ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30"
вересня 2008 р.

Справа
№ 21/4/4359

За
позовом  1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія-97";

2) ОСОБА_1;

3) ОСОБА_2;

4) ОСОБА_3;

5) ОСОБА_4;

до
1) ОСОБА_5;

2) ОСОБА_6

3-ті особи     1)
ОСОБА_7;

2) ОСОБА_8;

3) ОСОБА_9;

4) ОСОБА_10,

про
визнання недійсним договору дарування 10,0 % (1843,00 грн.) частки в статутному
капіталі ТОВ “Мрія-97” укладений 25.05.2006 року між ОСОБА_5. та ОСОБА_6.

Суддя

за участю представників:

від ТОВ
"Мрія-97": Бойко Н.С. - не з'явився,

від ОСОБА_1.:  не з'явився,

від ОСОБА_2 .:  не з'явився,

від ОСОБА_3 .:  не з'явився,

від ОСОБА_4.:  не з'явився,

від: ОСОБА_5.: ОСОБА_11.
(довіреність від 06.11.07),

від ОСОБА_6.: ОСОБА_11.
(довіреність від 06.11.07),

від ОСОБА_7.: ОСОБА_11.
(довіреність від 06.11.07),

від ОСОБА_8 .:  не з'явився

від ОСОБА_9 : ОСОБА_11.
(довіреність від 22.10.07),

від ОСОБА_10.:  не з'явився,

Суть
спору: В червні 2006 року ТзОВ „Мрія-97”, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4за
участю третіх осіб - учасників товариства: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9та ОСОБА_10
звернулись до господарського суду Хмельницької області з позовною заявою до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування 10,0% (1843,00
грн.) частки в статутному капіталі ТзОВ „Мрія-97”, укладеного 25.05.2006 року
між ОСОБА_5. та ОСОБА_6 . на підставі того, що частки перебували в заставі у
відповідності до договору застави майнових прав від 03.04.2006 року, укладеного
між ТзОВ „Мрія-97”, його учасниками та Хмельницькою філією акціонерного банку
„Факторіал-Банк”, згідно умов якого учасники ТзОВ „Мрія-97”, як заставодавці
належних їм часток у статутному капіталі ТзОВ „Мрія-97”, зобов'язані не вчиняти
будь-яких дій щодо припинення заставленого майна. Зазначали, що відчуження  ОСОБА_5. частки у статутному капіталі ТзОВ
„Мрія-97” суперечить умовам договору застави, вимогам ч. 2 ст. 586 ЦК України
та створюють заставодержателю передумови для звернення стягнення на предмет
застави, що впливатиме на корпоративні права учасників товариства. Звертали
увагу, що згідно установчого договору про створення та діяльність ТзОВ
„Мрія-97” учасниками ТзОВ з відповідними частками в статутному фонді є ОСОБА_7.
- 24,6%, ОСОБА_2. - 8,2%, ОСОБА_3. - 8,2%, ОСОБА_8. - 8,2%, ОСОБА_9. - 8,2%,
ОСОБА_1. - 10,8%, ОСОБА_4. - 10,6%, ОСОБА_10. - 10,6%, ОСОБА_5. - 10,6%.
25.05.2006 року ОСОБА_5. шляхом дарування належної йому частки у статутному
фонді ТзОВ „Мрія-97” здійснив відчуження 10,0% із 10,6% належної йому частки у
статутному фонді ТзОВ „Мрія-97” ОСОБА_6. Посилались на п. 5.2 установчого
договору, п.п. 5.6 статуту товариства, ст. 53 Закону України „Про господарські
товариства”, ст. 147 ЦК України, відповідно до вимог яких учасник товариства
має право продати чи іншим чином відступити свою частку у статутному фонді за
згодою решти учасників одному чи кільком учасникам цього товариства, які мають
переважне право на придбання відчужуваної частки. Зазначають, що на зборах учасників
питання про продаж частки іншим учасникам взагалі не розглядалось, учасники
товариства не давали згоди на відчуження часток третім особам. Вважають, що
відчуження шляхом дарування ОСОБА_5. своєї частки ОСОБА_6. суперечить вимогам
чинного законодавства та порушує права інших учасників товариства.

