ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

справа
№  25/464

06.11.08

За
позовом   Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до             Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2

третя
особа       Комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна»

про                визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії

Суддя
Морозов С.М.

Секретар
судового засідання Денисенко А.В.

Представники:

від
позивача: ОСОБА_3 (довіреність від 06.11.2008р.)

від відповідача: не
з'явились

від третьої особи: не
з'явились

В судовому засіданні 06.11.2008р. за
згоди представника позивача оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Обставини
справи:

Позивач
звернувся до суду з позовом про:

-
визнання права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна загальною
площею 549,6 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

-
зобов'язання зареєструвати право власності на вказаний об'єкт;

-
зобов'язання звільнити вказане приміщення.

Представник
відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду пояснення, відповідно до
якого відповідач проти позову заперечень не має.

Представник
третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позов, в
якому зазначив, що положеннями чинного законодавства передбачено рішення суду,
як документ для державної реєстрації на нерухоме майно.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,
-

ВСТАНОВИВ:

23
вересня 2006 року між позивачем та Приватним підприємством "Полікор"
був укладений договір купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідчений
Тетерською О.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
за реєстраційним №4654.

На
підставі вказаного договору позивач придбав нежиле збірно-розбірне приміщення
(склад) загальною площею 361,50 м2, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно
п. 3.1 зазначеного договору, право власності на нежиле приміщення підлягало
переходу до покупця з моменту нотаріального посвідчення договору, державної
реєстрації та здійснення покупцем оплати повної вартості об'єкта нерухомості.

Факт
належного виконання зобов'язання позивача з оплати вартості придбаного об'єкта
нерухомого майна підтверджений заявою директора Приватного підприємства
«Полікор», підпис якого посвідчений 29 вересня 2006 року Тетерською О.Ю.,
приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним
№4698.

4
вересня 2006 року придбаний об'єкт нерухомості був зареєстрований за позивачем
на праві власності Київським міським бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим №535-з в
реєстровій книзі 4з-185, що підтверджується реєстраційним посвідченням №023557.

На
день укладання договору купівлі-продажу між позивачем та Приватним
підприємством «Полікор»земельна ділянка (кадастровий номер :62:068:0090),
на якій розташоване нежиле приміщення, знаходилась в користуванні Приватного
підприємства «Полікор»на підставі договору оренди.

Згідно
ч, 2 ст. 377 Цивільного кодексу України, якщо будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Статтею
760 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору оренди може
бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно
до ч. 1 ст. 123 ЗК, з урахуванням положень ч. 3 ст. 124 ЗК України, надання
земельних ділянок юридичним особам у користування «здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за
проектами відведення цих ділянок».

Таким
чином, до позивача як законного набувача об'єкту нерухомого майна перейшло
право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений.

Протягом
2007-2008 років позивачем на вказаній земельній ділянці поряд з придбаним
об'єктом нерухомого майна було побудовано нежитлове приміщення.

Будівництво
зазначеного об'єкту здійснювалось на підставі договорів підряду, укладених між
мною та суб'єктами підприємницької діяльності: ОСОБА_4 та відповідачем. Належне
здійснення розрахунків за договорами підряду із зазначеними суб'єктами
підтверджується відповідними актами виконаних робіт.

Для
здійснення будівництва нового об'єкту нерухомості позивачем були витрачені
власні кошти (на придбання матеріалів, робіт та послуг), загальна сума яких
перевищує двісті п'ятдесят тисяч гривень.

Здійснені
роботи з будівництва нежилого приміщення повністю відповідають «Проекту
будівництва офісних приміщень по АДРЕСА_1», розробленого на підставі завдання
від 02.02.2008 ТОВ «Група компаній «Столична нерухомість»(ліцензія серії АБ
№206612) з урахуванням містобудівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних,
протипожежних та інших норм та правил.

23
липня 2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого майна був виготовлений технічний паспорт
на новозбудований нежитловий будинок (приміщення).

Відповідно
до даних технічного паспорту новозбудований об'єкт є трьохповерховою нежитловою
спорудою, загальна площа приміщень якої складає 549,60 м2, площа
забудови - 235,40 м2.

Отже,
станом на день подання даної позовної заяви позивач є фактичним власником новозбудованого
нежитлового будинку (приміщення) загальною площею 549,60 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У
відповідності до 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом
з тим, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання
земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме
майно, а право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту завершення такого будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає з моменту його  прийняття до експлуатації.

