АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.11.08
Справа  № 26/22

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого
судді                                                Орищин Г.В.

суддів                                                                       Галушко  Н.А.

Краєвської М.В.

розглянувши апеляційну скаргу державного Львівського
дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання №70 від
18.06.2008р., м.Львів

на рішення господарського суду Львівської області

від 04.06.2008року  у справі
№ 26/22

за позовом фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м.Львів

фізичної особи
-підприємця ОСОБА_2, м.Львів

до відповідача-1  державного
Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання,
м.Львів

до відповідача-2 державного підприємства «Аргентум»,
с.Горішній

за участю третьої особи на стороні відповідача-1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору Міністерства промислової політики України,
м.Київ

за участю прокурора Львівської області

про усунення перешкод у користуванні приміщеннями

за участю
представників:

від прокуратури ОСОБА_3

від позивача ОСОБА_4

від
відповідачів  та третьої особи  не з»явився

Права і обов'язки сторін, передбачені
ст. 22 ГПК України, право заявляти відводи, представникам роз'яснено.

Відповідачі та третя особа явку представників в судові засідання не
забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду
справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення копій ухвал
Львівського апеляційного господарського суду
адресатам (а.с.67-71, 116-120, 141-145 159-163, том ІІ).

У зв»язку з
поданням відповідачами та третьою особою заяв про відвід судової колегії у
даній справі, розгляд справи неодноразово відкладався до вирішення питання щодо
заявлених відводів.

У задоволенні заяв
державного Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного
обладнання, державного підприємства «Аргентум»та Міністерства промислової
політики України про відвід колегії суддів у даній справі, ухвалами першого
заступника голови Львівського апеляційного господарського суду від
03.11.2008р., 14.11.2008р., 20.11.2008р. -відмовлено (а.с.148, 165,175, том
ІІ).

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.06.2008р.
у  справі   № 26/22 (суддя Деркач Ю.Б.) задоволено позов
фізичних осіб -підприємців ОСОБА_1 таОСОБА_2, зобов»язано ДП «Аргентум»та
державний Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання
не чинити перешкод у користуванні приміщенням адмінбудинку «А-6»та механічної
майстерні «З-1», які знаходяться по вул.Зеленій, 115-Б у м.Львові; виселено
державне підприємство «Аргентум»та державний Львівський
дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання з нежитлових
приміщень адмінбудинку «А-6»та механічної майстерні «З-1», які знаходяться по
вул.Зеленій, 115-Б у м.Львові.

При винесенні оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд
керувався ст.ст. 320, 321, 328 ЦК України, умовами договорів купівлі-продажу
від 12.09.2006р. та від 20.10.2006р., укладених між позивачами та ТзОВ СП
«УКРМЕДМАРКЕТ»та рішенням господарського суду Львівської області від
10.10.2007р. у справі №1/574-21/135,  та
мотивував його тим, що на час розгляду справи позивачі підтвердили право
власності на вказані нежитлові приміщення витягами з реєстру прав власності,
виданими 03.06.2008р. ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної
оцінки».

Дане рішення оскаржується відповідачем-1 у справі - державним
Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання,
оскільки, на його думку, рішення суду є необґрунтованим, таким, що не
відповідає фактичним обставинам справи, прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права, просить таке скасувати і прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити. Зокрема, скаржник вважає, що господарським
судом не взято до уваги рішення господарського суду міста Києва від
16.11.2004р. у справі №2/407 (залишеного без змін постановами Київського
апеляційного господарського суду від 21.03.2005р. та Вищого господарського суду
України від 22.06.2005р.), яким за відповідачем-1 визнано право оперативного
управління приміщеннями по вул.Зеленій, 115-Б у м.Львові, загальною площею
6323кв.м., сумарною вартістю 176322грн. станом на момент оцінки  основних фондів при приватизації ВАТ
«ЕКТІавтопром», до складу яких входять і спірні нежитлові приміщення.

Позивачі
заперечили доводи скаржника з підстав, викладених у відзиві на апеляційну
скаргу (а.с.72-74, том ІІ) та усними поясненнями представника в судових
засіданнях. Зокрема, посилаються на рішення
господарського суду Львівської області від 10.10.2007р. у справі №
1/574-21/135, залишене без змін постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 11.12.2007р., яким в позові про визнання права
державної власності на майно, в тому числі і на спірні приміщення, -
відмовлено. Вважають, що є законними власниками спірних приміщень на підставі
договорів купівлі-продажу, а рішення господарського суду м.Києва, на яке
посилається скаржник, немає жодного відношення до спірних приміщень.

