МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
м.Київ,  вул.Жилянська 58-б
№ 14/327-9/129
Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії:
головуючого судді:                    Агрикової  О.В. (доповідач по справі),
суддів:
при секретарі судового засідання
від позивача: не з'явились,
від відповідача: Оніщенко О.В.
-представник за дов. б/н від 08.05.2008 року,
від третьої особи: не з'явились,
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу селянського (фермерського)
господарства «Надія»на рішення господарського суду Полтавської області від
05.09.2008 року (підписане 10.09.2008 року),
у справі          №14/327-9/129
(суддя Тимошенко К.В.),
селянського (фермерського) господарства «Надія», с
Червоні Пологи Лубенського району Полтавської області,
товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлатагро», м.
Миргород Полтавської області,
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:
Миргородська районна
державна адміністрація Полтавської області, м. Миргород Полтавської області,
повернення земельної ділянки та стягнення 179 428,00
16.07.2007 року селянське
(фермерське) господарство «Надія»(позивач) звернулось до господарського суду
Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю
«Укрлатагро» (відповідач), третя особа Миргородська районна державна
адміністрація Полтавської області, про стягнення 191 851,00 грн. та
зобов'язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку (т. 1, а.с. 2-3).
05.09.2007 року позивач звернувся
до господарського суду Полтавської області із заявою про зміну ціни позову,
просив стягнути з відповідача витрати по підготовці землі в розмірі 24 328,00
грн. та 155 100,00 грн. вартості неотриманого врожаю ячменю (всього 197 428,00
грн.) (т. 1, а.с. 38).
Рішенням господарського суду
Полтавської області від 12.12.2007 року у справі №14/327 позов селянського
(фермерського) господарства «Надія»до товариства з обмеженою відповідальністю
«Укрлатагро», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Миргородська
районна державна адміністрація, про стягнення 191 851,00 грн. та зобов'язання
повернути самовільно зайняту земельну ділянку задоволено частково. Стягнуто з товариства
з обмеженою відповідальністю «Укрлатагро»на користь селянського (фермерського)
господарства «Надія»24 328,00 грн. реальних збитків, 155 100,00 грн.
неотриманого доходу, 1 794,28 грн. витрат по сплаті державного мита і 118,00
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Провадження
у справі в частині стягнення 12 423,00 грн. збитків та зобов'язання повернути
самовільно зайняту земельну ділянку припинено. Винесено окрему ухвалу (т. 3,
а.с. 48-54).

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю «Укрлатагро», подав
касаційну скаргу на рішення господарського суду Полтавської області від
12.12.2007 року у справі №14/327, в якій просив скасувати рішення
господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 року у справі №14/327, а
справу передати на новий розгляд (т. 3, а.с. 77-19).

Постановою Вищого господарського
суду України від 04.06.2008 року у справі №14/327 касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Укрлатагро»на рішення господарського суду
Полтавської області від 12.12.2007 року у справі №14/327 задоволено, рішення
господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 року у справі №14/327
скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області
(т. 3, а.с. 111-116).

Підставами для скасування рішення
господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 року у справі №14/327
стало те, що останнє не відповідає вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 року №11 з наступними змінами «Про судове рішення».

Так, в постанові Вищого
господарського суду України від 04.06.2008 року у справі №14/327 зазначається,
що місцевим господарським судом невірно розподілено між сторонами обов'язок
доказування та неправильно визначено, які юридичні факти повинен довести
позивач та відповідач, зокрема, позивач повинен був довести наявність збитків
(шкоди) і неправомірну поведінку відповідача, безпосередній зв'язок між
правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування, чого зроблено не
було.

Крім цього, в постанові Вищого
господарського суду України від 04.06.2008 року у справі №14/327 йде мова про
те, що місцевим господарським судом не враховано норми постанови Кабінету
Міністрів України №284 від 19.04.1993 року «Про порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», не надано
юридичної оцінки договору оренди земельної ділянки площею 58,78 га, який
нотаріально не посвідчений і що може свідчити про відсутність права
користування земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 07.07.2008 року справу №14/327-9/129 за позовом
селянського (фермерського) господарства «Надія» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрлатагро», третя особа без самостійних вимог на предмет
спору Миргородська районна державна адміністрація, про стягнення 191 851,00
грн. та зобов'язання повернути самовільно зайняту земельну ділянку призначено
до розгляду (т. 3, а.с. 117).

