СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.10.08

Справа № 2/562-07нр.

За позовом          : Прокурора Ковпаківського району
м.Суми в інтересах держави

в особі  Сумської міської ради

до1-го відповідача:  Підприємства Сумської облспоживспілки

житлово-експлуатаційної дільниці

до 2-го відповідача:  Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи

ОСОБА_2

про  визнання недійсним Договору купівлі-продажу

СУДДЯ ЛУЩИК М.С.

Представники сторін:

від позивача :      Клименко О.В., Довіреність №1267/05-26
від 27.08.2008р.

від 1-го  відповідача :
ліквідатор ОСОБА_1

від 2-го  відповідача :
ПП ОСОБА_2

прокурор:   Передерій І.Г

В судовому засіданні було
оголошено перерву з 13.10.2008р. до 22.10.2008р.

Суть спору: Прокурор в
інтересах позивача подав позовну заяву в якій
просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від
28.02.2007р., укладений між Підприємством Сумської облспоживспілки
житлово-експлуатаційна дільниця, в особі арбітражного керуючого ОСОБА_1 (1-й
відповідач) та приватним підприємцем                    ОСОБА_2 (2-й відповідач).

12.12.2007р. Прокурором Ковпаківського
району була подана заява про зміну позовних вимог відповідно до якої прокурор
просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від
28.02.2007р., укладений між Підприємством Сумської облспоживспілки
житлово-експлуатаційна дільниця, в особі арбітражного керуючого ОСОБА_1 та
приватним підприємцем ОСОБА_2; застосувати правила ст. 216 Цивільного кодексу
України, а саме: у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього
правочину.

Перший відповідач подав додаткові
пояснення в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог, в яких
зазначив про те, що спірні нежитлові приміщення ніколи не входили до житлової
зони гуртожитку. Крім цього, перший відповідач просить суд врахувати, що  позивач та прокурор в судових засіданнях
неодноразово стверджували, що  продаж
нежитлових приміщень  порушує права
мешканців гуртожитку, але жодного разу не навели доказів порушення цих прав.

2-й відповідач  відзив на позовну заяву не надав, але  в судовому
засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає.

Позивач та прокурор  підтримують позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали
справи,  суд встановив наступне

Рішенням господарського
суду  Сумської області від 19.04.2005р. у
справі №7/116-04 було визнано банкрутом Підприємство Сумської  облсподивспілки Житлово-експлуатаційну
дільницю і призначено ліквідатором арбітражного керуючого  ОСОБА_3, якого було зобов?язано подати до
суду звіт та ліквідаційний баланс.

Ухвалою суду від
31.10.2005р.  повноваження ОСОБА_3
припинено  та призначено  ліквідатором підприємства  арбітражного
керуючого  ОСОБА_1

Відповідно до ухвали
господарського суду Сумської  області
від 16.04.2007р. по справі №7/116-04 було затверджено мирову угоду від
16.03.2007р. та припинено провадження у справі. В подальшому вищезазначену
ухвалу суду від 16.04.2007р. було оскаржено в касаційному порядку.

Прокуратура Сумської
області, з метою захисту інтересів держави, в особі Управління майна
комунальної власності  Сумської міської
ради вступила до участі у справі на стадії касаційного провадження.

У зв'язку з тим, що  ухвалою від 16.04.2007р.  вирішено спір про права та обов'язки особи,
яка не  брала участі у справі, постановою
Вищого господарського суду України від 12.06.2007р. касаційне подання прокурора
було задоволено, ухвалу господарського суду
Сумської області від 16.03.2007р. скасовано , справу №7/116-04
направлено на новий розгляд.

Так, прокурор в
обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Сумської міської
ради “Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної
громади міста Суми гуртожитків за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3 за  № 1467-МР від 30.11.2005р. та згідно ст. 26
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”, Сумською міською радою було
надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної
громади м. Суми гуртожитків, що належать боржнику в тому числі і гуртожитку по
АДРЕСА_2.

Стаття 59 Закону України
“Про місцеве самоврядування в Україні” зазначає, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73
вищезазначеного закону, акти міської ради, прийняті в межах наданих їй
повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній
території підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній
території.

Відповідно до ст. 26
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом”передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права)
банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського
відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході
ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком
об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів
та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства
передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності
відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в
установленому порядку.

Поняття гуртожитків
визначено ст. 127 ЖК України, в якій зазначено, що для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або
навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються
спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі
будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської,
районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 4 ЖК
України житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях,
що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в
інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх
об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський
житловий фонд) тощо. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих
будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового
характеру.

В той же час, позивач
просить суд врахувати, що  згідно ст. 6
Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів
УРСР № 208 від 03.06.1986р., у гуртожитках повинні забезпечуватися необхідні
умови для проживання, занять, відпочинку.

