ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопада 2008 р.

№ 10/61

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Мачульського
Г.М.

суддів:

Рогач Л.І.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства
"Золочівський радіозавод"

на постанову

Львівського апеляційного
господарського суду

від

10.07.2008р.

у справі

№10/61

Господарського суду

Львівської області

за позовом

Фізичної особи -акціонера ОСОБА_1

до

1).
Товариства з обмеженою відповідальністю "Балмікс" 2).
Фізичної особи -акціонера ОСОБА_2 3). Відкритого акціонерного
товариства "Золочівський радіозавод"

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Росан -Цінні
папери"

про

визнання недійсним та скасування
рішення, зобов'язання до вчинення дій

за участю представників

- позивача:

не з'явився

- відповідача-1:

не з'явився

- відповідача-2:

не з'явився

- відповідача-3:

Балуцького Р.М. (довіреність №87
від 14.04.2008р.)

- третьої особи:

не з'явився, -

В С Т А Н О В
И В:

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 05.03.2008р. (суддя Довга О.І.), з урахуванням ухвали
цього суду про виправлення описки від 05.03.2008р., залишеною без змін в
частині вжиття заходів до забезпечення позову постановою Львівського
апеляційного господарського суду від 10.07.2008р. (колегія суддів у складі:
головуючого - судді Кордюк Г.Т., суддів Давид Л.Л., Мурської Х.В.) вжито заходи
до забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-3 вчиняти будь-які дії щодо
відчуження та розпорядження будь-яким способом (включаючи передачу в оренду,
заставу) нерухомим майном, що належить останньому.

В касаційній скарзі відповідач-3
просить вказані судові рішення щодо забезпечення позову скасувати, посилаючись
на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального
права, а саме: п.3 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від
23.08.1994р. №02-5/611 "Про деякі питання практики застосування заходів до
забезпечення позову", Інформаційного листа Вищого господарського суду
України №01-8/2776 від 12.12.2006р., Листа Вищого господарського суду України
від 14.12.2007р. №01-8/973, п.1 листа Вищого господарського суду України від
18.03.2008р. №01-8/164, ст.ст.4-3, 33, 66, 67 Господарського процесуального
кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не
надійшло.

Позивач, відповідачі-1, -2 та третя
особа не використали наданого законом права на участь своїх представників у
судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку
судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до
уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевий господарський суд пунктом
7 своєї ухвали від 05.03.2008р., з урахуванням ухвали цього суду про
виправлення описки від 05.03.2008р., вжив заходів до забезпечення позову до
вирішення даного спору по суті шляхом заборони відповідачу-3 вчиняти будь-які
дії щодо відчуження та розпорядження будь-яким способом (включаючи передачу в
оренду, заставу) нерухомим майном, що належить відповідачу-3.

Суд мотивував ухвалу тим, що із
поданих позивачем копій договорів купівлі-продажу будинку культури, останній
був придбаний 10.01.2008р. НВТОВ "Технобудсервіс" за 630 000 грн. та
за таку ж суму він придбаний 16.01.2008р. у зазначеного покупця двома фізичними
особами; зазначені дії Товариства свідчать про намір виконати оспорюване
рішення спостережної ради, за таких обставин, рішення суду в частині
зобов'язання Товариства в особі виконавчого органу утриматись від виконання
оспорюваного рішення спостережної ради, як зазначає цей суд, виконати, у разі
задоволення позову, буде неможливо.

Суд апеляційної інстанції,
залишаючи без змін зазначену ухвалу в оскарженій частині, погодився з
висновками цього суду що наявні правові підстави для вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-3 вчиняти будь-які дії щодо
відчуження та розпорядження будь-яким способом нерухомим майном (включаючи
передачу в оренду, заставу).

Про те вказані висновки судів є
незаконними виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.66, 67
Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою
сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи
має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких
заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується накладенням
арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам  вчиняти дії, що стосуються предмету спору;
зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за
яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Із вказаних норм права вбачається,
що такі заходи мають бути адекватними заявленому позову.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що оспореними
рішеннями спостережної ради остання, в порушення його права, дозволила
відчуження майна Товариства: їдальні, будинку культури, верхнього містечка.

Таким чином в порушення вказаних
норм права суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції,
фактично заборонив відповідачу-3 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження
будь-яким способом (включаючи передачу в оренду, заставу) всім нерухомим
майном, а не тим лише, про яке зазначено у позові, суди не врахували, що позов може
стосуватись конкретного майна.

Крім того, місцевий господарський
суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, своєю ухвалою заборонив
відповідачу-3 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження будь-яким способом
(включаючи передачу в оренду, заставу) нерухомим майном.

У касаційній скарзі особа що її
подала зазначає, що така заборона є перешкодою у здійсненні господарської
діяльності товариства та призводить до неможливості фінансово оздоровити
товариство у зв'язку із неможливістю передати вільні приміщення товариства в
оренду. Також, зазначає, що оскільки одним із видів діяльності товариства є
надання послуг у сфері готельного бізнесу, то заборона судом розпоряджатись
нерухомим майном будь-яким способом фактично є втручанням у діяльність
товариства.

Із матеріалів справи вбачається, що
товариство дійсно мало намір здавати приміщення в оренду, а п.2.2.29 статуту
товариства визначено що одним із видів діяльності товариства є надання
приміщень в оренду. Крім того, п.2.2.44 - 2.2.48 статуту серед видів діяльності
товариства зазначено утримання готельних установ, утримання
оздоровчо-спортивних установ, діяльність, пов'язана з організацією та
проведенням спортивних зборів та окремих змагань, показових виступів, надання
туристичних послуг, у тому числі самодіяльному туризму.

Таким чином суди не врахували, що
такі вжиті судами заходи до забезпечення позову унеможливлюють здійснення
товариством своєї статутної діяльності, та є неадекватними заявленому позову.

Аналогічну правову позицію
викладено і в постанові Верховного Суду України від 17.06.2008 року зі справи
№28/262-07-7239 Господарського суду Одеської області, якою було скасовано
судові рішення, прийняті за подібних обставин.

З врахуванням викладеного суду
першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову належало
дослідити оспорене позивачем рішення щодо переліку та обсягу майна, відчуження
якого дозволено, перевірити чи такий засіб забезпечення позову як заборона
відповідачу-3 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження будь-яким способом
(включаючи передачу в оренду, заставу) нерухомим майном, є адекватним заявленим
позовним вимогам, перевірити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності
вжиття саме таких, зазначених заявником заходів забезпечення позову,
забезпечити збалансованість інтересів сторін, та з врахуванням наведених норм
права вирішити питання про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції,
перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу місцевого господарського суду,
вказаного не врахував.

У зв'язку з наведеним усі ухвалені
судами судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119 п. 3, 11110 ч.1, 11111,
11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Золочівський радіозавод" задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 10.07.2008р. та ухвалу Господарського суду Львівської
області від 05.03.2008р. в частині вжиття заходів до забезпечення позову, у
справі №10/61 скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя
Г.М. Мачульський

С у д д і                                                                                     Л.І.
Рогач

В.І. Шаргало