ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 р.

№
23/514-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Удовиченка
О.С.

суддів:

Короткевича
О.Є.,  Хандуріна М.І.

розглянувши   касаційну скаргу

ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва

на
ухвалу

господарського
суду м. Києва від 18.03.2008

у
справі

№23/514-б
господарського суду м. Києва

за
заявою  до

ТОВ
"Техновелт" ТОВ "Екоінтербуд"

про арбітражний керуючий

банкрутство
Бородій О.В.

в судовому засіданні взяли участь  представники :

ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва

Корнелюк
М.П.

ТОВ
"Техновелт"

Недзельський
Д.М.

ОСОБА_1

Бородій
О.В.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 18.03.2008 (суддя Демидова А.М.) затверджено
звіт ліквідатора, затверджено ліквідаційний баланс станом на 10.01.2008,
ліквідовано банкрута -ТОВ "Екоінтербуд", зобов'язано державну
податкову службу за місцем знаходження боржника зняти ТОВ
"Екоінтербуд" з податкового обліку, провадження у справі  припинено.

Державна
податкова інспекція у Голосіївському районі м. Києва  (надалі ДПІ у Голосіївському районі м. Києва)
звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу
господарського суду м. Києва від 18.03.2008 у справі № 23/514-б, припинити
провадження у справі.

В
обґрунтування своїх касаційних вимог, скаржник посилається на те, що його не
було повідомлено про порушення справи про банкрутство, судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного судового рішення порушено норми матеріального та
процесуального права, зокрема: ст.22, 43 ГПК України та ст.ст. 1, 14, 32, 40,
52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, п.1 Постанови Пленуму ВСУ “Про судове рішення” від 29.12.1976р.
№11.

Судова колегія, розглянувши
наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
м. Києва норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що
касаційна скарга ДПІ у Голосіївському районі м. Києва підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, господарський суд міста Києва ухвалою від
19.11.2007 порушив справу про визнання банкрутом                     ТОВ
"Екоінтербуд" та призначив її розгляд на 28.11.2007.

Постановою
господарського суду міста Києва від 28.11.2007 боржника ТОВ
"Екоінтербуд" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та
призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого -ОСОБА_1 (ліцензія
Серія АБ № 271608 від 20.12.2005).

Публікація
оголошення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури
була здійснена у газеті "Голос України" №227-228 (4227-4228) за
06.12.2007.

До
господарського суду ліквідатором 14.01.2008 надійшли на затвердження звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс станом на 10.01.2008.

Місцевим
господарським судом зазначено, що ліквідатором не виявлено майнових активів
банкрута, погашення вимог кредиторів не відбулося, боржника визнано банкрутом,
ліквідатор, керуючись вимогами ст.ст.25, 32, 52 Закону, провів ліквідаційну
процедуру направлену на виявлення активів боржника, формування ліквідаційної
маси та погашення заборгованості.

Ухвалою
господарського суду міста Києва від 18.03.2008 затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс боржника та припинено провадження у справі.

Проте, судом першої інстанції в
порушення приписів ст.43 ГПК України та ст.52 Закону України ""Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не
з'ясовані у повному обсязі всі обставини справи.

Стаття
52 Закону про банкрутство передбачає особливості банкрутства відсутнього
боржника.

Згідно
з ч. 1 ст.52 Закону незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання
зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника -
юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання
боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із
законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а
також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької
діяльності боржника.

Тобто,
у суді має бути доведений факт нездійснення боржником  підприємницької діяльності, зокрема, у
зв'язку з його відсутністю за місцезнаходженням.

Відповідно
до ст. 93 Цивільного кодексу України та до положень п. 5 ст.1 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", в редакції, чинній на час виникнення правовідносин,
місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до
установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Таким
чином, нормами законодавства, чинними на час розгляду даної справи судом першої
інстанції, передбачалося обов'язкове зазначення місцезнаходження юридичної
особи в її установчих документах, а у разі, коли відбувалася зміна
місцезнаходження, повинні були вноситись відповідні зміни до установчих
документів та проводитись державна реєстрація цих змін.

Проте
установчі документи ТОВ "Екоінтербуд" в матеріалах справи відсутні,
відповідно вони не досліджувались судом першої інстанції з метою з'ясування
місцезнаходження боржника.

Як
вбачається з матеріалів справи, у якості доказу відсутності боржника за його
місцезнаходженням місцевим господарським судом було прийнято акт про
незнаходження ТОВ "Екоінтербуд" за адресою місцезнаходження,
складений представником ТОВ "Техновельт" та представником ФОП
ОСОБА_2. (а.с. 30)

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 34 ГПК
України обставини справи, які відповідно до законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону
України “Про державну реєстрацію юридичних осіб
та фізичних осіб -підприємців”
Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення органів
державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією
про юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців з Єдиного державного реєстру.

В даному випадку справа про
банкрутство відсутнього боржника неправомірно
порушена на підставі заяви, до якої додано акт, складений представником
кредитора про відсутність боржника за місцезнаходженням, що не відповідає вимогам
ст. 52 Закону, ст.ст. 1, 17-19 Закону України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців", а також ст. 34 ГПК України,
в зв'язку з чим у господарського суду
були відсутні правові підстави для закінчення оскаржуваною ухвалою  спрощеної
процедури банкрутства відсутнього боржника.

Таким
чином, враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, колегія
суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали
господарського суду першої інстанції з направленням справи на  розгляд суду
першої  інстанції.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати приписи статей 17-18 Закону України
“Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”, ст. 32,
52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом", повно та всебічно дослідити всі суттєві обставини, що
мають значення для правильного  вирішення
спору, перевірити твердження  та  заперечення сторін,  всім зібраним
доказам надати належну оцінку в їх сукупності та розглянути справу
відповідно  до вимог  закону.

Керуючись статтями  1115,  1117,  1119-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду м. Києва
від 18.03.2008 у справі №23/514-б скасувати.

Справу передати на розгляд до
господарського суду м. Києва.

Головуючий
О.С. Удовиченко

Судді                                                                                      О.Є.
Короткевич

М.І. Хандурін