донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

24.11.2008 р.                                                              справа №15/58

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової Н.В.

суддів

Дзюби О.М. , Старовойтової Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:

Попова Т.П. довіреність б/н від 23.05.08р.,

від відповідача:

не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нінель-Україна" м.Харків

на рішення господарського суду

Донецької області

від

27.05.2008 року

по справі

№15/58 (Богатир К.В.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нінель-Україна" м.Харків

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-плюс" м.Донецьк

про

стягнення заборгованості за договором від 02.10.2006року №23/10 в сумі 8456,25грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІНЕЛЬ-УКРАЇНА»м.Харків звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта –Плюс»м.Донецьк про стягнення заборгованості за договором № 23/10 від 02.10.2006 р. в сумі 8456,25 грн./арк. справи 2/.

У відповідності з приписами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач заявою від 23.05.2008року змінив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 8000грн.02коп. /арк. справи 93/.

Рішенням від 27.05.2008року господарський суд Донецької області/суддя Богатир К.В./ відмовив у задоволенні позовних вимог. /арк. справи 100-101/.

Рішення мотивоване тим, що сторонами у справі укладений договір поставки № 23/10 від 02.10.2006 року; позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 17950,15 грн. згідно накладних № 68 від 02.10.2006 р. на суму 10271,85 грн., № 83 від 04.10.2006 р. на суму 2872,08 грн., № 414 від 22.11.2006 р. на суму 2916,01 грн., № 847 від 15.12.2006 р. на суму 1890,21 грн., податкових накладних до вказаних видаткових накладних, копії яких додані до матеріалів справи; позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 17950,15 грн. згідно накладних № 68 від 02.10.2006 р. на суму 10271,85 грн., № 83 від 04.10.2006 р. на суму 2872,08 грн., № 414 від 22.11.2006 р. на суму 2916,01 грн., № 847 від 15.12.2006 р. на суму 1890,21 грн., податкових накладних до вказаних видаткових накладних, копії яких додані до матеріалів справи; позивачем вказано про сплату відповідачем за товар всього суми 3456,23 грн., згідно платіжного доручення № 2445 від 02.02.2007 р. на суму 1000,00 грн., платіжного доручення № 2583 від 16.03.2007 р. на суму 2000,00 грн., платіжного доручення № 2 від 07.08.2007 р. на суму 456,23 грн. ; заявлено про повернення відповідачем товару на суму 6493,90 грн. згідно накладних № 12 від 19.02.2007 р. на суму 1306,47 грн., № 22/06 від 22.06.2007 р. на суму 5187,43 грн., копії яких додані до матеріалів справи;таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованості на суму 8000,02 грн.; у пункті 8.1 договору сторони узгодили, що покупець має сплатити за поставлений товар кожні 7 календарних днів, по мірі його реалізації; позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували факт реалізації відповідачем товару, поставленого позивачем згідно вищевказаних накладних; таким чином, позивачем не доведено, що строк, з якого відповідач має здійснювати оплату згідно вказаного договору, для нього наступив. За вищевказаних обставин суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „Нінель-Україна” м. Харків не підтверджені відповідними доказами, тому відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 8000,02 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІНЕЛЬ-УКРАЇНА»м.Харків в апеляційні скарзі просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 27.05.2008року у справі №15/58 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 8000грн.02коп.посилаючись на неповне з’ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи та порушення суду норм матеріального права. /арк. справи 109-111/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пунктом 9.6 договору встановлено, що у разі розірвання відносин Покупець /відповідач/ зобов’язаний повернути товар та розрахуватись із заборгованістю не пізніше 7-ми робочих днів після отримання повідомлення від Постачальника /розірвання договору/; пунктом 11.1 встановлено, що договір вступає в силу з дати його укладання /02.10.2006року/ та діє на протязі одного року - до 02.10.2007року, можливості пролонгації договору не передбачено; тобто, 10.10.2007року для відповідача настав строк виконання зобов’язання та він був зобов’язаний оплатити позивачу за поставлений товар.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта –Плюс»м.Донецьк в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлен належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №1011559

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець / постачальник/, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк /строки/ товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом першої інстанції, між Товариством з обмеженою відповідальністю „Нінель - УКРАЇНА” м. Харків (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Дельта-Плюс” м. Донецьк (покупець) укладений договір поставки № 23/10 від 02.10.2006 року, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов’язується поставити у зумовлені договором строки покупцеві вироби народного споживання, а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар і розрахуватись з постачальником на умовах даного договору. /арк. справи 7-8/.

Предметом поставки за цим договором є товари народного споживання, найменування, кількість, ціна та асортимент яких визначаються згідно з прайс-листами та специфікаціями постачальника, які є невід’ємною частиною договору. / п. 1.3 договору/.

Згідно п. 2.1 договору поставка товару здійснюється окремими партіями, що формуються постачальником на замовлення покупця.

Пункт 3.1 договору твердить, що загальний асортимент товару, що поставляється згідно з договором , групи, підгрупи, види, марки, типи, визначаються Специфікацією, яка є невід’ємною частиною договору. Специфікація погоджується сторонами та підписується разом із Договором.

Відповідно п. 3.2 договору кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, встановлюється відповідно до Замовлення Покупця та визначається для кожної партії товару.