Відповідачі
- ОСОБА_6 та ОСОБА_5- у відзиві на позов та їх представники в судових
засіданнях зазначають, що установчий договір відповідно до ч. 1 ст. 143
Цивільного кодексу України не є установчим документом, а установчим документом
є тільки Статут. Тому твердження позивачів, що при відступлені часток в
статутному фонді учасником товариства ОСОБА_5. у власність ОСОБА_6. було
здійснено з порушенням переважного права інших учасників товариства на
придбання цих часток, вважає безпідставним.

Треті
особи - ОСОБА_7., ОСОБА_9. та їх представник в засіданні суду просять в позові
відмовити. Вказують, що статут ТзОВ „Мрія-97” в редакції 2003 року, яка була
чинною на момент проведення зборів учасників товариства 30.06.2007 року, не
містив вимог про одностайність згоди решти учасників товариства на відступлення
одним з учасників своєї частки в статутному капіталі товариства, а також
заборони відчуження частки в статутному капіталі третім особам, така позиція
знайшла своє підтвердження у Рекомендації Вищого господарського суду України №
04-5/14 від 28.12.2007 року, зокрема в п. 3.2.4 цієї рекомендації зазначається,
що судам слід мати на увазі, що частина друга статті 147 ЦК України та частина
друга статті 53 Закону України „Про господарські товариства” надає можливість
передбачити в статуті (а не в установчому договорі) товариства заборону на
відчуження частки третім особам або необхідність отримання згоди учасників
товариства на таке відчуження.

Позивачі
- ТзОВ „Мрія-97”, ОСОБА_1., ОСОБА_2 ., ОСОБА_3., ОСОБА_4., а також треті
особи  ОСОБА_10. та ОСОБА_8. - зазначали,
що установчий договір ТзОВ „Мрія-97” був укладений в 2003 році, тобто до
набрання чинності Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України,
якими визначено, що установчим документом ТзОВ є виключно статут товариства, а
відповідно до Прикінцевих положень зазначених кодексів, до відносин, що виникли
до набрання чинності відповідними положеннями ГК та ЦК України, зазначені
положення застосовуються щодо тих прав та обов'язків, які виникли після
набрання чинності цими положеннями, тому правильним є висновок суду, що
установчий договір ТзОВ „Мрія-97” є установчим документом.

Розглядом
матеріалів справи встановлено наступне:

12.03.2003
року ОСОБА_7, ОСОБА_9, Ткачук Віталій Вікторович, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_8,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4погодились створити сільськогосподарське ТзОВ
„Мрія-97” та підписали установчий договір про створення  та діяльність ТзОВ „Мрія-97”, який
посвідчений державним нотаріусом Теофіпольської державної нотаріальної контори
27.03.2003 року за № 398.

Згідно
п.10.3 договору Статут товариства є обов'язковим додатком до нього.

Пунктом
1.2 Установчого договору встановлено, що даний договір визначає обов'язкові для
учасників положення щодо створення, діяльності та припинення товариства.

Розділом
V договору виписано процедуру виходу учасника з товариства, передачу частки з
статутного фонду товариства, виключення учасника із складу товариства. Зокрема
пунктом 5.2 встановлено, що учасник може за одностайною згодою решти учасників
відступити свою частку (її частину) одному або кільком учасникам цього
товариства або третім особам.

Зборами
учасників товариства 12.03.2003 року затверджено нову редакцію Статуту ТзОВ
„Мрія-97”, зареєстрованого Теофіпольською районною держадміністрацією
25.03.2003 року.

25.05.2006
року згідно договору дарування частки в статутному капіталі товариства з
обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_6  частку в статутному капіталі ТзОВ „Мрія-97”
розміром 10,0% (вартістю 1843,00 грн.).

Відповідність
вказаного договору дарування законодавству, чинному на час його укладання, є
предметом розгляду у даній справі.

Загальні
підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені
статтями 215, 216 ЦК України.

Так,
відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу,
відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Висновок
позивачів про недійсність оспорюваного договору дарування через порушення
ОСОБА_5. вимог Установчого договору товариства в частині не отримання ним згоди
інших учасників товариства на таке відчуження, а відтак порушення їх прав на
переважне отримання його частки (її частини), суд вважає помилковим з огляду на
таке.

Відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право
здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства,
цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому
законом.

Згідно
ст. 53 Закону України „Про господарські товариства” (у редакції, чинній на
момент укладення оспорюваного договору), учасник товариства з обмеженою
відповідальністю може за згодою решти учасників відступити свою частку (її
частину) одному чи кільком учасникам цього ж товариства, а якщо інше не
передбачено установчими документами, то і третім особам. Учасники товариства
користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її
відступив, пропорційно їх часткам у статутному фонді товариства або в іншому
погодженому між ними розмірі.

Відповідно
до ст. 143 ЦК України, та ст. 82 ГК України установчим документом товариства з
обмеженою відповідальністю є статут, який має містити відомості,
зокрема, про порядок передання (переходу) часток у статутному фонді.

Пунктом
2 ст. 142 ЦК України встановлено, що договір про заснування товариства з
обмеженою відповідальністю не є установчим документом.

Отже,
заборона на відчуження частки третім особам або необхідність отримання згоди
учасників товариства на таке відчуження, може бути встановлено лише статутом
товариства. Тому обґрунтування позивачами своїх вимог про недійсність
оспорюваного договору положеннями Установчого договору про створення та
діяльність ТзОВ „Мрія-97”, є помилковим.

В
силу ч. 2 ст. 147 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю
має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у
статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження
учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини)
третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.
Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини)
учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи
домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього
права.

За
змістом ч. 2 ст. 147 ЦК України, відчуження частки в статутному капіталі, що
належить одному із учасників (її частини), третім особам (що не є учасниками
товариства) допускається лише за умови, що це не заборонено статутом
товариства, з додержанням переважного права інших учасників товариства на
купівлю частки (її частини). Учасники товариства користуються переважним правом
на набуття лише тієї частки, що продається. Якщо ж за умови, що це не
заборонено статутом, учасник відчужує частку шляхом дарування чи за іншим
договором, що не охоплюється поняттям договору купівлі-продажу, учасники не
користуються зазначеним переважним правом. Проте такі способи відчуження
учасником своєї частки можуть бути обмежені статутом.

Як
свідчать матеріали справи, станом на момент укладання договору дарування від
25.05.2006 року Статут ТзОВ „Мрія-97” діяв у редакції, затвердженій зборами
учасників товариства 12.03.2003 року та зареєстрованій Теофіпольською районною
держадміністрацією 25.03.2003 року, яка не містила обмежень щодо дарування
учасником своєї частки у статутному фонді.

Частиною
1 ст. 362 ЦК України також встановлено, що у разі продажу частки у праві
спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими
особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних
умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Правовий
аналіз наведених вище норм свідчить про те, що переважне право на придбання
частки учасника товариства поширюється лише на оплатні правочини, яким з огляду
на приписи ст.717 ЦК України договір дарування не являється.

Виконуючи
вказівку Вищого господарського суду України, вирішуючи спір про визнання
договору дарування недійсним, суд перевірив наявність тих обставин, з якими
закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а
саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми
угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо, та дійшов висновку про необґрунтованість та
безпідставність вимог позивачів. За таких обставин необхідно відмови у позові.

Окрім
того, надаючи оцінку доводам позивачів про те, що оспорюваний договір
суперечить положенням законодавства, яке регулює правовідносини, що виникають
із угод про заставу, у даному випадку застави майнових прав від 03.04.2006
року, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість. При цьому судом враховані
положення Закону України "Про заставу", договору застави від
03.04.2006 року, витяг з реєстру обтяжень рухомого майна від 08.08.2008 року.

У
відповідності із ст. 49 ГПК України судові витрати у справі належить покласти
на відповідача.

Керуючись
ст.ст. 55, 124 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України у
справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_12, ОСОБА_13 та інших
громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України
(справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25.12.1997 року № 9-зп,
ст.ст. 1, 12, 33, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України,
суд-

В И Р І Ш И В:

У
позові відмовити повністю.

Суддя

Віддруковано 12 прим.:1 -
до справи;  2-6 - позивачам; 7-8 -
відповідачам; 9-12 - третім особам;

Помічник судді                             О.С. Гуменюк