 22.11.2008, проте не скористались своїм правом на
участь у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Заслухавши доводи і пояснення представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши повноту з”ясування місцевим судом обставин
справи, апеляційний господарський суд

В С Т А Н О В И В :

18.05.2005 між позивачем у справі (кредитором) та
третьою особою у справі            ТОВ
„Сєліка-Плюс” (позичальником) укладений кредитний договір № 010/08-1/83, за
умовами якого кредитор відкриває позичальнику відновлювальну (револьверну) мультівалютну
кредитну лінію у сумі 1500000 грн. 00 коп. строком до 17.05.2008 із сплатою 18%
річних у національній валюті та 12% у EUR (а.с.12-14).

За умовами названого договору під терміном „відновлювальна
(револьверна) кредитна лінія” розуміється кредитна лінія, при якій ліміт
кредитування визначається у вигляді ліміту основної (позичкової) заборгованості
за кредитом. У разі часткового або повного погашення кредиту, позичальник може
повторно отримати кредит у межах зазначеного ліміту протягом дії кредитного
договору.

Об”єктом кредитування згідно пункту 2.1 договору є покупка
технологічного обладнання по розливу соків та сировини (концентратів соків),
внутрішні розрахунки з контрагентами, страхування майна.

Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору позичальник
зобов'язаний використати кредит на зазначені в договорі цілі та  забезпечити повернення одержаного кредиту та
сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених договором.

Згідно з пунктом 10.2 договору за порушення строків повернення
кредиту, відсотків за користування кредитом, передбачених пунктами 1.1, 1.6
договору позичальник сплачує кредитору пеню від суми простроченого платежу в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, за кожний день прострочення -для кредитів, наданих в
національній валюті України, або пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення -кредитів, наданих в іноземній валюті.

За додатковими угодами від 26.07.2005 № 1 та від 30.06.2006 № 2 до
кредитного договору від 18.05.2005 № 010/08-1/83, укладеними між позивачем у
справі та 3-ю особою, процентні ставки за користування кредитом, дорівнюють
відповідно, з 01.07.2005 -17%  річних у
національній валюті та 12% - у EUR, з 30.06.2006 -16% річних у національній валюті
та 12% - у EUR (а.с.15, 16).

18.05.2005 в забезпечення кредитного договору від 18.05.2005 №
010/08-1/83 між позивачем у справі (заставодержателем)  та
Приватним підприємцем ОСОБА_1 -відповідачем у справі (заставодавцем)
укладений договір застави товарів в обігу                     № 010/08-1/83/1,
відповідно до якого заставодавець надає у заставу товари в обігу, а саме:
мінеральні напої у кількості 375000 пляшок загальною вартістю 300000 грн. 00
коп. (а.с.17-18).

За умовами пункту 2.3 договору застави товарів в обігу
заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета
застави у випадку, якщо кредит, проценти, штрафні санкції, які були забезпечені
заставою не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним договором про
надання кредитних ресурсів від 18.05.2005                № 010/08-1/83.

На виконання умов кредитного договору позивачем надано ТОВ
„Сєліка-плюс” кредит в розмірі 1494501 грн. 61 коп., що підтверджено
відповідними меморіальними ордерами (а.с.122-129).

22.06.2007 господарським судом Луганської області у справі №
13/289 за позовом ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної
дирекції ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” до ТОВ „Сєліка-Плюс” прийнято рішення про
стягнення з ТОВ „Сєліка-Плюс” на користь банку 1494501 грн. 61 коп.
заборгованості за кредитним договором від 18.05.2005 № 010/08-1/83, 179503 грн.
99 коп. заборгованості за відсотками та 13392 грн. 65 коп. пені за порушення
строків повернення відсотків (а.с.130-131).

На виконання вказаного рішення суду виданий наказ від 08.07.2007 №
13/289, 01.08.2007 ВДВС Алчевського МУЮ відкрито виконавче провадження, в
процесі якого актами опису й арешту
майна від 05.12.2007 та від 24.03.2008 описане майно боржника ТОВ
„Сєліка-Плюс” та накладено на нього арешт (а.с.132, 133, 138-141).

Згідно пояснень позивача від 28.11.2008 № 02-11/692 на цей час
виконавче провадження триває, кошти за виконавчим провадженням в рахунок
погашення заборгованості до банку не надходили (а.с.118-120).

Станом на 18.04.2008 заборгованість      ТОВ „Сєліка-плюс” за кредитним договором
від 18.05.2005 № 010/08-1/83 не погашена та складає 1912802 грн. 13 коп.,
з яких:      1494501 грн. 61 коп.
-борг за кредитом, 389116 грн. 51 коп. -відсотки,                        29184 грн. 01 коп.
-пеня  за
порушення  строків  сплати
відсотків за  користування   кредитними коштами, що стало підставою
звернення ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції до
господарського суду Луганської області з позовом про звернення стягнення на
товари в обігу загальною вартістю 300000 грн., що належать СПД -фізичній особі
ОСОБА_1, за договором застави від 18.05.2005 № 010/08-1/83/1, за рахунок яких
частково задовольнити вимоги позивача - ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі
Луганської обласної дирекції за кредитним договором від 18.05.2005 №
010/08-1/83 (а.с.2-6).

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.09.2008 у
справі                     № 2/56 позов
задоволений з підстав, викладених вище (а.с.84-85).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та
застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що рішення господарського суду відповідає обставинам справи,
нормам матеріального та процесуального права та скасуванню не підлягає з огляду
на наступне.

Предметом даного спору є звернення стягнення на заставлене майно в
рахунок погашення боргу за кредитним договором.

