суд    Чернігівської  області
м.Чернігів,пр.Миру,20
справа №14/136
Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-Лтд", юридична адреса:
адреса: вул.Промислова,3, с.Хотів, Києво-Святошинський р-н., Київська обл.,
До відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, фактична адреса:АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2)
Суддя   Книш Н.Ю.
позивача: Червоняк С.П.
представник, довіреність №62 від 11.03.08р.
відповідача: не з'явився
Позивачем подано позов про
25.04.08р. по 22.07.08р.
Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2.
У відповідності до ухвали від
14.10.08р. суд прийняв зменшення позивачем розміру позовних вимог в частині
стягнення боргу на суму 500грн. У зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог
3542,45грн. пені, про що вказано у клопотанні від 14.10.08р.
Представник відповідача в судовому
засіданні 14.10.08р. надав відзив на позов від 14.10.08р., в якому зазначив, що
при розрахунку суми боргу позивачем не було враховано платіж від 19.05.08р. на
не дійсним у зв'язку з його закінченням, а тому розмір пені повинен
розраховуватися за нормами чинного законодавства, що у зв'язку з закінченням
строку договору та відсутністю його пролонгації (отримання товару відбувалося
без договору на підставі накладних), умови договору про його виконання є
недійсними і строк виконання боргових зобов'язань не настав, оскільки позивач
не використав умови досудового врегулювання спору. Відповідач у відзиві просив
суд відмовити у задоволенні позову.
У відповідності до ухвали від
11.11.08р. суд прийняв збільшення позивачем позовних вимог в частині стягнення
пені на суму 5256,01грн. У зв'язку із збільшенням розміру позовних вимог
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України представник позивача в судовому засіданні надав
клопотання від 17.11.08р., в якому зменшив позовні вимоги в частині стягнення
боргу та 8798,46грн. пені.
Від відповідача по факсу надійшла
заява №36 від 25.11.08р. про відкладення розгляду справи у зв'язку з сімейними
Представник позивача заперечував
проти відкладення розгляду справи посилаючись на затягування відповідачем
судового процесу.
Приймаючи до уваги неодноразове
відкладення розгляду справи з витребуванням у сторін додаткових документів
необхідних для розгляду справи, в тому числі судове засідання призначене на
11.11.08р. було відкладене за клопотанням відповідача, належне повідомлення
відповідача про час і місце розгляду справи, закінчення 30.11.08р. продовженого
за клопотанням сторін строку вирішення спору, а також враховуючи, що відповідно
до приписів Господарського процесуального кодексу України надання повноважень
на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним
колом осіб, і відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу
України громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або
через представника, повноваження якого підтверджується нотаріально посвідченою
довіреністю, суд не задовольняє клопотання відповідача про відкладення розгляду
справи.
Розглянувши подані матеріали,
дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті,
вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з'ясувавши фактичні
обставини справи, господарський суд встановив:
Згідно свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця, витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.09.08р. ОСОБА_1
зареєстрований як фізична особа-підприємець, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
місце проживання АДРЕСА_2.
Суд приймає зменшення позивачем
позовних вимог в частині стягнення боргу на 0,02грн., оскільки це не суперечить
законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси.
Статтею 655 Цивільного кодексу
України передбачено, що продавець згідно договору купівлі-продажу передає або
зобов'язується передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти його
10.01.07р. між позивачем та
2.1. договору продавець (позивач у справі) продає, а покупець (відповідач у
справі) купує лікарські засоби, вироби медичного призначення та засоби
косметичної промисловості, товар поставляється за вказаною покупцем адресою на
підставі його заявок та згідно з видатковими та податковими накладними.
Згідно ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до п.4.3. договору
покупець здійснює розрахунки за товар за попередньою домовленістю з продавцем у
наступному порядку: у формі 100% попередньої оплати на підставі рахунку
продавця не пізніше 3 банківських днів з дати тримання рахунку або з
відстроченням терміну оплати за одержаний товар -в строки, що зазначені у
видаткових накладних, складених позивачем.
На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар згідно видаткових накладних зі строком оплати: №
Факт отримання товару відповідачем
підтверджується вказаними накладними, довіреностями НОМЕР_2 від 25.03.08р.,
НОМЕР_3 від 01.04.08р., НОМЕР_4 від 10.04.08р., НОМЕР_5 від 30.04.08р., НОМЕР_6
від 06.05.08р., НОМЕР_7 від 20.05.08р. та не заперечується відповідачем.