05.09.2008 року позивач звернувсь
до господарського суду Полтавської області із заявою про зміну позовних вимог,
якою просив стягнути з відповідача 24 328,00 грн. витрат по підготовці землі та
155 100,00 грн. вартості неотриманого врожаю. Всього 179 428,00 грн. Від вимоги
про повернення земельної ділянки позивач відмовився (т. 3, а.с. 149).

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 05.09.2008 року у справі №14/327-9/129 в задоволенні
позову селянського (фермерського) господарства «Надія»до товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрлатагро», третя особа без самостійних вимог на предмет
спору Миргородська районна державна адміністрація, про повернення земельної
ділянки та стягнення 179 428,00 грн. в частині стягнення 179 428,00 грн.
відмовлено, в частині вимоги про повернення земельної ділянки провадження у
справі припинено (т. 1, а.с. 146-148).

При прийнятті рішення, місцевий
господарський суд, визнавши договір оренди земельної ділянки площею 58,78 га
між позивачем та третьою особою не укладеним належним чином (нотаріально не
посвідчений договір) та недоведеність позивачем факту правопорушення
відповідача, наявності збитків та причинно-наслідкового зв'язку між
правопорушенням та збитками, керуючись ст. ст. 42, 151 та 154 Цивільного
кодексу УРСР, ст. ст. 125 та 126 Земельного кодексу України та ст. 13 Закону
України «Про оренду землі», відмовив в задоволенні позову в частині стягнення
179 428,00 грн., провадження у справі в частині вимоги про повернення земельної
ділянки припинив.

Не погодившись з прийнятим
рішенням, позивач, селянське (фермерське) господарство «Надія», подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської
області від 05.09.2008 року у справі №14/327-9/129 та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що місцевий господарський суд, порушивши вимоги ст.
83 ГПК України, вийшов за межі позовних вимог, а саме: визнав договір оренди
земельної ділянки площею 58,78 га неукладеним.

Крім цього, позивач переконаний, що
ним доведено правопорушення відповідача та завдання таким правопорушенням
збитків, і посилається на коментар до Земельного кодексу України.

Відповідач та третя особа не
скористались своїм правом відповідно до ст. 96 ГПК України щодо подання відзиву
на апеляційну скаргу. Відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає
перегляду рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 02.10.2008 року у справі №14/327-9/129
апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства «Надія»на рішення
господарського суду Полтавської області від 05.09.2008 року у справі
№14/327-9/129 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому
засіданні.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представники
позивача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки
суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені
належним чином.

Дослідивши наявні в справі
матеріали, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення
представника відповідача, колегією суддів Київського міжобласного апеляційного
господарського суду встановлено наступне.

В липні 2002 року між позивачем і
третьою особою було укладено договір оренди земельної ділянки (договір оренди,
т. 1, а.с. 10-15), згідно умов якого третя особа передала, а позивач прийняв в
строкове платне володіння і користування земельну ділянку площею 58,78 га, яка
знаходиться на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району
Полтавської області за межами села Ромодан.

Статтею 2.2. договору сторони
визначили, що договір укладається на термін 5 років, починаючи з дати його
реєстрації.

В розділі 8 договору сторони
домовились, що цей договір набуває чинності після його підписання сторонами,
нотаріального посвідчення та державної реєстрації у Миргородській районній
державній адміністрації Полтавської області.

Як вбачається з договору оренди,
останній містить підписи та відтиски печаток сторін, договір оренди
зареєстрований у Миргородській РДА 07.07.2002 року за №26, але договір оренди
не посвідчений нотаріально (т. 1, а.с. 15).

Договір оренди сторонами укладено
терміном на 5 років, починаючи з дати його реєстрації (п. 2.2. договору
оренди), тобто до 07.07.2007 року.

05.06.2007 року позивач звернувся
до третьої особи з заявою, в якій викладено прохання подовжити термін дії
договору оренди, укладеного між позивачем та третьої особою, на 5 років з липня
2007 року по липень 2012 року (т. 1., а.с. 137).

