ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "20" листопада 2008 р.
по справі  № 1/139-40

За
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій
ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ"

до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 9 392,00 грн.

Суддя  Гончар М.М.

Представники сторін:

від
позивача: Гуль В.І., довір. від 05.09.2008 року

від
відповідача: н/з

Суть
спору: позивач -товариство з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних
станцій ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ" просить суд стягнути з відповідача -фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1  9 392 грн. 00
коп. заборгованості, відповідно до договору відповідального зберігання №
319/2006 від 21.08.2006 року.

Відповідач
вимог ухвал суду від 09.10.2008 року та 04.11.2008 року не виконав, в судове
засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про дату, час і
місце судового засідання.

Враховуючи те, що відповідно до ст.75
ГПК України в разі неподачі відзиву на позовну заяву та витребуваних судом
доказів, справу може бути розглянуто за наявними матеріалами, господарський
суд,

В
С Т А Н О В И В :

21
серпня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю Мережа сервісних
станцій ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ", "власник", та суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, "зберігач",
було укладено договір відповідального зберігання № 319/2006, предметом якого є
пневматичні шини для вантажного автотранспорту, які передаються власником
зберігачу на відповідальне зберігання.

Відповідно
до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із
дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб,
що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і
обов'язки.

Відповідно до цього цивільні права і
обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не
передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Отже, з моменту укладення договору
між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються як загальними
положеннями про зобов'язання так і окремими зобов'язаннями, зокрема,
зберігання.

За договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ст. 936
Цивільного кодексу України).

Позивач
на виконання умов договору № 319/2006 від 21.08.2006 року передав на
відповідальне зберігання суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі
ОСОБА_1 пневматичні шини для вантажного автотранспорту, а відповідач прийняв
продукцію та, відповідно до п.3.4.2. договору, зобов'язався повернути її в
дводенний термін за першою вимогою.

07.04.2008
року позивач направив відповідачу вимогу №441 про повернення продукції в
належному стані, або за неможливості такого повернення, сплатити її вартість в
сумі 9 392, 00 грн. Однак відповідач товар не повернув і відповіді на вимогу не
дав.

Згідно
п.5.3. договору № 319/2006 від 21.08.2006 року, у випадку втрати, псування,
приведення продукції в стан не придатний для подальшого цільового використання,
що відбулося з вини  зберігача, останній
відшкодовує власникові її повну вартість. Аналогічну норму містить ст. 951
Цивільного кодексу України, згідно якої збитки, завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) речі, відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.

Відповідно
до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заборгованість на день розгляду
справи складає 9 392 грн. 00 коп., підтверджена матеріалами справи і в цій сумі
позов підлягає задоволенню відповідно до статті 193 Господарського кодексу
України, оскільки господарські
зобов'язання повинні  виконуватися
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а
одностороння відмова від  виконання  зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на
відповідача необхідно покласти державне мито в сумі 102 грн. 00 коп. та
стягнути з відповідача 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Керуючись
ст. 193 Господарського кодексу України, статтями 11, 526, 936, 951 Цивільного
кодексу України, статтями 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України,   господарський суд, -

в
и р і ш и в :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 (п/р НОМЕР_2 в
ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 303398) на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій
ТІДІСІ-ДАЛЬНОБОЙ", м.Бровари, вул. Богунська, 26 В, Київської області, код
33212540 (п/р 5101 в ЗАТ "Альфа-Банк", МФО 300346) 9 392
грн. 00 коп. заборгованості, 102 грн. 00 коп. в повернення витрат по сплаті
державного мита  та  118 грн. в повернення витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.Наказ
видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя
М.М. Гончар