ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№
10/3-ПН-08

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого,
судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргуОСОБА_1., ОСОБА_2,ОСОБА_3.,ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8

на                    рішення господарського суду
Херсонської області від 02.04.2008р. та

постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 31.07.2008р.

у
справі          №10/3-ПН-08

за позовом
1) ОСОБА_1;

2) ОСОБА_2;

3) ОСОБА_3;

4)ОСОБА_4

5) ОСОБА_5;

6) ОСОБА_6;

7) ОСОБА_7и;

8) ОСОБА_8;

9) ОСОБА_9;

10) ОСОБА_10

до                       Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "Сніжинка"

про                       стягнення вартості
частки у статутному капіталі товариства,

за участю представників
сторін:

від позивача 1: не
з'явився,

від позивача 2: не
з'явився,

від позивача 3: не
з'явився,

від позивача 4: не
з'явився,

від позивача 5: не
з'явився,

від позивача 6: не
з'явився,

від позивача 7: не
з'явився,

від позивача 8: не
з'явився,

від позивача 9: не
з'явився,

від позивача 10:ОСОБА_1.

від відповідача: ОСОБА_11
-довіреність від 09.01.08 №2,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9ОСОБА_10звернулися до господарського суду  Херсонської області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми "Сніжинка" і просили суд стягнути з
останнього на їх користь  300 498,92
грн., а саме на користь ОСОБА_6. - 67 835,0 грн., ОСОБА_2 - 67 835,0 грн.,ОСОБА_3.
-6798,60 грн.,ОСОБА_4. - 6950,0 грн., ОСОБА_5. - 6798,60 грн., ОСОБА_3 -
13446,12 грн., ОСОБА_1 - 6798,60 грн., ОСОБА_7. - 56202,0 грн., ОСОБА_8 - 67
835,0 грн.

Позовні
вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем рішення загальних зборів
товариства від 07.08.2006р. та порушенням вимог ч.2 ст.148 ЦК України, ст.54
Закону України "Про господарські товариства" щодо виплати позивачам
вартості частини майна товариства, пропорційної їх часткам у статутному фонді
товариства, у зв'язку із виходом позивачів (учасників) з ТОВ фірми
"Сніжинка". Одночасно позивачі просять суд стягнути з відповідача
передбачені ст.625 ЦК України 3% річних у розмірі 4507,22 грн.

Відповідач,
заперечуючи заявлений позов, посилається на те, що позивачі відмовилися від
отримання належної їм вартості частки, обчисленої відповідно до вимог Закону та
чинній редакції Статуту, тобто з врахуванням внесених та належним чином
зареєстрованих змін до нього. Так, за розрахунком відповідача виплаті належать
такі суми: ОСОБА_2 -33832,0 грн.,ОСОБА_11. - 3339,0 грн., ОСОБА_4. -3630,0
грн., ОСОБА_7 -3485,0 грн., ПОСОБА_3 -6676,0 грн.,ОСОБА_10. -3339,0 грн.,
ОСОБА_6. -33832,0 грн., ОСОБА_7. -28024,0 грн., ОСОБА_9-33686,0 грн.

Ухвалою
господарського суду Херсонської області від 11.01.2008р. в іншій справі
№10/56-ПН-08 було порушено провадження за позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірми
"Сніжинка" про стягнення 65 367,75 грн. вартості частки в статутному
капіталі товариства (а.с.90 т.1).

Ухвалою
від 14.01.2008р. об'єднано в одне провадження
справи №10/3-ПН-08 та №10/56-ПН-08 в межах провадження у справі
№10/3-ПН-08 (а.с.103 т.1).

13.02.2008р.,
до ухвалення рішення, позивач ОСОБА_7 подала до суду заяву про відмову від
своїх вимог про стягнення з відповідача 6798,60 грн. та санкцій у сумі 101,97
грн., у зв'язку з врегулюванням спору з відповідачем та просить суд в цій
частині позову провадження у справі припинити (а.с.144 т.1).