При розгляді
матеріалів справи та апеляційної скарги судовою колегією встановлено наступне:

Відповідно до умов договору купівлі-продажу  № 343 від 12.09.2006р., укладеного ТзОВ СП
«УКРМЕДМАРКЕТ” (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), покупцем придбано у власність
нежитлові приміщення адміністративного будинку «А-6», позначені на плані
цифрами 2-15, 18-24, 224, 225, загальною площею 459,5кв.м., за адресою:
м.Львів, вул. Зелена, 115-Б. На підставі даного договору 18.09.2006р. за  ОСОБА_2 зареєстровано право власності на дане
нерухоме майно.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу № 439 від
20.10.2006р., укладеного ТзОВ СП «УКРМЕДМАРКЕТ” (продавець) та
ОСОБА_1(покупець), покупцем придбано у власність нежитлові приміщення
адміністративного будинку «А-6», позначені на плані цифрами 52-67, 69-70,
72-86, 226-241, загальною площею 1101,5кв.м., за адресою: м.Львів, вул. Зелена,
115-Б. На підставі даного договору 27.10.2006р. за  ОСОБА_1зареєстровано право власності на дане
нерухоме майно.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу № 442 від
20.10.2006р., укладеного ТзОВ СП «УКРМЕДМАРКЕТ” (продавець) та
ОСОБА_1(покупець), покупцем придбано у власність нежитлові приміщення
адміністративного будинку «А-6», позначені на плані цифрами 97, 107-118,
120-129, 131-132, 243-245, 247-252, загальною площею 601,6кв.м., за адресою:
м.Львів, вул. Зелена, 115-Б. На підставі даного договору 27.10.2006р. за  ОСОБА_1зареєстровано право власності на дане
нерухоме майно.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу № 445 від
20.10.2006р., укладеного ТзОВ СП «УКРМЕДМАРКЕТ” (продавець) та ОСОБА_2
(покупець), покупцем придбано у власність нежитлові приміщення механічної
майстерні «З-1», позначені на плані цифрами 1-4, загальною площею 136,2кв.м.,
за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 115-Б. На підставі даного договору
30.10.2006р. за  ОСОБА_1зареєстровано
право власності на дане нерухоме майно.

Окрім того, до матеріалів справи долучено витяги з реєстру прав
власності, видані станом на 03.06.2008р., якими підтверджується право власності
позивачів на дані приміщення на момент розгляду справи (а.с.86-89, том І).

Дані нежитлові приміщення займають відповідачі, що ними не
заперечується.

Неодноразові письмові звернення позивачів з вимогами звільнити
займані приміщення, залишені відповідачами без
відповіді та задоволення.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про
усунення перешкод у користуванні приміщенням та про виселення відповідачів із
незаконно займаних ними нежитлових приміщень.

Судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін,
оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і
матеріалам справи, вважає, що  підстави
для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення -
відсутні, з огляду на наступне:

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі,
регулюються гл. 24,25, 29 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування  та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Право власності позивачів на нежитлові приміщення по вул.Зелена,
115-Б у м.Львові, підтверджується договорами купівлі-продажу,  реєстраційними посвідченнями, виданими ОКП
«Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Правомірність відчуження майна ТзОВ СП «УКРМЕДМАРКЕТ», укладення
договорів купівлі-продажу та виданих на його підставі документів, що
підтверджують право власності позивачів на спірні приміщення, на час розгляду
справи в місцевому суду не оспорювалось, докази про недійсність таких
документів у матеріалах справи відсутні.

Також місцевий господарський суд правомірно вказав, що відсутні
будь-які законодавчо визначені підстави для визнання вищезгаданих договорів
нікчемними.

Факт користування спірними приміщеннями  відповідачами не заперечується.

З наведеного випливає, що позивачі позбавлені можливості
здійснювати щодо спірних приміщень своє право власності, а саме, на власний
розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки своєю
поведінкою відповідач чинить позивачу перешкоди у здійсненні права власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, порушене право позивача підлягає
захисту шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права
власності позивача на спірні приміщення та звільнити ці приміщення.

Таким чином, вимоги позивачів про зобов'язання відповідачів
усунути перешкоди у користуванні приміщеннями у будівлі по вул.Зелена, 115-Б у
м.Львові правомірно задоволені місцевим господарським судом з огляду на
вищевикладене.

