ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 р.

№
28/35-08-783

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий
суддя

Першиков
Є.В.

судді

Данилова
Т.Б.

Ходаківська
І.П.

розглянувши

касаційну
скаргу

Корпорації
"Callister Global, Inc"

на

постанову
від 28.08.2008 Одеського апеляційного господарського суду

у
справі

№
28/35-08-783 господарського суду Одеської області

за
позовом

Корпорації
"Callister Global, Inc"

до

Приватного
підприємства "Старавтотранс"

про

стягнення
54 144,60 дол. США

За
участю представників сторін :

від
позивача -Кальонов Д.Г. (дов. №CG105/06/08/29 від 05.06.2008)

від
відповідача -не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Корпорація
"Callister Global, Inc" звернулася до господарського суду Одеської
області з позовом до Приватного підприємства "Старавтотранс" про
стягнення 54 144,60 дол. США.

Рішенням
господарського суду м.Києва від 11.06.2008 у справі №28/35-08-783, яке було
залишене в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від
28.08.2007, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від
28.08.2008 та рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2008 та
передати справу на новий розгляд.

Розглянувши
матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених
фактичних обставин справи правильність застосування судом норм процесуального
права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно
до статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в
касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, 24.04.2003 між Державною компанією з
експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення
„Укрспецекспорт” (виконавець) і компанією „Comercializadra Naver S. A de C.V.”
(замовник) укладено контракт №USE- 20.2-43-K/KE-03 про здійснення на території
України капітального ремонту вертольотів Мі-2.

З
метою ефективного та оптимального управління відповідними вертольотами під час
їх перебування на території України, а також отримання в подальшому прибутків
від їх використання, компанією „Comercializadra Naver, S. A de C. V.”
відповідно до укладеного контракту від 17.02.2004 №17/03 передано в довірче
управління корпорації „Callister Global Inc” (позивач) вертольоти Мі-2 за
переліком, визначеним у контракті від 24.04.2003.

З
моменту укладення цього контракту позивач від свого імені здійснює довірче
управління названими вертольотами.

Для
здійснення перевезення вертольотів, 15.03.2004 між позивачем та ДП „Кюне і
Нагель” (експедитор) укладено договір №КН-03 FS, за умовами якого позивач
доручив, а експедитор зобов'язався організувати транспортно-експедиційне
обслуговування, а також надати інші послуги, пов'язані з перевезенням вантажів
у міжнародному сполученні морським та автомобільним транспортом за рахунок
позивача, згідно з умовами, визначеними сторонами у заявках.

15.03.2004
позивачем на бланку експедитора оформлено заявку-договір №1 до договору
доручення на організацію транспортно-експедиційних послуг, за умовами якої
замовник доручив експедитору здійснити перевезення 4-х одиниць вертольотів Мі-2.
При цьому сторони домовились, що навантаження вантажу повинно здійснюватись
24.03.2004, місцем навантаження даного вантажу визначено місто Конотоп (ДП
„Авіакон”), а портом навантаження визначено Іллічівський морський торговельний
порт.

За
умовами договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.03.2004
експедитор має право від свого імені та за рахунок позивача укладати угоди з
третіми особами (портами, перевізниками тощо).

Для
безпосереднього виконання перевезення, на підставі договору перевезення від
18.09.2003 експедитор залучив перевізника -Приватне підприємство
„Старавтотранс” (відповідач).

Вантаж
було застраховано ЗАТ „Військово-страхова компанія” на підставі договору від
24.03.2004 №061/09/04 добровільного страхування вантажу та багажу. Об'єктом
відповідного страхування по договору є майновий інтерес корпорації позивача,
який не суперечить законодавству України та пов'язаний з володінням,
користуванням та розпорядженням 4-ма вертольотами, зокрема вертольотом Мі-2,
заводський номер 19077, який знаходився у контейнері МАЕV 4022448. За умовами
цього договору, страховик зобов'язався виплатити страхувальнику страхове
відшкодування у випадку пошкодження зазначеного вертольоту.

Під
час перевезення вантажу, 30.03.2004 пошкоджено вертоліт Мі-2, заводський
№19077, що знаходився у контейнері МАЕV 4022448 та перевозився автомобілем
державний НОМЕР_1В, яким керував водій ПП „Старавтотранс”ОСОБА_1. Зазначені
обставини підтверджуються актом від 31.03.2004 технічного стану кріплення
вантажу, що перевозився, за участю представників ДП „Авіакон”, ДП
„Укрспецекспорт”, ДП „Кюне і Нагель”, ПП „Старавтотранс” та водія, актом від
13.04.2004 складеному представниками ДП МОУ „Авіакон”, ДК „Укрспецекспорт”, ПП
„Старавтотранс”, ЗАТ „ВСК”, ДП „Кюне і Нагель”.