Ст. 16 вказаного
Положення передбачено, що всі мешканці гуртожитку мають право користуватися
приміщеннями культурно-побутового призначення, обладнанням, інвентарем
гуртожитку та комунально-побутовими послугами.

Таким чином, позивач
вважає, що в порушення рішення Сумської міської ради “Про надання згоди на
прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми
гуртожитків за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3 №1467-МР від 30.11.2005р.
та ст. 26 Закону “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” арбітражним керуючим ОСОБА_1 16.08.2006р. було неправомірно укладено
з Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2- другим
відповідачем у справі, договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого
за адресою: АДРЕСА_2, предметом якого є приміщення, розташовані у гуртожитку,
чим суттєво порушені  державні інтереси в
сфері управління  житловим фондом.. А
тому, прокурор та позивач просять суд
задовольнити позовні вимоги  та
визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.02.2007р.,
укладений між Підприємством Сумської облспоживспілки житлово-експлуатаційна
дільниця, в особі арбітражного керуючого ОСОБА_1 та приватним підприємцем
ОСОБА_2 та  застосувати правила ст. 216
ЦК України.

Розглянувши матеріали
справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що вимоги прокурора заявлені в
інтересах держави в особі позивача не підлягають задоволенню  виходячи з наступного:

Відповідно до витягу про
реєстрацію права власності нерухомого майна Комунального підприємства  «Сумське
міське ЬТІ» нерухоме майно - будівля гуртожитку, розташована АДРЕСА_2
належить на праві власності Підприємству Сумської облспоживспілки  Житлово - експлуатаційної дільниці.

Рішенням Сумської міської
ради “Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної
громади міста Суми гуртожитків за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3
за  № 1467-МР від 30.11.2005р. та згідно
ст. 26 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом”, Сумською міською радою було
надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної
громади м. Суми гуртожитків, що належать боржнику в тому числі і гуртожитку по
АДРЕСА_2. Цим же рішенням було доручено Управлінню комунального майна та
приватизації Сумської міської  ради і
управлінню  житлово-комунального
господарства Сумської міської  ради
здійснити прийняття вказаних гуртожитків у порядку, встановленому чинним
законодавством та оформити право власності на гуртожитки, з видачею свідоцтва
про право власності територіальної громади м.Суми.

Вказане  рішення Сумської міської ради виконано не
було, що підтверджено також
постановою  Вищого
господарського  суду України  від 12.06.2007р. по справі №7/116-04, якою
встановлено, що спірна будівля гуртожитку до комунальної власності
територіальної громади  м.Суми передано
не було.

Таким чином,  факт лише надання згоди  на прийняття гуртожитків  до комунальної  власності територіальної громади  не
свідчить про фактичну передачу гуртожитків  Сумській міській раді або його  уповноваженому органу та  свідчить про перехід цих об'єктів до складу
комунальної власності

Згідно спірного Договору
купівлі-продажу від 28.02.2007р.
Підприємство Сумської облспоживспілки Житлово-експлуатаційна дільниця
зобов'язувалося передати , а фізична особа - підприємець ОСОБА_2  прийняти у власність та  оплатити нежитлові приміщення, які ним було
придбано  з публічних торгів, які не було
оскаржено та визнано недійсними у встановленому законом  порядку. Так за вищезазначеним Договором 2-м
відповідачем було прийнято у власність наступні нежитлові приміщення:  приміщення 1 тамбур площею 13,3 кв. м.,
приміщення 5 умивальник площею 6,1 кв. м., приміщення 6 туалет площею 3,4 кв.
м.,  приміщення 7 туалет площею 1,3 кв.
м., приміщення 8 туалет площею 1,3 кв. м., приміщення 9 умивальник площею 2,0
кв. м., приміщення 10 туалет площею 1,3 кв. м., приміщення 11 складова  площею 3,7 кв. м., приміщення 12 кабінет
площею 6,2 кв. м.,. приміщення 13 кабінет площею 10,3 кв. м., приміщення 14
кабінет площею 32,4 кв. м., приміщення 24 архів площею 6,6 кв. м., приміщення
25 коридор площею 18,0 кв. м., приміщення 26 коридор площею 11,1 кв. м.,  приміщення 27 коридор площею 12,2 кв. м., .
приміщення 30 складова площею 4,4 кв.м., приміщення 31 майстерня площею 26,1
кв.м., приміщення 34 коридор площею 15,7 кв.м., приміщення 35 кабінет площею
47,2 кв.м.,  приміщення 36 кабінет
площею  17,8 кв.м., приміщення 37 кабінет
площею 17,1 кв.м., приміщення 41 коридор площею 13,2 кв.м., приміщення 42
кабінет площею 17,4 кв. м., приміщення 1 склад площею 12,10 кв. м., приміщення
2 роздягальня площею 18,0 кв. м., приміщення 3 туалет площею 1,5 кв. м.,
приміщення 4 душова площею 3,0 кв. м., приміщення 28 умивальник площею 2,0 кв.
м., приміщення 29 коридор площею 6,8 кв. м., всього 331,5 кв. м., що
складають  6/100 частин нерухомого майна
(гуртожитку) під літерою “А-5” (матеріали стін, будівель та споруд - цента)
загальною площею 5801,6 кв. м. розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Обґрунтовуючи  свої позовні вимоги, позивач посилається на
ст.26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом», яка  встановлює
обов'язок ліквідатора про передачу житлового фонду, що належить банкруту, до
комунальної власності відповідної територіальної громади.

