ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.08
Справа №  7/409/08

Суддя   Кутищева Н.С.

За
позовом:
Суб'єкта   підприємницької   діяльності -  фізичної
особи   ОСОБА_1, м.
Запоріжжя  до  відповідача:  Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи  ОСОБА_2, м.
Запоріжжя  про усунення перешкод
в користуванні  приміщенням  За
зустрічним   позовом Суб'єкта   підприємницької  діяльності -фізичної  ОСОБА_2,
м. Запоріжжя  до
відповідача   Суб'єкта  підприємницької  діяльності -фізичної  особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя про визнання
договору недійсним

Суддя

Кутіщева
Н.С.

Представники:

Від
позивача         ОСОБА_3, б/н від  15.07.2008р.

Від
відповідача      ОСОБА_4., дов. № 1075 від 15.04.2008 р.

Заявлено
позов про усунення перешкоди у користуванні нежилим приміщенням, ХІІІ літ.А-14,
А1, загальною площею 413,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Бочарова, 1, шляхом виселення суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2  з
нежитлового приміщення,   ХІІІ літ. А-14,
А1, загальною площею 413,9 кв.м, що знаходиться за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Бочарова, 1.

22.09.2008 р. порушено провадження у
справі, розгляд якої призначено на
01.10.2008 р. Судове засідання відкладалось до 23.10.2008р.  Оголошувалась перерва до  30.10.2008р.

Позивач
обґрунтував позовні вимоги обставинами, викладеними в позовні заяві, як на
нормативне та документальне обґрунтування позовних вимог  позивач посилається на ст.ст. 11, 16, 319,
320, 386, 391 ЦК України.

Представник
відповідача, в судовому засідання 01.10.2008р. не визнав заявлені позовні
вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

01.10.2008 р. до господарського суду
Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 до Суб'єкта
підприємницької  діяльності
-фізичної  особи ОСОБА_1 про  визнання договору купівлі-продажу від
02.02.2006 р. недійсним. Позивач по зустрічному позову зазначила, що договір
купівлі -продажу майна від 02.02.2006 року, який було укладений між нею та
фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 є недійсним,  оскільки вважає, що даний договір не
відповідає вимогам ст.ст. 656, 691 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ГПК України
відповідач має право до прийняття рішення зі спору подати до позивача
зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов
повинен бути взаємно пов'язаний з первісним.

Зустрічна
позовна заява відповідає вимогам ст. 60 ГПК України, у зв'язку з чим була
прийнята до спільного розгляду із первісним позовом, розгляд якої  призначено на
23.10.2008р.

За  клопотанням представників сторін судовий
процес ведеться без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 30.10.2008р.
оголошенням по узгодженню з представниками сторін вступної та резолютивної
частин рішення .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд встановив, що позовні вимоги  по первісному позову  підлягають задоволенню, виходячи з наступних
підстав:

02.02.2006 року між ним та СПД -фізична
особа  ОСОБА_2. було укладено договір
купівлі -продажу майна, за яким позивач купив та прийняв у власність від
відповідача нежитлове приміщення, ХІІІ літ. А-14, А., загальною площею 413,9
кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя,
вул. Бочарова, б.1. З 03.02.2006 року на підставі укладеного договору
Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації»було
здійснено державну реєстрацію права власності на дане приміщення  за позивачем, але користуватись придбаним
приміщенням позивач не має змоги, оскільки його займає відповідач та здійснює в
ньому свою підприємницьку діяльність, чим порушує право власності позивача на
дане приміщення.

За умовами пункту 7  договору сторони передбачили, що продавець по
договору повинен у термін до 15 лютого 2006 року звільнити нежиле приміщення
від особистих речей, у відповідності з санітарно -технічними нормами, без будь
-якої заборгованості по комунальним платежам, передати приміщення, а покупець
зобов'язується прийняти його, одночасно, покупець підтверджує, що не має
претензій до технічного стану нежилого приміщення і оглянув його до підписання
цього договору.

Але разом з тим, всупереч умовам договору,
відповідач до цього часу не звільнив нежитлове приміщення від особистих речей
та продовжує до цього часу зберігати в ньому свої речі та здійснює свою
підприємницьку діяльність за даною адресою.

Своїми
діями відповідач перешкоджає позивачу використовувати належне йому майно для
здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно
до п. 5 договору, покупець (позивач у справі) набув право власності на дане
нежитлове приміщення з моменту державної реєстрації цього договору.

Статтею
526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Конституція
України передбачає право кожного володіти, користуватися, розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і право на
підприємницьку діяльність, не заборонену законом (ст.ст. 41, 42). Основний
Закон України встановлює положення, що власність не повинна використовуватися
на шкоду людині і суспільству.

Вказані
приписи Конституції України отримали свій подальший розвиток в Цивільному
кодексі України від 16.01.2003р. №435-ІV, відповідно до ст.ст. 316, 319, 320,
321, 328 якого право власності -це право особи на майно, яке воно здійснює
відповідно до закону, включаючи здійснення підприємницької діяльності і яке
придбане правомірно, якщо інше прямо не витікає із закону або незаконність придбання
права власності не встановлена судом. Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Власник володіє, користується, розпоряджається майном за власним розсудом. Він
має право здійснювати відносно свого майна будь -які дії, що не суперечать
закону.

