ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№
4/10-22/263

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
- судді
Кривди Д.С.,

суддів
Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому
засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        ОСОБА_1.

від відповідача:    Агризько В.В.

розглянувши  касаційну скаргу  Приватного
підприємця ОСОБА_1.

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2008р.

у справі № 4/10-22/263 Господарського суду м.
Києва

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_1.

до Товариства з обмеженою
відповідальністю “Київське науково-виробниче підприємство “Автосервіс”

про визнання права власності на комплекс
автомийки, визнання ТОВ КНВП “Автосервіс” недобросовісним володільцем комплексу
автомийки, про зобов'язання ТОВ КНВП “Автосервіс” викупити у позивача комплекс
автомийки, про заборону ТОВ КНВП ”“Автосервіс” використовувати, володіти та
розпоряджатись комплексом автомийки до моменту викупу комплексу автомийки у
позивача,

ВСТАНОВИВ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1. звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Київське науково-виробниче
підприємство “Автосервіс” про визнання права власності на автомийку площею 100
кв.м. вартістю 135765,60грн., що розташована за адресою:АДРЕСА_1

Рішенням
Господарського суду м. Києва від 22.02.2006р. (суддя І.І.Борисенко), залишеним
без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
27.06.2006р. (судді: Л.О.Кондес, П.В.Авдеєв, Ю.Б.Михальська), в задоволені
позовних вимог приватному підприємцю ОСОБА_1. відмовлено.

Не
погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, приватний
підприємець ОСОБА_1. подав касаційну скаргу.

Постановою
Вищого господарського суду України від 27.09.2006р. касаційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1. задоволено частково, рішення  Господарського суду м. Києва від 22.02.2006р.
та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2006р. у
справі № 4/10 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського
суду Господарського суду м. Києва.

За
новим розглядом справи, якій присвоєно номер № 4/10-22/263, ухвалою
Господарського суду м. Києва від 16.01.2007р. (суддя А.М.Шкурат) позов залишено
без розгляду.

Не
погодившись з ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.01.2007р., приватний
підприємець ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2007р. (судді: Б.В.Отрюх,
А.А.Верховець, А.І.Тищенко) апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Господарського
суду м. Києва від 16.01.2007р. скасовано, повернуто справу до господарського
суду першої інстанції для розгляду по суті.

21.09.2007р.
приватний підприємець ОСОБА_1. заявою збільшив позовні вимоги та просить суд
зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Київське науково-виробниче
підприємство “Автосервіс”  викупити у ПП
ОСОБА_1. комплексу автомийки.

09.10.2007р.
приватний підприємець ОСОБА_1. заявою збільшив позовні вимоги та просить суд
визнання за ПП ОСОБА_1. право власності на комплекс автомийки, визнати ТОВ КНВП
“Автосервіс” недобросовісним володільцем комплексу автомийки, зобов'язати ТОВ
КНВП “Автосервіс” викупити у позивача комплекс автомийки,  заборонити ТОВ КНВП ”“Автосервіс” використовувати,
володіти та розпоряджатись комплексом автомийки до моменту викупу комплексу
автомийки у позивача.

Рішенням
Господарського суду м. Києва від 21.11.2007р. (суддя М.Є.Літвінова), залишеним
без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
09.04.2008р. (судді: В.А.Корсак, С.В.Куровський, Н.М.Коршун),  в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не
погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, приватний
підприємець ОСОБА_1. подав до Вищого господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від
21.11.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від
09.04.2008р. та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Свою вимогу приватний підприємець ОСОБА_1. мотивує тим, що господарським судом
першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального
права.

Розглянувши
касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга приватного
підприємця ОСОБА_1. не підлягає задоволенню.

Господарським
судом встановлено:

01.07.2002р.
між позивачем та відповідачем  було
укладено договір № 9 оренди виробничих площ, відповідно до якого, відповідач
передав, а позивач прийняв в оренду на праві тимчасового користування виробничу
площу у розмірі 100кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, під мийку
автомобілів. Строк дії даного договору - з 01.07.2002р. по 01.07.2004р. Пунктом
5.1 вищезгаданого договору сторони визначили, що роботи по організації поста
мийки автомобілів будуть проведені за рахунок коштів позивача.

Згідно
ст. 256 ЦК Української РСР, чинної на час укладення між сторонами  договору оренди виробничих площ, за договором
майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове
користування за плату. Таким чином, як випливає з приписів вищенаведеної
правової норми, об'єктом майнового найму є майно.

Господарським
судом попередніх інстанцій встановлено, що відповідач передав позивачу за
договором оренди від 01.07.2002р. № 9 виробничі площі, які є частиною земельної
ділянки, з метою будівництва та експлуатації пункту миття автомобілів. На
зазначеній "виробничій площі" позивач встановив металеву конструкцію
для здійснення мийки авто.

Згідно
ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Господарським
судом встановлено, що позивач здійснив будівництво поста автомийки не у
встановленому законом порядку.

Згідно
ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як
вже було зазначено, приватний підприємець ОСОБА_1. просить суд визнати право
власності на комплекс автомийки, визнати ТОВ КНВП “Автосервіс” недобросовісним
володільцем комплексу автомийки, зобов'язати ТОВ КНВП “Автосервіс” викупити у
позивача комплекс автомийки,  заборонити
ТОВ КНВП ”“Автосервіс” використовувати, володіти та розпоряджатись комплексом
автомийки до моменту викупу комплексу автомийки у позивача.

Відповідно
до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не
забороняються законом, зокрема із правочинів.

Оскільки
позивач здійснив будівництво поста автомийки не у встановленому законом
порядку, то господарський суд попередніх інстанцій дійшов правомірного висновку
щодо відмови позивачу у позові.

Отже,
враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України
погоджується з висновком господарського суду першої та апеляційної інстанції
про те, що у позивача відсутні правові підстави щодо набуття права власності на
комплекс автомийки та майно, що входить до складу вказаного комплексу.

Керуючись
ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, 111-11 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1. залишити без задоволення, постанову
Київського апеляційного господарського суду від 09.04.2008р. у справі №
4/10-22/263 - без змін.

Головуючий
- суддя
Кривда Д.С.

судді
Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.