ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

07.10.08
Справа  № 11/22

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді
Мельник Г.І.

суддів:
Новосад Д.Ф.

Кордюк Г.Т.

розглянувши
апеляційне подання
Військового прокурора Львівського гарнізону, м. Львів за вих. № 2023 від
29.05.2008 року

на
рішення  Господарського суду Львівської
області від 13.05.2008 року

у
справі        № 11/22

за
позовом: Військового
прокурора Львівського гарнізону в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Львова

до
відповідача: Кам'янка-Бузької
міської ради, м. Кам'янка-Бузька

про
стягнення 71 240,29
грн.

та
за зустрічним позовом: Кам'янка-Бузької
міської ради, м. Кам'янка-Бузька

до
відповідача:
Військового прокурора Львівського гарнізону в особі Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Львова

про
визнання недійсним
договору про охорону

За
участю представників (за первісним позовом):

від
прокуратури: Майорчак
(посвідчення № 22 від 31.08.2006 року);

від
позивача: не
з'явився;

від
відповідача: ОСОБА_1
(довіреність № 52 від 21.01.2008 року).

Ухвалою
Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.2008 року у складі
колегії: головуючого-судді Мельник Г.І., суддів: Новосад Д.Ф., Михалюк О.В.
відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду. У зв'язку з
перебуванням судді Михалюк О.В. у відпустці, розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від 06.10.2008 року в склад колегії по
розгляду даної справи введено суддю Кордюк Г.Т.

У
зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання 26.08.2008 року
розгляд справи було відкладено на 07.10.2008 року. Ухвалою голови Львівського
апеляційного господарського суду від 26.08.2008 року строк вирішення справи
продовжено.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням
Господарського суду Львівської області (суддя Сало І.А.) від 13.05.2008 року у
справі № 11/22 у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов
задоволено: визнано недійсним договір про охорону, укладений між Військової
частиною А1753 в особі командираОСОБА_2 та Кам'янка-Бузькою міською радою в
особі міського голови ОСОБА_3

Військовий
прокурор Львівського гарнізону з постановленим рішенням не погодився, вніс
апеляційне подання, в якому просить його скасувати та прийняти нове, яким
задоволити первісний позов, оскільки вважає дане рішення таким, що винесене з
порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому покликається
на те, що місцевий господарський суд помилково прийшов до висновку про
відсутність доказів того, що Військова частина А1753 не передала відповідачу
майна на загальну суму 18 490,29 грн., хоча цей факт під час судового розгляду
не досліджувався, а суд додатково не витребував з цього питання жодного
документа, водночас, факт передачі Військовою частиною А1753 вищезазначеного майна
Кам'янка-Бузькій міській раді підтверджується долученим до матеріалів позовної
заяви Актом приймання-передачі будинків, споруд, комунальних мереж і території
військових містечок № 1 та № 9 під охорону. Не погоджується з висновком суду
про те, що всупереч п. 43 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в
Україні»договір про охорону, підписаний міським головою ОСОБА_3, не
затверджувався Кам'янка-Бузькою міською радою і, крім того, згідно вимог ст.
978 ЦК України охоронець за договором охорони є суб'єктом підприємницької
діяльності, в той час як,  в даному
випадку охоронцем виступає Кам'янка-Бузька міська рада, яка не є суб'єктом
підприємницької діяльності, а тому оспорюваний договір укладено з порушенням
вимог, встановлених ч. 1-2 ст. 203 ЦК України, що є підставою недійсності
такого правочину. В обґрунтування вищевказаного посилається на  п. 4 ст. 179 ГК України та ст. 627 ЦК
України, якими передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов договору, що не суперечать законодавству, а
також на ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка
визначає вичерпний перелік виключної компетенції сільських, селищних, міських
рад щодо затвердження договорів, укладених сільським, селищним, міським головою
від імені ради, в якому не міститься положення про затвердження міською радою
виключно на пленарних засіданнях договорів про охорону чи інших такого ж роду
договорів, а тому вважає, що Кам'янка-Бузький міський голова при укладенні
оспорюваного договору діяв виключно в інтересах міської ради та відповідно до
вимог законодавства України. Крім того, вважає безпідставними та
необґрунтованими покликання місцевого господарського суду на відсутність у
позивача права звертатися з вимогами до Кам'янка-Бузької міської ради про
відшкодування збитків, оскільки на підставі розпорядження начальника Головного
квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.12.2005 року
№ 303/18/2050 та директора Департаменту фінансів Міноборони України від 09.12.2005
року № 248/4/1837, наказу начальника Західного територіального
квартирно-експлуатаційного управління від 13.02.2006 року № 9 КЕВ м. Львова в
липні 2007 року прийняв на баланс казармено-житловий фонд і мережі військових
містечок № 1 та № 9 колишньої військової частини А1753, ліквідованої в жовтні
2004 року, які розташовані в м. Кам'янка-Бузька.