Своїм рішенням Ромоданівська
селищна рада Миргородського району від 08.06.2007 року вирішила: подати
клопотання про погодження надання земельної ділянки в оренду площею 73,52 га на
1 рік для ведення сільськогосподарського виробництва із земель державної
власності відповідачеві; погодити надання дозволу на розробку технічної
документації щодо передачі земельної ділянки в оренду площею 73,52 га;
приступити до використання земельної ділянки після встановлення меж в натурі та
одержання правовстановлювальних документів (т. 1, а.с. 66).

12.06.2007 року відповідач
звернувся до третьої особи з заявою про надання в оренду земельної ділянки
площею 73,52 га ріллі на території Ромоданівської селищної ради для ведення
сільськогосподарського виробництва на 10 років (т. 1, а.с. 136).

Листом №01-34/246 від 06.06.2007
року третя особа повідомила позивача про те, що в зв'язку з закінченням терміну
дії договору оренди 07.07.2007 року на орендовану позивачем земельну ділянку
надійшло декілька заяв про надання її в користування. В листі зазначено, що
питання передачі вказаної земельної ділянки в оренду буде розглядатися на
конкурсній основі (т. 1, а.с. 22).

Згідно протоколу №9 засідання
районної комісії по передачі в оренду земель державної власності та визначенню
орендної плати від 11.07.2007 року, яким визначено перевагу відповідача перед
позивачем на отримання в оренду спірної земельної ділянки, було вирішено
рекомендувати позивачеві повернути земельну ділянку у стані, не гіршому у
порівнянні з тим, у якому одержав її в оренду, а районній державній
адміністрації прийняти землі до земель запасу та передати відповідачеві в
оренду земельну ділянку площею 73,52 га ріллі за рахунок не витребуваних
земельних паїв терміном на 1 рік для ведення сільськогосподарського виробництва
(т. 1, а.с. 58).

Згідно розпорядження Миргородської
районної державної адміністрації Полтавської області від 18.09.2007 року
відповідачеві передано в оренду земельну ділянку площею 46,31 га із земель
Ромоданівської селищної ради (т. 1, а.с. 120-122).

Крім цього, згідно договорів оренди
землі за 2006-2007 роки, укладених відповідачем з власниками (пайовиками)
земельних ділянок на території Ромоданівської селищної ради, та актів приймання
передачі земельних ділянок відповідачем отримано в оренду земельні ділянки
загальною площею 57,21 га (т. 2, а.с. 42-218).

Підставами для подання позову стало
те, що, на переконання позивача, відповідач незаконно займає земельну ділянку,
яка знаходиться в користуванні позивача на згідно договору оренди від липня
2002 року, чим завдано збитків позивачеві.

Обґрунтовуючи розрахунок понесених
збитків відповідач посилається на перспективний план на 2007 рік (т. 1, а.с.
42), довідку Управління агропромислового розвитку Лубенської районної державної
адміністрації Полтавської області (т. 1, а.с. 43) та довідку дочірнього
підприємства «Лубенський насіннєобробний завод»(т. 1, а.с. 44).

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення,
дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а
оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з
наступних підстав.

Статтею 101 ГПК України
встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання)
і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду
у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, погоджуючись з висновками місцевого господарського суду,
вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір
вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі
досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі
ті умови, щодо яких заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону
України «Про оренду землі»(в редакції, чинній на час укладення позивачем
договору оренди земельної ділянки) договір оренди земельної ділянки посвідчується
нотаріально за її місцезнаходженням: на строк до 5 років - за бажанням однієї
із сторін договору, на строк більше 5 років - в обов'язковому порядку.

Колегія суддів вважає висновок суду
першої інстанції на підставі наведених норм про те, що договір оренди,
укладений між позивачем та третьою особою, набуває чинності після його
підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації у
Миргородській районній державній адміністрації Полтавської області -
обґрунтованим, крім цього, місцевим господарським судом правомірно встановлено,
що обидві сторони виявили бажання нотаріально посвідчити договір (розділ 8
договору оренди).

Відповідно до ст. 154 ЦК УРСР коли
сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту
надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця
форма і не потребувалась, а згідно ч. 2 ст. 125 ЗК України право на оренду
земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної
реєстрації.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що умовою
правомірності використання земельної ділянки є належним чином укладений договір
оренди.

Однак, договір оренди, копія якого
міститься в матеріалах справи, нотаріально не посвідчений, що в свою чергу
свідчить про відсутність у позивача права користування земельною ділянкою.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного господарського суду вважає законним та
обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що між позивачем
та третьою особою не був укладений у належній формі договір оренди земельної
ділянки.