Статтею
20 Господарського кодексу України №436- ІV від 16.01.2003р. передбачено, що
Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів і кожен з них має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно
до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Доказів
звільнення приміщення і передачі його покупцю (позивач) не надано.

Отже,
вимоги позивача щодо усунення перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням є
обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглянувши  зустрічні позовні вимоги, суд встановив,  що зустрічна позовна заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Як
встановлено, сторонами по справі 02.02.2006 року укладено договір купівлі
-продажу предметом якого є нежиле приміщення, ХІІІ літ. А-14, А., загальною
площею 413,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя,  вул. Бочарова, б.1.

Позовні
вимоги про визнання недійсним договору купівлі -продажу заявлені з посиланням
на приписи ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки на думку заявника, договір не
містить істотних умов, необхідних для даного виду договорів, що перелічені у
позові.

Відповідно
до приписів ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним,
якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною
3 ст. 180 ГК України передбачено, що при укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

В
свою чергу згідно ст. 655 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може
бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно
до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі купівлі -продажу.

Статтею
663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у
строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо зміст договору не дає
змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Отже
з аналізу вищезазначених приписів законодавства та умов договору, який укладено
між сторонами, пунктом 1 договору сторони визначили предметом договору: нежиле
приміщення, ХІІІ літ. А-14, А., загальною площею 413,9 кв.м., що знаходиться за
адресою: м. Запоріжжя,  вул. Бочарова,
б.1.

Пунктом
4 договору передбачено, що вартість відчужуваного нежилого приміщення становить
44550 гривен.

В
свою чергу сторонами договору у пункті 7 визначено, що продавець повинен у
термін до 15 лютого 2006 року звільнити нежиле приміщення від особистих речей,
у відповідності з санітарно -технічними нормами, без будь -якої заборгованості
по комунальним платежам, передати приміщення, а покупець зобов'язується прийняти
його.

Таким
чином враховуючи вищевикладене суд
вважає, що сторонами досягнуто згоди щодо предмету, ціни та строку дії
даного договору.

Тобто
договір купівлі -продажу від 02.02.2006 року, який укладено між сторонами,
відповідає вимогам ст. 180 ГК України, ст.ст. 656, 663, 691 ЦК України.

Твердження
позивача за зустрічним позовом, що відповідач за зустрічним позовом (позивач за
первісним позовом) є недобросовісним набувачем, спростовується пунктом 6
договору,  за яким  сторони передбачили, що продавець свідчить,
що вищевказане нежиле приміщення нікому іншому не продане, не подароване, не
заставлене, в судовому спорі і під забороною (арештом), в податковій заставі не
перебуває, не є предметом іпотеки, як внесок до статутного фонду юридичних осіб
не внесене, не є об'єктом спільної власності подружжя та членів їх сімей, а
також будь -яких вимог до цього майна зі сторони третіх осіб не має.
Відсутність заборони відчуження (арешту) нежилого приміщення підтверджується
Витягом №6385694 від 02.02.2006 року з Єдиного Реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна. Відсутність податкової застави на приміщення
підтверджується Витягом №6385632 від 02.02.2006 року з Державного Реєстру
обтяжень рухомого майна.

Отже
з вищезазначеного випливає, що відповідач за зустрічним позовом набув дане
приміщення на законній підставі і є добросовісним набувачем.

Таким
чином, з урахування вищевикладеного, суд не вбачає підстав для визнання
договору купівлі -продажу від 02.02.2006 року недійсним.

В
задоволені зустрічного позову  слід
відмовити.

Згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України,
судові витрати покладаються на відповідача за первісним позовом.

Судові витрати по зустрічній позовній
заяві слід залишити за позивачем по зустрічному позову, на підставі ст..44. 49
ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 16, 319, 320, 386, 391 ЦК
України, ст.ст. 3, 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити

Усунути перешкоди у
користуванні  нежитловим
приміщенням,  ХІІІ літ. А-14, А1,
загальною площею 413,9кв.м, що знаходиться
за адресою, м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 1 шляхом виселення суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2 (ідентифікаційнийНОМЕР_1 з
нежитлового приміщення, ХІІІ літ. А-14, А1, загальною площею 413,9кв.м., що
знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.Бочарова, 1.

Видати наказ.

Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_2,АДРЕСА_1 (ідент. номер
НОМЕР_2) на коритсь Суб'єкта
підприємницької   діяльності -  фізичної
особи  ОСОБА_1, АДРЕСА_2 (ідент.
номер НОМЕР_3)   85  грн. 00 коп. державного мита,  118 грн. 00 коп. оплати витрат  за інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу

Видати наказ.

В
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів
з дня його підписання.

Дата підписання рішення суду “07” листопада
2008р.

Суддя                                                                             Н.С.
Кутіщева