Кам'янка-Бузька
міська рада (надалі -відповідач) у відзиві на апеляційне подання зазначає, що
місцевий господарський суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачем не
представлено доказів того, що відповідачу передавались під охорону у військових
містечках № 1 та № 9 чавунні радіатори, двигуни електричні, металеві двері
печей опалення, ворота металеві та інші елементи на суму 18 490,29 грн.,
оскільки вказані елементи відсутні в Акті приймання будинків, споруд,
комунальних мереж і території військових містечок № 1 та № 9 м. Кам'янка-Бузька
під охорону, а тому вони не підлягають відшкодуванню. Вважає, що залишкова
вартість будівель № 1/52 та № 9/34 також не підлягає відшкодуванню, оскільки
незважаючи на те, що ці будівлі були включені до акту передачі, вони відсутні
на території військових містечок № 1 та № 9, а в акті передачі зазначено про
незадовільний технічний стан цих приміщень і не виключено, що за три роки вказані
будівлі могли зруйнуватись, при цьому, в обов'язки відповідача не входило
проведення капітального (поточного) ремонту цих будівель. Звертає увагу суду
апеляційної інстанції на той факт, що позивач прийняв на баланс
житлово-казармений фонд і мережі військових містечок № 1 та № 9 у липні 2007
року, хоча таке розпорядження було прийнято у 2005 році. Крім того, зазначає,
що згідно вимог ст. 978 ЦК України охоронець за договором охорони є суб'єктом
підприємницької діяльності, а володілець переданого під охорону майна
зобов'язується щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату, в той час
як  в даному випадку охоронцем виступає
Кам'янко-Бузька міська рада, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності,  а за змістом оспорюваний договір є
безоплатним, відтак його укладено з порушенням вимог, встановлених ч. 1-2 ст.
203 ЦК України, що є підставою недійсності такого правочину. На підставі
наведеного просить рішення Господарського суду Львівської області від
13.05.2008 року у даній справі залишити без змін, апеляційне подання - без
задоволення.

Прокурор
та представник відповідача в судовому засіданні підтримали доводи та
заперечення, викладені, відповідно, в апеляційному поданні та у відзиві на
нього.

Квартирно-експлуатаційний
відділ м. Львова (надалі -позивач)
участь уповноваженого представника в судове засідання повторно не
забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення
розгляду справи не подавав, хоча належним чином був повідомлений про час та
місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового
відправлення № 3621700, а тому колегія Львівського апеляційного господарського
суду прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності його
представника за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши
апеляційне подання та відзив на нього, вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, колегія
Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні
апеляційного подання слід відмовити, рішення Господарського суду Львівської
області від 13.05.2008 року у справі № 11/22 -залишити без змін.

При цьому колегія виходила з
наступного.

Аналізом
матеріалів справи колегією встановлено, що згідно директиви Міністра оборони
України військова частини А1753, яка дислокувалася в м. Кам'янка-Бузька і
використовувала військові містечка № 1 та № 9, в жовтні 2004 року була
розформована. На підставі розпорядження начальника Генерального Штабу Збройний
сил України від 21.09.2004 року  №
300/1/1199/К військові містечка № 1 та № 9 були передані командуванням
військової частини А1753 під охорону територіальній громаді м. Кам'янка-Бузька
до моменту їх безкоштовної передачі в комунальну власність Кам'янка-Бузької міської
ради.