Частиною 1 ст. 47 ЦК УРСР
передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за
собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що у позивача не виникло право користування земельною ділянкою.

Позивач, серед іншого, просить
стягнути з відповідача на його користь 179 428,00 грн. збитків, з яких 24
328,00 грн. витрат по підготовці землі та 155 100,00 грн. вартості неотриманого
врожаю.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками
є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати
за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 614 ЦК України передбачає,
що відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань
покладається при наявності вини (умислу або необережності).

У відповідності з вимогами п. 4 ст.
611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки,
встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Проте, притягнення до
цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом
умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою
цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення,
необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та
об'єкт правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони.

Суб'єктом цивільного правопорушення
є боржник, а об'єктом правопорушення -зобов'язальні правовідносини кредитора та
боржника. Суб'єктивну сторону становить вина боржника, а об'єктивну
-протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання
обов'язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного з
цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування
наявності реальних збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли
у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Місцевим господарським судом
правомірно встановлено, що позивачем при визначенні розміру збитків не
враховано постанову Кабінету Міністрів України «Про порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», що в свою чергу
дає підстави для висновку про те, що розрахунок позивача щодо понесених збитків
є неправильним.

Також, судом першої інстанції
зроблено вірний висновок про те, що позивач не є ані власником земельної
ділянки, ані її землекористувачем, навпаки, належним землекористувачем
земельної ділянки є відповідач, оскільки має згідно розпорядження Миргородської
районної державної адміністрації Полтавської області від 18.09.2007 року в
оренді земельну ділянку площею 46,31 га із земель Ромоданівської селищної ради
та договорів оренди землі за 2006-2007 роки, укладених відповідачем з
власниками (пайовиками) земельних ділянок на території Ромоданівської селищної
ради, відповідно до яких відповідачем отримано в оренду земельні ділянки загальною
площею 57,21 га. Вказане розпорядження не скасоване, договори не розірвані, на
момент розгляду справи є чинними, в судовому порядку недійсними не визнанні. За
таких обставин, відсутня і протиправна поведінка відповідача, оскільки останній
займає земельну ділянку на законних підставах.

Враховуючи те, що у позивача не
виникло право користування земельною ділянкою в зв'язку з неукладенням у
належній формі договору оренди земельної ділянки між позивачем та третьою
особою, відсутністю правопорушення та недоведеністю завдання відповідачем
збитків позивачеві, висновок місцевого господарського суду про те, що позивач
не має права вимагати відшкодування збитків, пов'язаних із зайняттям земельної
ділянки відповідачем, оскільки позивач не являється ні власником цієї земельної
ділянки, ані її землекористувачем, - є законним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду дійшла до висновку про правомірність відмови
судом першої інстанції в задоволенні позову селянського (фермерського)
господарства «Надія»до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлатагро»про
стягнення 179 428,00 грн. збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ГПК
України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має
право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу
(подання) без задоволення. Підставами для залишення рішення місцевого
господарського суду без змін є, зокрема, обґрунтованість рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що
обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для скасування
рішення господарського суду Полтавської області від 05.09.2008 року у справі
№14/327-9/129.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103,
104, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.                    Апеляційну
скаргу селянського (фермерського) господарства «Надія»на рішення господарського
суду Полтавської області від 05.09.2008 року у справі №14/327-9/129 за позовом
селянського (фермерського) господарства «Надія»до товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрлатагро», третя особа без самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Миргородська районна державна адміністрація
Полтавської області, про повернення земельної ділянки та стягнення 179 428,00
грн. залишити без задоволення.

2.                    Рішення
господарського суду Полтавської області від 05.09.2008 року у справі
№14/327-9/129 за позовом селянського (фермерського) господарства «Надія»до
товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлатагро», третя особа без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Миргородська районна
державна адміністрація Полтавської області, про повернення земельної ділянки та
стягнення 179 428,00 грн. залишити без змін.

3.                    Матеріали
справи №14/327-9/129 повернути до господарського суду Полтавської області.

4.                    Постанова
набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:
Агрикова  О.В.

Судді:

Разіна Т. І

Фаловська  І.М.

Дата
відправки  28.10.08