В той же час, відповідно
до ст. 4 Житлового Кодексу України до житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках, до яких відносяться також гуртожитки, призначені
для торгівельних, побутових та інших потреб не промислового характеру. Крім
того, ст. 2.5 Державних будівельних норм України, введених наказом Держбуду
України від 28.09.2005 № 175, забороняє розміщення житлових приміщень у
цокольних, підвальних і підземних поверхах житлових будинків, до яких згідно
ст. 127 Житлового кодексу України відносяться і гуртожитки.

Як вбачається з
матеріалів справи, відчужені за спірним договором приміщення є нежитловими і,
як зазначив в судовому засіданні ліквідатор ОСОБА_1, ніколи не
використовувались мешканцями гуртожитку, оскільки були адміністративним  приміщенням першого відповідача, яке мало окремий
вхід від гуртожитку та було відокремлено від житлової зони гуртожитку.

Крім цього, в судовому
засіданні також було досліджено
інвентаризаційну справу  на
будівлю АДРЕСА_2. Таким чином, надані відповідачем додаткові документи
свідчать, що приміщення, зазначені у спірному договору купівлі-продажу від
28.02.2007 р., є нежитловими і не використовувалися як житлові. Так згідно
постанови правління Сумської облспоживспілки № 3 від 20.02.1992 р. спірні
приміщення використовувалися виробничо-курсовим комбінатом облспоживспілки як
навчальні класи, в подальшому ці приміщення надавалися в оренду, про що
свідчить договір оренди нежитлових приміщень від 01.06.1998 р., укладений між
ЖЕД Сумської облспоживспілки та ТОВ “Електропостачсервіс”.

Таким чином, згідно
діючого законодавства, вказані приміщення, не можуть бути включені в житловий
фонд та не підлягають передачі до комунальної власності, а мають включатись до
ліквідаційної маси та використовуватись для погашення кредиторських вимог, а
тому на них не поширюється дія ст. 26 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Крім цього, слід
зазначити, що відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи,
організації та інші юридичні особи мають право звернутися до господарського
суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом
інтересів.

Відповідно до ст. 2 ГПК
України господарський суд порушує  справи
за позовами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського
суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає в чому
полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Позивач та прокурор в
судових засіданнях неодноразово стверджували про те, що продаж нежитлових
приміщень порушує права мешканців гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2,  але жодного разу не навели і не надали до
суду відповідних доказів порушення цих прав. В той же час матеріали справи
свідчать проте, що нежитлові приміщення, що є предметом спору, з початку їх
існування не призначалися для обслуговування потреб мешканців гуртожитку, а
призначались для потреб, не пов'язаних з функціонуванням гуртожитку - в них
розміщувались учбово-виробничий комбінат Сумської облспоживспілки, як навчальні
класи, що підтверджується постановою правління Сумської облспоживспілки №3 від
20.02.1992р. та відповідним листом ЖЕД Сумської облспоживспілки №10 від
18.03.1922р. в яких зазначається, що вказані підвальні приміщення площею 376,6
кв.м. є учбовими класами. В подальшому приміщення надавалося в оренду, зокрема
на підставі Договору оренди нежитлових приміщень б/н  від 01.06.2008р. між ЖЕД Сумської
обспоживспілки та  ТОВ
«Електропостачсервіс».

Отже посилання позивача
на ст.6 та 16 Примірного положення про гуртожитки  не можуть бути прийняті судом до уваги , так
як будь-яких доказів порушення прав мешканців гуртожитку щодо неналежних умов
проживання, занять та відпочинку у зв'язку з укладанням  Договору від 28.02.2007р. позивачем до суду
так і не надано.

Враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що вимоги прокурора Сумської області заявлені в інтересах держави в
особі   Сумської міської ради є
необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні позову - ВІДМОВИТИ.

СУДДЯ
ЛУЩИК М.С.

Повний текст рішення
підписано 22.10.2008р.