Згідно
з п.5.2.1 договору КН-03 FS, п.6.1.1, 6.1.2, 7.1 Правил надання
транспортно-експедиційних послуг FIATA, експедитор несе відповідальність за дії
третіх осіб, залучених ним до виконання договору, тому позивач звернувся з
позовом до експедитора ДП „Кюне і Нагель” про відшкодування збитків, пов'язаних
з понесеними витратами, в зв'язку з шкодою, завданою безпосередньо вантажу
(вертольоту).

Рішенням
господарського суду м. Києва від 13.04.2006, яке набрало законної сили, у
справі №31/287 позов було задоволено частково, стягнуто з експедитора збитки у
розмірі 212 800 грн.

Названим
рішенням суд встановив, що експедитор (ДП „Кюне і Нагель”) є відповідальним за
збитки завдані перевізником (ПП „Старавтотранс”).

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що,
збитки, які позивач поніс в зв'язку з пошкодженням вертольоту значно
перевищують суму затрачену ним на повторний ремонт вертольоту. Ці витрати
складаються з витрат на перевезення 4-х контейнерів за маршрутом Конотоп
-Іллічівськ в сумі 3950 дол. США, утримання вантажних автомобілів з 27.03.2004
р. по 11.04.2004 р. в сумі 2600 дол. США, використання терміналу Іллічівського
порту в сумі 825 дол. США, експедиторські комісійні в сумі 1300 дол. США,
притримання контейнерів з 11.04.2004 р. по 13.10.2004 р. в сумі 30784 дол. США,
зберігання контейнерів в Іллічівськом морському порту з 14.04. по 20.10.2004 р.
в сумі 681,6 дол. США, які були оплачені позивачем платіжним дорученням від
25.10.2004. Крім того, ним були понесені витрати з перевезення вантажу для
проведення повторного ремонту маршрутом Іллічівськ -Конотоп в сумі 3920 дол.
США, доплата за перевезення негабаритного вантажу, пов'язаного з основним
вантажем в сумі 740 дол. США, витрати на страхування перевезення Іллічівськ
-Конотоп, відповідно до договору страхування вантажу від 24.03.20004 в сумі
3349 дол. США, витрати на перевезення вантажу після повторного ремонту
вертольоту за маршрутом Конотоп-Одеський морський торговельний порт, додаткові
витрати в порту, страхування перевезення вантажу з Конотопу до Одеського
морського торгового порту на загальну суму 10123 дол. США. Названі витрати
сплачені платіжними дорученнями від 08.11.2004, 02.12.2004, 11.03.2005,
16.03.2005, 07.04.2005, 11.04.2005.

Крім
того, останній вважає, що пошкодження вертольоту здійснено з вини перевізника,
внаслідок застосуванням водієм невиправданих прийомів керування автомобілем та
його перебуванням у нетверезому стані та просив на підставі статті 1166
Цивільного кодексу України стягнути з відповідача понесені ним додаткові
витрати, а також просить суд поновити йому пропущений строк позовної давності,
який він пропустив, оскільки вважав безнадійною ситуацію з виконанням судового
рішення і відсутністю фінансової можливості здійснювати судові витрати.

За
загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша
статті 22 ЦК України). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яких особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Для
застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна
наявність повного складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно
до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія
суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що
матеріалами справи не доведено, що пошкодження вертольоту виникли з вини
перевізника.

Факт
керування автомобілем водієм ОСОБА_1. в нетверезому стані в установленому
порядку не підтверджений. Інших докази того, що результатом пошкодження вантажу
є протиправна поведінка, дія чи бездіяльність водіяОСОБА_1.  відсутні.

Суд
апеляційної інстанції встановив, що згідно висновку експерта Одеської
регіональної торгово-промислової палати від 09.04.2004 №НП-3026 спосіб
кріплення, застосований в контейнерах з вертольотами не може забезпечити
зберігання вантажу при проведенні навантажувально-розвантажувальних і
транспортних операціях (як наземних так і морських). Крім того, ширина
транспортувальних майданчиків менше ширини підлоги контейнерів на 70 мм, що значно
збільшує можливість зміщення всередині контейнера і як наслідок пошкодження
вантажу. Ці обставини також підтверджуються актом складеним 31.03.2004
представниками ДП „Укрспецекспорт”, ДП „Кюне і Нагель”, ПП „Старавтотранс”, ДП
„Авіакон”. Тобто, причиною пошкодження вантажу є неналежне кріплення, до якого
перевізник не має відношення.

Крім
того, позивачем пропущений строк позовної давності тривалістю у три роки,
встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України. Цей строк поновленню не
підлягає, оскільки відсутність грошових коштів на оплату судових витрат та
сумнів у можливості отримання грошових коштів за судовим рішенням не є
поважними причинами для його поновлення, а сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові,
згідно з пунктом 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Беручи
до уваги все вищевикладене, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія
суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду
відповідає вимогам процесуального права і підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись,
ст.ст. 111-5, 111-9, 111-7, 111-11 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Корпорації "Callister Global, Inc" залишити без задоволення.

Постанову
від 28.08.2008 Одеського апеляційного господарського суду у справі
№28/35-08-783 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий    суддя                                                                  Є.
Першиков

Судді
Т. Данилова

І. Ходаківська