До
ухвалення рішення по суті заявлених вимог позивачі уточнили позовні вимоги, і
просили суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням 3% річних,  інфляційних втрат та моральної шкоди, всього
372 825,74 грн. (а.с.1-2 т.2). Судом прийнято уточнення позовних вимог щодо
стягнення частки у статутному фонді в сумі 282 183,0 грн. та 3% річних у сумі
4246,88 грн. Щодо решти вимог про стягнення 36 393,86 грн. інфляційних втрат та
50000,0 грн. моральної шкоди, то судом їх не прийнято до розгляду, оскільки
збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням
додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Рішенням
господарського суду Херсонської області від 02.04.2008р. (суддя Александрова
Л.І.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського
суду від 31.07.2008р. (головуючий, суддя Шевченко Т.М., судді Коробка Н.Д.,
Хуторний В.М.), позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача
на користь ОСОБА_2 -33 832,0 грн., ОСОБА_3. -3339,0 грн.,ОСОБА_4. -3630,0 грн.,
ОСОБА_3 -6676,0 грн., ОСОБА_5. -3339,0 грн., ОСОБА_6. -33832,0 грн., ОСОБА_7.
-28024,0 грн., ОСОБА_8 - 33686,0 грн., ОСОБА_1. -27152,0 грн. В решті позову
відмолено. Провадження у справі за вимогою ОСОБА_7 про стягнення 6900,57 грн.
припинено.

Вказані
рішення та постанова мотивовані тим, що стягненню підлягає вартість майна,
пропорційна часткам позивачів у статутному капіталі, визначеним у діючій
редакції статуту ТОВ фірми "Сніжинка", тобто редакції, чинній на час
розгляду загальними зборами ТОВ питання про вихід позивачів з товариства та
зареєстрованій у встановленому законом порядку.

Що ж
до вимог про стягнення 3% річних, то суди двох інстанцій дійшли висновку про
відсутність підстав для застосування ст.625 ЦК України до спірних
правовідносин, оскільки відповідач не є таким, що прострочив виконання
грошового зобов'язання.

Не
погоджуючись з ухваленими у справі рішенням та постановою, позивачі -ОСОБА_1.,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7.,ОСОБА_8. звернулися до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просять суд їх
скасувати, як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваних судових актів,
знаходить касаційну скаргу такою, що
підлягає  задоволенню частково з
таких підстав.

Судами
встановлено, що 07.08.2006р. на загальних зборах ТОВ фірми "Сніжинка"
були розглянуті та задоволені заяви позивачів про їх вихід з товариства, а
також прийнято рішення (протокол №3) про виплату учасникам товариства, що
вийшли, вартості часток у статутному фонді та майні товариства в грошовій
формі, у порядку визначеному чинним законодавством (а.с.33 т.1).

Спір
у даній справі виник через те, що позивачі вважають, що відповідач повинен
виплатити їм вартість часток у статутному капіталі товариства, виходячи з
розподілу часток, закріпленому у редакції статуту товариства 1998 року, тобто
до внесених і зареєстрованих до нього у подальшому змін.

Статтею
4 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що
товариство з обмеженою відповідальністю діє на підставі статуту.

Відповідно
до ст.143 ЦК України, установчим
документом    товариства     з
обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою
відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має
містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки
кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття
ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання
(переходу) часток у статутному фонді.

Аналогічне
положення наведене й у ст.82 ГК України.

Згідно
статті 7 названого Закону та ст.83 ГК України, зміни, які сталися в установчих
документах товариства  і  які вносяться до державного реєстру,
підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для
державної реєстрації товариства.

Відповідно
до ст.54 Закону України "Про господарські товариства", при виході
учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість
частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата
провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і
в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства
вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Статтею
148 ЦК України передбачено, що учасник
товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства,
повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу,
якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства
з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна,
пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.  За домовленістю між учасником та товариством
виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в
натурі. Якщо вклад до статутного фонду був здійснений шляхом передання права
користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати
винагороди.  Порядок і спосіб
визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному
фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.  Спори, що виникають у зв'язку з виходом
учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо
порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати,
вирішуються судом.

Як
зазначалось, в силу вимог ст.82 ГК України, ст.143 ЦК України, ст.51 Закону
України "Про господарські товариства" статут товариства з
обмеженою  відповідальністю обов'язково
повинен містити інформацію про склад учасників товариства з обмеженою
відповідальністю та розмір частки кожного учасника.

Інформація
про зміни до установчих документів юридичної особи підлягає обов'язковій
державній реєстрації шляхом внесення відповідних змін до записів Єдиного
державного реєстру в порядку, встановленому Законом України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців".

Так,
судами встановлено, що на дату розгляду та вирішення загальними зборами ТОВ
фірми "Сніжинка" питання про вихід з товариства позивачів, а саме
станом на 07.08.2006р., діяла редакція статуту товариства, затверджена
загальними зборами засновників товариства 04.07.2006р. (протокол №2) та
зареєстрована виконавчим комітетом Херсонської міської ради 07.07.2006р.
(а.с.78-81 т.1)., в якому розмір часток кожного з позивачів був визначений
наступним чином: ОСОБА_6. -2,33%, ОСОБА_2 -2,33%, ОСОБА_5. -0,23%, ОСОБА_4
-0,25%, ОСОБА_5. -0,23%, ОСОБА_2 -2,32%, ОСОБА_7 -0,24%,ОСОБА_1. -1,87% .