Спірні правовідносини сторін виникли з договору застави товарів в
обігу від 18.05.2005 № 010/08-1/83/1, укладеного між позивачем та відповідачем
у справі, та з кредитного договору від 18.05.2005 № 010/08-1/83, укладеного між
позивачем та третьою особою у справі -ТОВ „Сєліка-Плюс”, та регулюються умовами
цих договорів, нормами             ЦК
України, ГК України, Закону України від 02.10.1992 № 2654-ХІІ
„Про заставу”.

Матеріалами справи підтверджено наявність боргу третьої особи ТОВ
„Сєліка-Плюс” перед позивачем за кредитним договором від 18.05.2005 №
010/08-1/83 на загальну суму 1912802 грн., з якої 1494501 грн. 61 коп. -заборгованість
за кредитом; 389116 грн. 51 коп. -відсотки за користування кредитом; 29184 грн.
01 коп. -пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитними
коштами.

В рахунок забезпечення вимог позивача, що витікають з кредитного
договору від 18.05.2005 № 010/08-1/83, відповідачем за договором застави
товарів в обігу від 18.05.2005 № 010/08-1/83/1 передано у заставу мінеральні
напої в кількості 375000 пляшок загальною вартістю 300000 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов”язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного
законодавства.

За правилами статті 1 Закону України „Про заставу” у разі
невиконання боржником забезпечених заставою зобов”язань заставодержатель
(кредитор) має право одержати задоволення з вартості заставленого майна
переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого  заставою,
заставодержатель  набуває  право
звернення  стягнення  на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного
задоволення, включаючи  сплату процентів,
неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у  зв'язку
із  пред'явленням  вимоги,
якщо  інше  не встановлено договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 590 ЦК України звернення
стягнення на  предмет  застави здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель  набуває  право
звернення  стягнення  на предмет застави в разі,  коли
зобов'язання  не  буде
виконано  у встановлений  строк
(термін),  якщо інше не встановлено
договором або законом.

Названі норми ЦК
України кореспондуються з приписами статей 19, 20 Закону України „Про
заставу”.

Пунктом 2.3 договору застави сторони передбачили, що
заставодержатель  набуває права стягнення
заборгованості за рахунок предмета застави у випадку, якщо кредит, проценти,
штрафні санкції, які були забезпечені заставою не будуть сплачені у строк,
передбачений кредитним договором про надання кредитних ресурсів від
18.05.2005                № 010/08-1/83.

Факт невиконання третьої особою у справі ТОВ „Сєліка-Плюс” своїх
зобов”язань щодо повернення кредиту у сумі 1494501 грн. 61 коп. та сплаті
відсотків у сумі
179503 грн. 99 коп. і 14065 грн. 76 коп. пені встановлений рішенням господарського
суду Луганської області від 22.06.2007 у справі № 13/289 про стягнення з ТОВ
„Сєліка-Плюс” на користь ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської
обласної дирекції ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” вказаних сум, яке набрало
законної сили 07.07.2007.

Згідно пояснень позивача та документів, наданих ним до
апеляційного господарського суду, рішення господарського суду Луганської
області від 22.06.2007 у справі № 13/289 до теперішнього часу не виконано, борг
в сумі 1704390 грн. 18 коп.
ТОВ „Сєліка-Плюс” не сплачений на користь ВАТ „Райффайзен Банк Аваль”.

Отже, невиконання ТОВ „Сєліка-Плюс” (позичальником) своїх
зобов”язань за кредитним договором від 18.05.2005 № 010/08-1/83 є підставою
виникнення у ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” (заставодержателя за договором застави
від 18.05.2005                   №
010/08-1/83) права звернення стягнення на предмет застави -товари в обігу, а
саме: мінеральні напої у кількості 375000 пляшок загальною вартістю 300000
грн., в силу пункту 2.3 договору застави, частин 1,2 статті 590 ЦК України,
статті 20 Закону України „Про заставу”.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного
висновку про обгрунтованість позовних вимог та правильно задовольнив позов
шляхом звернення стягнення на товари в обігу.

Доводи заявника апеляційної скарги відхиляються за
необгрунтованістю, оскільки ним не доведено, що майно, яке передано у заставу,
знаходилось у спільній власності з громадянкою ОСОБА_2. Згідно пункту 1.4
договору застави заставодавець Приватний підприємець ОСОБА_1 гарантував, що він
є єдиним власником предмету застави та уповноважений розпоряджатися предметом
застави, який не заставлений по іншим договорам, не перебуває в податковій
заставі, на нього не накладено арешт, він не є предметом судового спору та
стосовно предмету застави не укладено угод з третіми особами, що можуть
передбачати передачу останнім права володіння, користування або розпорядження
предметом застави. Вказані обставини відповідачем не спростовані.

З огляду на викладене апеляційна скарга Суб”єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Луганськ не підлягає до задоволення,
рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права і скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу
України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника
апеляційної скарги -Суб”єкта підприємницької діяльності - фізичну особу
ОСОБА_1, м.Луганськ.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського
процесуального кодексу України, Луганський апеляційний  господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну
скаргу Суб”єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Луганськ
на рішення господарського суду Луганської області від 19.09.2008 у справі №
2/56 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 19.09.2008 у
справі                № 2/56 залишити без
змін.

3. Судові витрати за апеляційною скаргою покласти на заявника
апеляційної скарги -Суб”єкта підприємницької діяльності - фізичну особу
ОСОБА_1, м.Луганськ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку у місячний
строк до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя
Л.І.Бородіна

Суддя
Л.В.Іноземцева

Суддя
Л.Л.Лазненко

Надруковано 5 примірників:

1-          до справи

2-          позивачу

3-          відповідачу

4-          ГСЛО

5-          до наряду

Внесено