Позивачем у письмових поясненнях від 27.05.2008 року зазначено, що вказані вище документи не були підписані жодною із сторін, при цьому графік поставок здійснювався за домовленістю сторін, а товар приймався покупцем згідно видаткових накладних; претензій, стосовно графіка, кількості, ціни або якості товару від покупця не поступало.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно накладних № 68 від 02.10.2006 р. на суму 10271,85 грн., № 83 від 04.10.2006 р. на суму 2872,08 грн., № 414 від 22.11.2006 р. на суму 2916,01 грн., № 847 від 15.12.2006 р. на суму 1890,21 грн. позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 17950,15 грн./арк. справи 17-23/.

Вказані видаткові накладні підписано сторонами без заперечень та засвідчено печатками підприємств.

До матеріалів справи надані податкові накладні, які складено на підставі вищевказаних видаткових накладних./арк. справи 59- 71/.

Тобто, матеріалами справи доведено факт виконання позивачем свого обов’язку в частині поставки покупцю виробів народного споживання.

Як вбачається з розрахунку суми позовних вимог, відповідачем було частково оплачено та повернуто позивачу товару на загальну суму 9493,90 грн.

Зокрема, сплачено суму 3456,23 грн., а саме згідно платіжного доручення № 2445 від 02.02.2007 р. на суму 1000,00 грн., платіжного доручення № 2583 від 16.03.2007 р. на суму 2000,00 грн., платіжного доручення № 2 від 07.08.2007 р. на суму 456,23 грн. /арк. справи 56-58/.

Згідно накладних № 12 від 19.02.2007 р. повернуто відповідачем позивачу товар на суму 1306,47 грн., № 22/06 від 22.06.2007 р. - на суму 5187,43 грн. Всього на суму 6493,90 грн. /арк. справи 72-74/.

Сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків від 31.12.2007рок, за яким відповідач підтверджує наявність заборгованості в сумі 8000грн.02коп., але у ньому не зазначено, за якими накладними утворилась заборгованість та за яким договором./арк. справи 95/.

Предмет позовних вимог у урахуванням заяви від 23.05.2008року про зміну позовних вимог –стягнення 8000грн.02коп. заборгованості за поставлений товар.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У пункті 8.1 договору сторони узгодили, що покупець має сплатити за поставлений товар кожні 7 календарних днів, по мірі його реалізації.

Згідно п. 8.2 договору оплата здійснюється покупцем на підставі цього договору та видаткових накладних, складених постачальником на вартість поставленої партії товару.

Тобто, фактично встановлено строк оплати товару кожні 7 днів , по мірі його реалізації.

Матеріалами справи не підтверджується факт реалізації відповідачем товару, поставленого позивачем згідно вищевказаних накладних, тобто, фактично матеріалами справи не містять доказів, що строк, з якого відповідач має здійснювати оплату згідно вказаного договору, для нього наступив.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „НІНЕЛЬ –УКРАЇНА ” м. Харків не підтверджені відповідними доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 8000,02 грн.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю „НІНЕЛЬ –УКРАЇНА ” м.Харків в апеляційній скарзі на те, що пунктом 9.6 договору встановлено, що у разі розірвання відносин Покупець /відповідач/ зобов’язаний повернути товар та розрахуватись із заборгованістю не пізніше 7-ми робочих днів після отримання повідомлення від Постачальника /розірвання договору/; пунктом 11.1 встановлено, що договір вступає в силу з дати його укладання /02.10.2006року/ та діє на протязі одного року - до 02.10.2007року, можливості пролонгації договору не передбачено; тобто, 10.10.2007року для відповідача настав строк виконання зобов’язання та він був зобов’язаний оплатити позивачу за поставлений товар, не приймається судовою колегією Донецького апеляційного господарського суду виходячи з наступного.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то до них слід застосувати положення Господарського кодексу України, як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно до абз.2 п.1 ст.193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Пунктом 9.6 договору сторони обумовили, що у разі розірвання відносин Покупець зобов’язаний повернути товар та розрахуватись із заборгованістю не пізніше 7 –ми робочих днів після отримання повідомлення від Постачальника.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що дострокове розірвання можливе лише у випадках, передбачених законодавством України.

Матеріалами справи не підтверджується, що сторони відповідно до ст. 651, 652 Цивільного кодексу України та п. 9.6 і 11.1 договору мали намір розірвати договір та досягти згоди щодо розірвання договору.

Тобто, у даному пункті сторони обумовили свої дії у разі розірвання договору.

Пунктом 11.1 сторони передбачили строк дії договору, а саме: договір вступає в дію з дня його укладання та діє протягом одного року.

Таким чином, оскільки датою укладання договору № 23/10 є 02.10.2006 року, договір припинив свою дію 02.10.2007року.

Умовами договору № 23/10 від 02.10.2006 року можливість його пролонгації не передбачена.

Додаткових угод до договору з метою продовження строку його дії матеріали справи не містять.

З огляду на те, що п.9.6 договору передбачає дії сторін у разі розірвання договору, а у даному випадку має місце припинення дії договору в зв’язку в зв’язку з закінченням строку, на якій він укладався, застосування вимог п.9.6 є безпідставним.

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на

Керуючись ст. ст. 43, 49,53, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Відновити строк на подання апеляційної скарги.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.05.2008року у справі №15/58 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „НІНЕЛЬ –УКРАЇНА ” м. Харків –без задоволення.

Головуючий          Н.В. Акулова

Судді:          О.М. Дзюба

Г.Я. Старовойтова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2,3. відповідачу

4 у справу

5 ДАГС6.ГСДО