суд
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" листопада 2008 р.
Справа № 11/621

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Маріщенко Л.О.

судді

за участю представників сторін

від позивача ОСОБА_1 фізична особа-підприємець;ОСОБА_2 -
дов. від 13.08.2008 р.

від відповідача Панкулич В.І. - дов. № 14 від 01.09.2008 р.

від третьої особи не з'явився

прийняла участь :  головний
бухгалтер Гречко А.С. - паспорт серія НОМЕР_1, Бірюлін Р.Ю. - директор ПП
"Грінфілд", взяли участь в порядку ст. 30 ГПК України

Розглянувши справу за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1 (с. Паволоч Попільнянського району)

до Попільнянського районного міжгосподарського комбінату сільського
комунального господарства (смт.Попільня)

Третя особа Державна податкова інспекція у Попільнянському районі
(смт.Попільня)

про визнання договору купівлі-продажу від 26.12.2005 укладеним та
дійсним та визнання права власності

Позивачем подано позов до відповідача про визнання укладеним усний
Договір купівлі-продажу складського приміщення від 26.12.05 р., що знаходиться
в смт Попільня по вул. Якіра,2,загальною площею 450 кв.м за ціною 41000 грн.,
укладений між сторонами, та визнання права власності на нерухоме майно за СПД
ОСОБА_1.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги
підтримала в повному обсязі з підстав заявлених в позовній заяві та поясненнях
до неї.

Відповідач позовні вимоги заперечив в повному обсязі як заявлені
безпідставно. Надав письмовий відзив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час
і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду від 19.08.2008р. було забезпечено
позов шляхом заборони відповідачу будь-яким способом вчиняти будь-які дії
спрямовані на відчуження спірного складського приміщення.

02.09.2008р. Ухвалою суду до участі у справі у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Державну
податкову інспекцію у Попільнянському районі.

В судовому засіданні в порядку ст. 30 ГПК України були допитані
головний бухгалтер  Попільнянського
"Райсількомунгоспу"  Гречко
А.С. та директор ПП "Грінфілд" Бірюлін Р.Ю.

Дослідивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін,  господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2006р. відповідачем по справі було виставлено рахунок №24 на
суму 41000,00 грн. на оплату за реалізацію складського приміщення, яке
перебувало на балансі  Попільнянського
"Райсількомунгоспу".

Позивачем по справі протягом грудня 2005 року - січня 2006 року
згідно виставленого рахунку було перераховано 41000,00 грн.

Дійсність Договору купівлі-продажу укладеного усно між сторонами є
предметом оспорювання.

Правова позиція позивача в заявленому позові полягає у тому, що
виставляючи рахунок №24 від 26.12.2005р., звертаючись до Попільняньскої МДПІ
про надання дозволу на відчуження об'єкту, відповідач висловлював своє
волевиявлення щодо продажу складського приміщення.

Вказує, що 04.06.2008р. відповідач проігнорував пропозицію
нотаріального посвідчення Договору, що в силу ст.220 ЦК України є підставою для
визнання такого Договору дійсним.

Відповідач позовні вимоги заперечив, як заявлені безпідставно.

Вважає, що не можна визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого
майна, укладений в усній формі, право власності на яке не було  оформлено до 09.02.07 р.

Зазначає, що договір не може бути визнаний дійсним, оскільки
сторонами не погоджено усіх істотних умов, зокрема, щодо предмету Договору.

Про відсутність домовленості щодо предмету Договору, на думку
відповідача свідчить, те, що складське приміщення, площею 260 кв.м. було
передано в оренду з правом викупу приватному підприємству "Грінфілд"
згідно Договору від 22.10.2004р. та Акту №1 прийому-передачі від 25.10.2004р.
строком на два роки, тобто до 25.10.2006р.

Опитаний в судовому засіданні директор ПП "Грінфілд"
Бірюлін Р.Ю. та голений бухгалтер відповідача Гречко А.С. пояснили, що сторони
мали намір укласти договір купівлі - продажу складського приміщення, яке орендувало
ПП "Грінфілд", сплачені ПП ОСОБА_1 кошти в сумі 41000 грн. згідно
виписаного рахунку, були зараховані
райсількомунгоспом в погашення зобов'язання  ПП "Грінфілд"  зі сплати за договором купівлі -  продажу вказаного складського  приміщення.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, господарський суд в задоволенні позовних вимог відмовляє
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оспорювання є
фактично відносини купівлі-продажу.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання
вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Разом з тим, позивач вважає даний Договір дійсним та таким, що
укладений.

В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що сторонами було
погоджено усі істотні умови при укладанні оспорюваного Договору, однак
відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, що в силу п.2 ст.220
ЦК України є підставою вважати даний Договір дійсним.

За приписом п.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У
цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що в силу п.3 ст.209 ЦК України,
нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який
відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Пунктом 4 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися
у формі, встановленій законом.

Відповідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Договір купівлі-продажу між сторонами в письмовій формі укладений
не був, що порушує вимоги п.4 ст.203 ЦК України, а відтак нотаріально
посвідчений бути не може.

Звідси вбачається, що в силу п.1 ст.220 ЦК України, даний Договір
є нікчемним.

Крім того слід зазначити, що згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно Державного комунального підприємства Бердичівське
міжміське бюро технічної інвентаризації від 14.05.2007 р., відповідач є
власником спірного майна лише з 09.02.2007р. (а.с.41,42).

За таких обставин, згідно цивільного законодавства відповідач не
міг бути продавцем спірного майна та бути стороною у Договорі.

Статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах,
що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, аналізуючи всі зібрані по справі і подані сторонами
документи, господарський суд вважає, що підстави які свідчили б про дійсність
оспорюваного правочину відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49,68, 84, 85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1.
В позові відмовити.

2.
Скасувати вжиті заходи до забезпечення позову згідно ухвали господарського суду
від 19.08.08 р. по справі № 11/621.

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня  його оформлення  і підписання та може бути оскаржено в
апеляційному або  касаційному порядку.

Суддя
Маріщенко Л.О.

дата складання 14.11.08 р.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу

4- третій особі