Розпорядженням
начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України
від 09.12.2005 року № 303/18/2050 та директора Департаменту фінансів
Міністерства оборони України від 09.12.2005 року № 248/4/1837, наказом начальника
Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 13.02.2006
року № 9 «Про створення комісії по прийняттю на баланс КЕВ (КЕЧ районів)
нерухомого майна бюджетних військових частин, організацій та
установ»передбачено, що протягом січня 2006 року необхідно прийняти на баланс
квартирно-експлуатаційних відділів (квартирно-експлуатаційних частин районів)
нерухоме майно (земельні ділянки, казармено-житловий фонд і комунальні споруди)
бюджетних військових частин, організацій та установ з обов'язковим створенням
комісій з прийому на баланс КЕВ нерухомого майна бюджетних військових частин.
Однак, КЕВ м. Львова прийняв на баланс казармено-житловий фонд і мережі
військових містечок № 1 та № 9 колишньої військової частини А1753 лише в липні
2007 року.

З
матеріалів справи та з пояснень прокурора, даних в судовому засіданні,
вбачається, що в жовтні 2004 року (хоча наявна в матеріалах справи копія
договору про охорону не містить дати його підписання) між командиром військової
частини А1753 полковникомОСОБА_2. (Поклажодавець) та міським головою м.
Кам'янка-Бузька ОСОБА_3 (Зберігач) було укладено договір про охорону. Предметом
даного Договору була передача під охорону вивільненого фонду військового
містечка № 1 -35 будівель, військового містечка          № 9 -5 будівель та збереження
державного майна до моменту його безкоштовної передачі в комунальну власність
територіальної громади. Згідно п.п. 1.1, 1.2 та 3 Договору поклажодавець
передає, а зберігач приймає під охорону військове містечко, будівлі, споруди та
інше майно згідно акту прийому передачі. Зберігач виконує обов'язки за
Договором до моменту набрання права власності на об'єкт, що переданий під
охорону на підставі рішення Кабінету Міністрів України. Строк Договору
встановлено до виходу розпорядження Кабінету Міністрів України.

Згідно
ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є
суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або
особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила
особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену
плату.

Аналізом
норм чинного законодавства України, яке регулює дані правовідносини, колегією
встановлено, що правовідносини, що виникають на підставі договору про охорону
об'єктів, мають усі ознаки, властиві цивільно-правовим зобов'язанням про
надання послуг. Істотними умовами такого виду договору, зокрема,  є оплатність, а також умова про те, що
охоронцем за договором охорони може бути лише суб'єкт підприємницької
діяльності.

Проаналізувавши
умови договору про охорону, укладеного між командиром військової частини А1753
полковникомОСОБА_2. та міським головою м. Кам'янка-Бузька ОСОБА_3, колегія
прийшла до висновку, що оспорюваний договір за правовою природою не можна
вважати договором охорони, оскільки згідно п. 4.2 цього Договору він є
безоплатним, а охоронцем виступає Кам'янка-Бузька міська рада, яка не є
суб'єктом підприємницької діяльності. Крім того, за своїм суб'єктним складом
(поклажодавець і зберігач) і строком дії (до виходу розпорядження Кабінету
Міністрів України про передачу майна згідно акту передачі у комунальну
власність) вказаний договір можна вважати договором зберігання.

Місцевий
господарський суд дійшов висновку, що відповідно до положень п. 43 ст. 26
Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»до виключної компетенції
міських рад належить затвердження договорів, укладених міським головою від
імені ради, з питань, віднесених до її виключної компетенції, а договір про
охорону, підписаний міським головою ОСОБА_3 не затверджувався Кам'янка-Бузькою
міською радою. Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія не
погоджується, оскільки ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,
яка визначає вичерпний перелік питань, що вирішуються виключно на пленарних
засіданнях сільських, селищних, міських рад, не містить положення про те, що до
виключної компетенції міської ради належить затвердження договорів про охорону
чи інших такого ж роду договорів, укладених міським головою від імені ради.
Доказів того, що оспорюваний договір укладено з порушенням його сторонами
необхідного обсягу цивільної дієздатності учасниками судового процесу не
надано. Не містять таких доказів і матеріали справи.

