ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№
13/17

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка
І.А. - головуючого, Разводової С.С., Самусенко С.С. - доповідача,

розглянувши
матеріали касаційної скарги

ВАТ "Полтава-Авто"

на
рішення

господарського
суду Полтавської області  від 16 квітня
2008 року

та
постанову

Київського
міжобласного апеляційного господарського суду від 20 червня 2008 року

у
справі

№
13/17

господарського
суду

Полтавської
області

за
позовом

ВАТ
"Полтава-Авто"

до

СПД -
фізичної особи  ОСОБА_1

про

стягнення
80 000 грн.

за
участю представників

сторін

від позивача
-

ОСОБА_2.,

від
відповідача -

не
з`явився

В С Т А Н О В И В:

ВАТ
"Полтава-Авто" звернулося до господарського суду Полтавської області
із позовом до СПД - фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 80 000 грн. на
підставі договору № 39 від 06 лютого 2002 року.

Рішенням
господарського суду Полтавської області від 16 квітня 2008 року у справі №
13/17 позовні вимоги залишено без задоволення.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20 червня 2008
року у справі № 13/17 апеляційну скаргу ВАТ "Полтава-Авто" залишено
без задоволення; рішення господарського суду Полтавської області від 16 квітня
2008 року залишено без змін.

У
поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі ВАТ
"Полтава-Авто" вказує, що рішення та постанова прийняті з порушенням
норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.261 ЦК України, просить
скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16 квітня 2008
року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
20 червня 2008 року у справі № 13/17 і прийняти нове рішення, яким стягнути з
СПД - фізичної особи  ОСОБА_1на  користь ВАТ "Полтава-Авто" 80000
грн.

Вищим
господарським судом України ухвалою від 08.09.2008 у справі №13/17 порушено
касаційне провадження.

Відповідач
процесуальним правом участі його повноважного представника в судовому засіданні
касаційної інстанції не скористався.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та
процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів
Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими
судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини у даній справі.

06
лютого 2002 року між ВАТ "Полтава-Авто" та СПД - фізичною особою
ОСОБА_1 був укладений договір № 39, відповідно до умов якого ВАТ
"Полтава-Авто" прийняв на себе зобов'язання з 06 лютого 2002 року
постачати відповідачеві нафтопродукти, а відповідач зобов'язувався проводити
попередню оплату за нафтопродукти.

Відповідно
до меморіального ордеру за № 729 від 22 квітня 2002 року ВАТ
"Полтава-Авто" перерахувало на рахунок СПД - фізичної особи
ОСОБА_1  80 000 грн., що поверталися
відповідачеві як попередня оплата, отримана позивачем 19 квітня 2002 року в
сумі 100 009 грн. 54 коп. за бензин марки АІ -95 та А -76, який не був
поставлений.

Вказані
80 000 грн. за твердженням ВАТ "Полтава-Авто" перераховано ним
помилково.

Судами
встановлено, що відповідач позовні вимоги не визнає, вказує, що 80000 грн.
перераховані не в результаті помилки, а повернуті, оскільки відповідачем
сплачені в порядку передоплати згідно договору №39 від 06.02.2002 за
нафтопродукти, які не були поставлені позивачем.

Господарськими
судами попередніх інстанцій вказано на те, що позивач мав знати про переховані
кошти, вказуючи на перерахування за меморіальним ордером за №729 від 22 квітня
2002 року, тому перебіг строку  вимоги
про повернення коштів у позивача почався з дня перерахування 22 квітня 2002
року.

Господарськими
судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач в даному випадку звернувся
із позовом у січні 2008 року після спливу трирічного строку позовної давності.

Відповідно
до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка
його порушила.

Згідно
ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три
роки.

Аналогічні
норми містяться в Цивільному кодексі УРСР 1963 року, який діяв на дату
меморіального ордера на 22 квітня 2002 року.

При
цьому, стаття 80 Цивільного кодексу УРСР 1963 року передбачає, що закінчення
строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в
позові.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України на підставі вищенаведених
встановлених та досліджених фактичних обставин справи судами встановила, що
доводи касаційної скарги ВАТ "Полтава-Авто" не спростовують висновків
судів попередніх інстанцій.

Виходячи
з вищевикладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України,
перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права, погоджується з висновками місцевого та
апеляційного господарських судів і залишає без змін оскаржувані у даній справі
судові рішення.

Враховуючи
вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ
"Полтава-Авто" залишити без задоволення.

Постанову  Київського
міжобласного  апеляційного  господарського суду від 20 червня 2008 року у
справі № 13/17 залишити без змін.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді:
С. Разводова

С. Самусенко