Вирішуючи
даний спір по суті заявлених вимог, суди двох інстанцій виходили саме із
визначеного статутом розподілу часток учасників товариства, з урахуванням
діючої його редакції на час такого виходу.

При
цьому, суди двох інстанцій підставно відхилили доводи позивачів про те, що
оскільки постановою Запорізького апеляційного господарського суду від
06.08.2007р. в іншій справі №2-48/07 було скасовано рішення загальних зборів
товариства від 20.04.2006р. про внесення змін та доповнень до статуту
товариства, то вартість їх часток у статутному капіталі товариства повинна бути
сплачена виходячи  з розподілу часток,
закріпленому у редакції статуту 1998р.

Так,
матеріалами справи встановлено, що на загальних зборах ТОВ фірми
"Світанок" 20.04.2006р. (протокол №1) були вирішені питання, зокрема,
про внесення змін і доповнень до статуту товариства у зв'язку із виходом із
його складу окремих учасників, збільшення розміру статутного фонду, перерозподіл
часток у статутному фонді товариства, затвердження нової редакції статуту та
надання повноважень для його реєстрації (а.с.37-41 т.2).

З
урахуванням прийнятого 20.04.2006р. на загальних зборах рішення, було
затверджено статут товариства  у новій
редакції, який зареєстрований виконавчим комітетом Херсонської міської ради
12.05.2006р. (а.с.46-54 т.1), де закріплені частки позивачів у статутному
фонді, а саме ОСОБА_6. -2,33%, ОСОБА_2 - 2,33%, ОСОБА_5. - 0,23%, ОСОБА_4
-0,25%, ОСОБА_5. -0,23%, ОСОБА_2 -2,32%, ОСОБА_7 -0,24%,ОСОБА_1. -1,87%.

Постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 06.08.2007р. в іншій справі
№2-48/07 (а.с.135-137 т.1) було визнано недійсним рішення загальних зборів
учасників ТОВ фірми "Сніжинка" від 20.04.2006р., оформлених
протоколом, в частині збільшення статутного фонду на 40 000,0 грн. При
цьому у мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що позивачі просили суд
визнати недійсним протокол загальних зборів в частині збільшення статутного
фонду на 40 000,0 грн.

Отже,
прийняті на загальних зборах 20.04.2006р. інші рішення, у тому числі, про
внесення змін і доповнень до статуту товариства у зв'язку із виходом із його
складу окремих учасників, перерозподіл часток у статутному фонді товариства, не
були визнані судом у справі №2-48/07
недійсними.

Відтак,
розглядаючи даний спір, суди двох інстанцій правомірно керувалися тими
положеннями Статуту, які зареєстровані у встановленому законом порядку, і не
мали права трактувати на власний розсуд ухвалений в іншій справі №2-48/07  судовий акт та переоцінювати рішення
загальних зборів від 20.04.2006р. на відповідність його вимогам закону, в
цілому, а тому повинні були враховувати внесені та зареєстровані на підставі
цього рішення відповідні зміни до статуту, які, у свою чергу є чинними. Таким
чином доводи скаржників про те, що суди не мали керуватися положеннями статуту
у редакції від 20.04.2006р., який, на думку позивачів, вважається недійсним, є
безпідставними.

Окрім
того, як свідчать матеріали справи, та встановлено судами, у подальшому, тобто
після зареєстрованих на підставі рішення від 20.04.2006р. змін, до статуту
відповідача також вносилися зміни відповідно до рішення загальних зборів
товариства від 04.07.2006р. (протокол №2), які зареєстровані 07.07.2006р.

Оскільки
позивачі, в порушення порядку доказування, визначеного ст.ст.33, 34 ГПК
України, не надали доказів того, що на час подання заяв про їх вихід із
учасників товариства та прийняття рішення загальними зборами товариства з цього
питання -07.08.2006р., діяла інша редакція статуту, зареєстрована у
встановленому законом порядку, та не визнана недійсною, то суди двох інстанцій
дійшли правильного висновку про те, що стягненню з відповідача на користь
позивачів підлягає вартість майна товариства, пропорційна їх часткам у статутному
капіталі, яка була визначена у діючій на той час редакції статуту товариства, а
саме у редакції затвердженій загальними зборами 04.07.2006р. (протокол №2) та
зареєстрованій виконавчим комітетом Херсонської міської ради 07.07.2006р.
(а.с.42-45 т.2, а.с.78-81 т.1).