Згідно
ст. 317 Цивільного кодексу України
власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм
майном. Як власник майна господарське товариство володіє, користується,
розпоряджається  своїм майном на власний
розсуд відповідно до положень глави 23 ЦК України.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття встановлена судом.

Відповідно
до ст. 334 Цивільного кодексу України передбачено, що момент набуття права
власності, а саме права власності у набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або Законом.

Отже,
враховуючи вищенаведене, позивач  в силу
закону є власником нежитлового приміщення загальною площею 549,60 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно
до позовної заяви позивач вказує, що на даний час він позбавлений можливості
належним чином використовувати приміщення вказаного вище новозбудованого
нежитлового будинку в зв'язку з невизнанням належних мені прав відповідачем.

23
липня та 14 серпня 2008 року позивачем на адресу відповідача було направлено
вимоги про звільнення приміщень збудованого об'єкту від майна, що йому
належить.

Згідно
відповіді відповідача від 18 серпня 2008 року позивач як особа, що побудувала
об'єкт нерухомості самовільно, не є його власником. Стверджуючи про
неможливість використання мною прав власника та використання способів захисту
права власності, визначених законодавством України (зокрема, права вимагати
усунення перешкод у здійсненні права власності), відповідач відмовився
виконувати мою вимогу. Станом на день подання даної позовної заяви приміщення
відповідного об'єкта нерухомості відповідачем не звільнені.

Відповідно
до частини першої ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений
у його здійсненні.

Згідно
ст. 317 Цивільного кодексу України
власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм
майном. Як власник майна господарське товариство володіє, користується,
розпоряджається  своїм майном на власний
розсуд відповідно до положень глави 23 ЦК України.

Умови
та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно встановлені Законом
України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»
та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме
майно, яке затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002
№7/5.

Відповідно
до п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень» до створення єдиної системи органів
реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі
державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться
комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Аналогічна
норма міститься у пп. 1.3 Положення №157/6445, яким передбачено, що державну
реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро
технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних
одиниць.

Преамбулою
Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень»встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні
засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи
державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно,
обмежень цих прав. Закон спрямований на забезпечення визнання та захисту
державою речових прав на нерухомість, створення сприятливих умов для
забезпечення розвитку ринкових відносин, активізації інвестиційної діяльності,
збільшення надходжень до державного та місцевих бюджетів.

Відповідно
до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень»він регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією
речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів
щодо нерухомості.

Частиною
п'ятою ст. 3 Закону  України «Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»передбачено,
що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з
діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Статтею
3 Закону  України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»та пп. 1.5 Положення
№157/6445 встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та
правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в
порядку, встановленому Законом.

Відповідно
до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень»обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права
на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних
осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Таким
чином, судом встановлено, що відповідно до вимог Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»та Положення
№157/6445, Цивільного кодексу України третя особа зобов'язана зареєструвати
право власності на об'єкт нерухомості.

Відповідачем
та третьою особою внаслідок відмови в звільненні приміщення та державній
реєстрації відповідного приміщення було порушено право позивача розпоряджатись
своєю власністю до державної реєстрації об'єктів нерухомого майна.

Відповідно
до положень статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою.

Враховуючи
вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Судові
витрати у сумі 203,00 грн. (85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись  ст.ст. 33,49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні
вимоги задовольнити повністю.

Визнати
за Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) право власності на
новозбудований об'єкт нерухомого майна загальною площею 549,60 м2,
що  знаходиться АДРЕСА_1.

Зобов'язати
Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна»(адреса: 01001, м. Київ,
вул. Трьохсвятительська, 4-в) зареєструвати за Суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса:
АДРЕСА_2) право власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна загальною
площею 549,60 м2, що
знаходиться АДРЕСА_1.

Зобов'язати
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичну особу ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер ) звільнити приміщення новозбудованого об'єкта нерухомого майна
загальною площею 549,60 м2, що
знаходиться АДРЕСА_1.

Рішення
набирає законної сили після
закінчення  десятиденного  строку з дня
його  прийняття.

Суддя
С.М.
Морозов

дата
підписання повного тексту рішення -14.11.2008р.