ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2008 р.

№ 2-1/252-2008

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

за участю представників:

Генпрокуратури України

Івченко О.А. –(посв. № 194 від 27.11.2007)

розглянув касаційну скаргу

першого заступника прокурора АР Крим

на рішення

господарського суду АР Крим від 22.01.2008

у справі

№ 2-1/252-08 господарського суду АР Крим

за позовом

Державної освітньої установи вищої професійної освіти "Російський державний геологорозвідувальний університет ім. Серго Орджонікідзе"

до

Скалістівської сільської ради

Сімферопольського міжміського бюро технічної інвентаризації

про

визнання права власності та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду АР Крим від 22.01.2008 (суддя: Л.Ковтун) позовні вимоги задоволені, визнано право власності за Державною освітньою установою вищої професійної освіти "Російський державний геологорозвідувальний університет ім. Серго Орджонікідзе" на майновий комплекс учбово-геологічного полігону Російського державного геологорозвідувального університету ім. Серго Орджонікідзе, який розташований в с. Прохолодне, Бахчисарайського району.

Рішення суду мотивовано тими обставинами, що на протязі 1968-1990 років позивач здійснив будівництво науково-учбового полігону у с. Прохолодне, право власності на майно набувається позивачем на підставах ст.ст. 328, 331 Цивільного кодексу України. 12.02.2007 проведена державна реєстрація договору оренди земельної ділянки, договір оренди землі, на якій знаходиться нерухомість між позивачем та Скалістівською сільською радою укладено на 49 років.

В частині зобов'язання БТІ здійснити певні дії по реєстрації провадження у справі припинено, оскільки такі правовідносини не можуть розглядатися у господарських судах.

Прокуратура АР Крим просить судове рішення скасувати, справу передати на новий розгляд суду першої інстанції, так як судом не застосовані норми Угоди між Україною та Російською Федерацією про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 15.01.93, Закон України "Про підприємства, установи, організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України" від 10.09.91.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційного подання, вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Верховний Суд України у п.1 Постанови Пленуму від 29.12.76 №11, «Про судове рішення» роз'яснив, що обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судом першої інстанції не вжито заходів для встановлення дійсних обставин справи та правовідносин сторін, що унеможливило прийняття юридичних висновків, які відповідають матеріалам справи.

Зокрема, ст. 1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України" від 10 вересня 1991 року № 1540- XII встановлено, що майно підприємств, установ і організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування є державною власністю. Згідно зі ст.1 Тимчасового Положення «Про Фонд державного майна України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 07.07.92, Фонд державного майна України здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Проте, Фонд державного майна України до участі у справі не залучався, незважаючи на те, що предмет спору стосується інтересів держави в сфері власності.

Не з'ясовано правовий статус спірного майна.

Судом не враховано, що законодавством визначено особливий порядок набуття права власності нерезидентом на майно, розташоване на території України.

Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України»від 10.09.91 № 1540-ХИ та статті 1 Угоди між Україною та Російською Федерацією про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 15.01.93, майно підприємства колишнього союзного підпорядкування, яке розташовано на території України, є власністю України. Повноваженнями з розпорядження державним майном в межах вищевказаної Угоди, відповідно до Постанови Верховної Ради України № 217 від 20.10.94 «Про повноваження Фонду державного майна України щодо забезпечення виконання угод між Україною та Російською Федерацією, Україною та Республікою Білорусь про взаємне визнання прав і регулювання відносин власності», наділений саме Фонд державного майна України.

Статтею 4 Угоди між Україною та Російською Федерацією про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 15.01.93, встановлено, що Україна та Російська Федерація (надалі Сторони) взаємно визнають, що об'єкти соціальної сфери, які знаходяться на їх території (або відповідні долі участі в цих об'єктах) - санаторії, санаторії-профілакторії, будинки та бази відпочинку, пансіонати, готелі і кемпінги, туристичні бази, дитячі оздоровчі заклади, будівництво яких здійснювалось за рахунок коштів республіканського бюджету іншої Сторони, а також коштів підприємств та організацій республіканського та колишнього союзного підпорядкування, розташованих на території іншої Сторони, є власністю цієї сторони.

Згідно зі ст. 11 зазначеної Угоди Сторони домовились, що правовий статус раніше створених підприємств, визнаних на основі цієї Угоди власністю однієї Сторони та розташованих на території іншої Сторони, визначається у відповідності до законодавства Сторони, на території якої знаходяться підприємства, та оформлюються протоколами між органами Сторін, уповноваженими розпоряджатися державним майном. Таким органом управління є Фонд державного майна України. Вказані обставини судом не досліджувалися.

Судом не з'ясовувалися обставини справи пов'язані з тим, чи звертався нерезидент до відповідного державного органу по управлінню майном Російської Федерації із заявою про визнання права власності на спірне майно, чи погоджувалося це питання у протоколі, що укладений з Фондом державного майна України, не врахована судова практика Вищого господарського суду України, яка склалася в цій категорії справ.

Не встановлення зазначених обставин справи свідчить про неповноту досліджених матеріалів справи,є пов'язаним із подальшими діями в частині реєстрації нерухомості.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання задовольнити.

Рішення господарського суду АР Крим від 22.01.2008 у справі № 2-1/252-08 господарського суду АР Крим скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Головуючий                                         В. Овечкін

судді                                         Є. Чернов

В. Цвігун