Що ж
до висновку судів про те, що строк, протягом якого відповідач повинен був
провести розрахунки з позивачами відповідно до положень статуту, закінчується
19.02.2008р., то колегія суддів вважає його помилковим з огляду на таке.

Статтею
148 ЦК України закріплено, що порядок і строк виплати вартості частини майна,
встановлюється статутом і законом.

Пунктом
6.7. статуту, як у його редакції від 07.07.2006р. (а.с.81 т.1), так і в
редакції від 12.05.2006р. (а.с.51  т.2),
встановлено, що при виході учасника з товариства йому виплачується вартість
частини майна товариства після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з
товариства в строк до 12 місяців з дня затвердженого річного звіту.

Статтею
ж 54 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що
виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з
товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Таким
чином положення пункту 6.7 статуту товариства протирічать  вимогами Закону України "Про
господарські товариства", який не передбачає можливість встановлення у
статуті товариства іншого строку виплати вартості частини майна. Тому вирішуючи
питання про обчислення строку, протягом якого учаснику має бути виплачена
вартість частини майна у зв'язку з його виходом із товариства, судам слід було
виходити з того, що незалежно від положень статуту товариства, перебіг строку
виплати вартості майна починається після затвердження звіту за рік, в якому
вийшов учасник з товариства, та не може перевищувати 12 місяців з дня виходу
учасника з товариства. Одночасно колегія суддів зважає й на те, що відповідач у
своєму відзиві (а.с.71 т.1) вказував на те, що виплата мала бути здійснення до
12 місяців з дня виходу.

Оскільки
баланс ТОВ фірми "Сніжинка" станом на 01.01.2007р. був складений та
переданий до органів статистичної звітності 19.02.2007р., а за рішенням
загальних зборів позивачі вийшли із товариства 07.08.2006р., то виплата
вартості частини майна повинна була здійснена відповідачем у період з
19.02.2007р. до 07.08.2007р. Тому висновок судів про те, що строк
виплати закінчується 19.02.2008р., є помилковим.

Відповідно
до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Зазначаючи,
що відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов'язання щодо виплати
позивачам вартості частини майна, суди послалися на те, що відповідач
неодноразово повідомляв позивачів про виплату їм частки відповідно до рішення
загальних зборів від 07.08.2006р. Разом з тим, надані відповідачем листи,
надіслані позивачам з пропозицією отримати нараховані їм кошти, датовані 31.01.2008р.
(а.с.124-132 т.1), тобто вже після настання строку, до якого він мав здійснити
виплату позивачам. Інших доказів, які б свідчили про не прострочення
відповідачем свого зобов'язання, матеріали справи не містять. Позов у даній
справі згідно поштового конверту поданий 21.11.2007р. (а.с.57 т.1) та прийнятий
судом до розгляду 27.11.2007р.

За
таких обставин, висновок судів про відсутність підстав для нарахування
передбачених ст.625 ЦК України 3% річних не відповідає матеріалам справи та
нормам матеріального права.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що ухвалені у справі рішення та
постанова  в частині відмови у стягненні
з відповідача нарахованих 3% річних у сумі 4248,88 грн. підлягають скасуванню з
направленням справи в цій частині вимог на новий розгляд.

Під
час нового розгляду даної справи, суду першої інстанції необхідно врахувати
викладене та запропонувати позивачам уточнити позовні вимоги в частині
розрахунку 3% річних з огляду на те, що строк виплати вартості частини майна
наступив з дня затвердження балансу відповідача за 2006р., а саме, як
встановлено судами, з 19.02.2007р.

Що ж
до вимог про стягнення інфляційних втрат та моральної шкоди, які заявлені
позивачами у доповненні до позову (а.с.1-2 т.1), то колегія суддів погоджується
з доводами судів відносно того, що
збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням
додаткових позовних вимог, про які не йшлося у позовній заяві, оскільки
відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі,
зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, якими первісно були
стягнення боргу та 3% річних. Проте, позивачі не позбавлені права звернутися до
суду з цими вимогами у встановленому законом порядку і вимагати їх стягнення в
іншому позовному провадженні.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.
Касаційну скаргуОСОБА_1., ОСОБА_2,ОСОБА_3.,ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6.,
ОСОБА_7., ОСОБА_8 задовольнити частково.

2.
Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 31.07.2008р. та
рішення господарського суду Херсонської області від 02.04.2008р. у справі
№10/3-ПН-08 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних у
сумі 4248,88 грн. скасувати, передавши справу в цій частині позову на новий
розгляд до господарського суду Херсонської області.

3. В
іншій частині постанову Запорізького апеляційного господарського суду від
31.07.2008р. залишити в силі.

Головуючий, суддя
М.В.Кузьменко

Суддя
І.М.Васищак

Суддя
В.М.Палій