Апеляційний господарський суд, як і господарський суд Львівської
області, не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що спірні приміщення
на праві оперативного управління належать відповідачам, оскільки це не є
ознакою права власності,  яке відповідно
до закону має бути підтверджено правовстановлюючими документами.

Відповідачами неодноразово подавались клопотання про
зупинення  провадження у розгляді
апеляційної скарги до вирішення Личаківським районним судом м.Львова справи
№2-2819/2008, предметом якої визначено визнання недійсними договорів
купівлі-продажу від 12.09.2006р. та від 20.10.2006р., які є підставою позовних
вимог у справі № 26/22.

Судова колегія, розглянувши подані клопотання прийшла до висновку,
що такі задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.101 ГПК України,
апеляційний господарський суд переглядає законність та обґрунтованість рішення
на час його прийняття, за наявними у справі і додатково поданими доказами, які
існували на час прийняття рішення місцевим господарським судом.

На час розгляду справи господарським судом, відповідачем-1 не було
повідомлено суд про  наявність в
районному суду м.Львова справи про визнання недійсними договорів, що є
підставою права власності позивачів на спірні приміщення.

Клопотання відповідачів про припинення провадження у справі на
підставі п.1 ст.80 ГПК України у зв»язку
з тим, що договори купівлі-продажу укладені позивачами як фізичними
особами, а тому такий спір не підлягає вирішенню в господарських судах
України,  судовою колегією відхиляється з
огляду на наступне:

ОСОБА_1 таОСОБА_2 зареєстровані як суб'єкт підприємницької
діяльності (фізичні особи-підприємці) виконавчим комітетом Львівської міської
ради 16.11.2004р. та 07.08.2006р. відповідно (а.с.28-29, том І).

Договори купівлі-продажу, укладені позивачами, по своїй суті є
господарськими договорами, укладеними суб»єктами господарювання, виходячи з
правил, визначених ст.ст. 55, 128, 134, 179 ГК України, оскільки фізичні особи
(сторони договору) займаються підприємницькою діяльністю і для здійснення такої
власне і придбали спірні нежитлові приміщення.

Відповідно до ст.320 ЦК України власник має право використовувати
своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Дана стаття передбачає, що власник
має право використовувати своє майно, тобто вилучати корисні властивості
речі для задоволення своїх потреб, для здійснення підприємницької діяльності.
Тобто, право на підприємницьку діяльність пов»язане з приватною власністю, яка
становить матеріальну основу підприємництва.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під
господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру,
що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних та
соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а
суб»єкти підприємництва -підприємцями.

Відповідно до ч.1 ст.21 ГПК України сторонами в судовому
процесі  - позивачами і відповідачами -
можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 цього кодексу.

Відповідно до ст.1 цього кодексу право на звернення до
господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають підприємства,
установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни,
якій здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Згідно із ст.51 Цивільного кодексу України  до підприємницької діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність
юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом, або не випливає із суті
відносин. Статтею 52 ЦК України передбачено, що фізична особа-підприємець
відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім
своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено
стягнення.

Як випливає із матеріалів справи, позов подано фізичними особами
-підприємцями ОСОБА_1та ОСОБА_2 про захист своїх прав та інтересів, тобто в
даному провадженні не розглядається спір між фізичними і юридичними особами про
законність укладених договорів, а сторонами у даній справі є фізичні особи - суб»єкти
підприємницької діяльності і юридичні особи.

Окрім того, письмові звернення позивачів з вимогами звільнити
займані приміщення (а.с.21-23, том І) направлялись на адресу відповідачів як
від фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи наведене, виходячи із змісту позовної заяви, суб'єктний
склад поданого позову відповідає вимогам ст.ст.1, 21 ГПК України, а спір носить
господарський характер. Таким чином, відсутні процесуальні підстави для
висновку про те, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку господарського
судочинства.

З врахуванням викладеного, судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого  господарського суду, як такого, що прийнято у
відповідності до матеріалів та обставин справи з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального
кодексу України,  Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду Львівської області від 04.06.2008р. у справі № 26/22
залишити без змін, а апеляційну скаргу
державного Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного
обладнання - без задоволення.

Дана постанова
набирає законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Справу повернути в
місцевий господарський суд.

Головуючий           суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Краєвська М.В.