З матеріалів справи вбачається та
не спростовується відповідачем той факт, що останнім не проведена оплата
отриманого товару у визначенні строки.
На день розгляду справи в суді
позивач з урахуванням поданих та прийнятих судом зменшень розміру позовних
вимог на загальну суму 500грн.02коп. просить стягнути з відповідача
Позивачем до матеріалів справи
подано двосторонній акт звіряння розрахунків станом на 01.02.08р. підписаний та
скріплений печатками позивача та відповідача, в якому сторони зафіксували
12.01.08р. - №190470 на суму 29,10грн., №190464 на суму 79,92грн., №192209 на
суму 5009,89грн., №187584 на суму 5521,24грн., №182988 на суму 6442,56грн.,
Подані позивачем копії виписок
установи банку та визначені в них відповідачем призначення платежів свідчать
зафіксованої сторонами у акті звіряння станом на 01.02.08р., а саме 04.02.08р.
товар по накладній №185909; 18.02.08р. -5521,24грн. призначення платежу за
товар по накладній №187584; 21.02.08р. -5009,89грн. призначення платежу за
товар по накладній №192209; 28.02.08р. -6000,00грн. призначення платежу за
товар по накладній №190463; 03.03.08р. -4852,33грн. призначення платежу за
товар по накладній №190463; 05.03.08р. -5000,00грн. призначення платежу за
товар по накладній №194502; 14.03.08р. -6835,79грн. призначення платежу за
товар по накладній №194502; 17.03.08р. -7884,09грн. призначення платежу за
товар по накладній №1869.
Поданий позивачем остаточний
розрахунок заявленої до стягнення суми боргу, копії виписок установи банку та
визначені в них відповідачем призначення платежів ( від 19.05.08р.
отриманий по видатковим накладним, які визначені позивачем як підстава позову.
На момент розгляду справи в суді у
відповідності до приписів ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу
України відповідачем не подано суду доказів повної оплати товару отриманого від
З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що заборгованість відповідача на день розгляду справи становить
матеріалами справи та не спростовується відповідачем.
Твердження відповідача у відзиві
про неврахування позивачем при розрахунку боргу платежу від 19.05.08р. на суму
викладеним, а тому судом не приймаються.
Згідно ст.526 Цивільного кодексу
України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного
законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.
Окрім того, безпідставним є
посилання відповідача у відзиві на закінчення строку дії договору, на
відсутність його пролонгації, на невжиття досудового врегулювання спору,
договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими
представниками двох сторін і діє протягом трьох років, тобто строк дії договору
на момент передачі позивачем та отримання відповідачем спірного товару не
закінчився, видаткові накладні містять дані щодо строку оплати товару, а
досудове врегулювання спору між сторонами не є обов'язковим у даній справі.
Відповідно до ст.216 Господарського
кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування
до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених
цим Кодексом, іншими законами та договором.
Штрафними санкціями у розумінні
ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.
Відповідно до п. 6.1 договору за
порушення строків оплати товару покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку від вартості неоплаченого
товару за кожний день прострочення платежу.
Позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 8798,46грн. за період 25.04.08р. по 20.10.08р.
Відповідач не надав суду доказів
відсутності вини у невиконанні зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару.
Дослідивши поданий позивачем
розрахунок, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені
підлягають частковому задоволенню в сумі 8212,63грн. враховуючи визначену
позивачем кількість днів прострочки у поданому розрахунку пені за період з
25.04.08р. по 20.10.08р., дати виникнення прострочки з боку відповідача та дати
оплати відповідачем товару. В решті стягнення пені відмовити.
Оскільки відповідач в порушення
ст.525,526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України,
взяті на себе зобов'язання не виконав, за отриманий товар своєчасно та в повній
сумі не розрахувався, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими
і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі
Враховуючи, що спір виник з вини
відповідача у зв'язку з несвоєчасним виконанням договірних зобов'язань та
відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача державне мито в сумі 893,67грн. та
117,23грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Керуючись ст.ст. 193, 216, 217, 230
Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 655, 692 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 22, 33, 34, 49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу
України, суд -
1. Позовні вимоги задовольнити
2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_8 АППБ „Аваль” МФО НОМЕР_9,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю „ВВС-Лтд” (вул.Промислова,3, с.Хотів, Києво-Святошинський р-н,
державного мита, 117грн.23коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.
Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Суддя                                                                                                    Н.Ю.Книш

Рішення
підписано 28.11.08р.

Суддя
Н.Ю.Книш