Згідно
ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства. Частиною 1 ст. 215 цього кодексу передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Відповідно
до вимог ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання,
що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин
з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Враховуючи
вищенаведене, колегія вважає, що місцевий господарський суд прийшов до
обґрунтованого висновку про те, що договір про охорону, укладений між
Військової частиною А1753 в особі командираОСОБА_2 та Кам'янка-Бузькою міською
радою в особі міського голови ОСОБА_3, не відповідає вимогам чинного
законодавства України, що регулюють дані правовідносини і підлягають
застосуванню до такого виду договорів, а тому визнається недійсним з моменту
укладення. Зважаючи на це, слід погодитись з висновком суду першої інстанції
про задоволення зустрічних позовних вимог.

Господарським
судом Львівської області встановлено, що подаючи первісний позов про стягнення
з відповідача збитків у розмірі 71 240,29 грн., які включають в себе: 18 490,29
грн. (залишкова вартість елементів будівель військових містечок № 1 та № 9 в м.
Кам'янка-Бузька), 35 210,00 грн. (залишкова вартість сховища для техніки №
1/52, 1969 року побудови, яке відсутнє), 3 540,00 (залишкова вартість
металевого складу № 9/34, 1973 року побудови, який відсутній), 14 000,00 грн.
(збитки нанесені пожежею у будівлі № 1/46, 1960 року побудови), позивач
обґрунтовував свої вимоги невиконанням відповідачем умов договору про охорону.

У
відповідності до вимог ст. 224-225 Господарського кодексу України учасник
господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені
вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані
цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема,
вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до
вимог законодавства.

Відмовляючи
у задоволенні цих позовних вимог, господарський суд, зокрема, виходив з того,
що з такою вимогою вправі звернутись особа, якій завдано збитків у разі
порушення її цивільного права, оскільки договір про охорону укладався
військовою частино А1753
м. Кам'янка-Бузька, то лише військова частина або її правонаступник має
право на захист свого порушеного права шляхом заявлення позову про
відшкодування збитків. При цьому, судом встановлено, що позивач не являється
стороною зобов'язання.

Крім
того, проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія
погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що чавунні
радіатори, двигуни електричні, металеві двері печей опалення, ворота металеві
та інші елементи на суму 18 490,29 не можуть вважатися такими, що підлягають
відшкодуванню, оскільки опис такого майна відсутній в Акті приймання будинків,
споруд, комунальних мереж і території військових містечок № 1 та № 9   м. Кам'янка-Бузька під охорону від
13.10.2004 року, а доказів передачі вказаних елементів під охорону відповідачу
скаржником колегії не надано. Залишкова вартість будівель № 1/52 та № 9/34, які
відсутні на території військових містечок № 1 та № 9, також не може підлягати
відшкодуванню, оскільки  у вищевказаному
Акті зазначено про незадовільний технічний стан одного із приміщень, але згідно
умов договору про охорону в обов'язки відповідача не входило проведення
капітального (поточного) ремонту цих будівель, при цьому, згідно оспорюваного
договору обов'язок контролювати стан зберігання об'єкту до часу прийняття
постанови Кабінетом Міністрів України покладено на поклажодавця і, крім того,
скаржником не подано колегії обґрунтованого розрахунку залишкової вартості цих
будівель. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача збитків, які були завдані позивачу внаслідок пожежі, що виникла на
території військового містечка № 1 у розмірі 14 000,00 грн., оскільки довідка
начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про розмір завданих
пожежею збитків не може вважатися належним та допустимим доказом у розумінні
ст. 34 ГПК  України. Інших доказів, які б
підтверджували завдані відповідачем збитки в розмірі 14 000,00 грн. скаржником
колегії не надано.

Отже,
з огляду на викладене вище, колегія Львівського апеляційного господарського
суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2008
року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві України
і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційному поданні інші
доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально
необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини,
а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК
України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись
ст. ст. 99,101,103,105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський      суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської
області від 13.05.2008 року у справі № 11/22 залишити без змін.

2. В задоволенні апеляційного подання
Військового прокурора Львівського гарнізону,          м. Львів за вих. № 2023 від
29.05.2008 року -відмовити.

3.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.
Матеріали справи скеровуються в Господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя
Мельник Г.І.

Суддя                                                                                               Новосад  Д.Ф.

Суддя
Кордюк Г.Т.