ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Михайлова М.В.,

суддів Тофана В.М., Журавльова О.О.

(на підставі Розпорядження першого заступника голови суду від 07.11.2008 року № 171 розгляд апеляційної скарги здійснюється даною судовою колегією)

При секретарі Павленко Н.А.

за участю представників сторін станом на 11.11.2008 року:

від позивача: Фольгін О.Л., за довіреністю;

від відповідача: Реутов Б.А., за довіреністю;

за участю представників сторін станом на 25.11.2008 року:

від позивача: Фольгін О.Л., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Ізмаїльський винзавод"

на рішення господарського суду Одеської області від 23 вересня 2008 року

у справі № 31/40-08-2235

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт", м. Одеса, пров. В.Катаєва, 3

до Закритого акціонерного товариства "Ізмаїльський винзавод", Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44

про стягнення 385 985 грн. 64 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Винфорт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Ізмаїльський винзавод" про стягнення 485 85,64 грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 10.08.2006 року сторони уклали договір № 10/08-06 відповідно до умов якого позивач продає відповідачу виноматеріали в кількості, асортименті та за ціною відповідно до специфікації. Порядок оплати товару вказується в специфікації яка складається на кожну партію товару. Прийомка - передача товару оформлюється актом.

Відповідно до специфікації до вказаного договору, сторони погодили поставку виноматеріалів на суму 5 479 600,00 грн. Оплата здійснюється наступним чином: 100% ціни поставленої партії товару оплачуються на протязі 14 календарних днів, з дня поставки товару вказаного в транспортній накладній.

За товарно - транспортною накладною від 01.02.2007 року № РкС 91. позивач передав відповідачу на виконання вказаного договору віноматеріали передбачені специфікацією на суму 831 956,10 грн.

Відповідач з позивачем повністю не розрахувався і його заборгованість станом на дату звернення позивача з позовом до суду складала 368 487,14 грн.

В подальшому під час розгляду справи 28.08.2008 року відповідач добровільно сплатив позивачу в погашення основної заборгованості 100 000,00 грн.

В зв'язку із цим ухвалою від 23.09.2008 року провадження у справі припинено в частині 100 000,00 грн. основної заборгованості.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23 вересня 2008 року по справі № 31/40-08-2235 (суддя Лєсогоров В.М.) позов задоволено частково; стягнуто з ЗАТ "Ізмаїльський винзавод" - 385 970,62 грн., 4 859,00 грн. ІТЗ судового процесу; в іншій частині в задоволенні позову –відмовлено; покладено на ТОВ "Винфорт" судові витрати у справі по держмиту в сумі 19 коп. та за ІТЗ судового процесу в сумі 1 коп.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 23 вересня 2008 року по справі № 31/40-08-2235 та стягнути з позивача державне мито за розгляд апеляційної скарги в розмірі 2 429, 83 грн.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що суд не повністю з’ясував обставини, що мають значення для справи, судом було залишено поза увагою питання взаємовідносин між позивачем та відповідачем по виконанню договору поставки № 10/08-06 від 10.08.2006 року.

Сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 11.11.2008 року представник відповідача уточнив вимоги апеляційної скарги, та наголосив, що апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів в розмірі 101 023,04 грн. та стягнення 3 % річних в розмірі 16 460,44 грн. та просить його скасувати саме в цієї частині.

Позивач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, але його представник в судовому засідання апеляційної інстанції апеляційну скаргу вважав необґрунтованою.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та обставини, на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідач вважає неправомірним нарахування на суму боргу збитків від інфляційних процесів та 3% річних. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на те, що між сторонами не було домовленості про застосування господарських санкцій у випадку неналежного виконання обов'язків за договором. Крім того, відповідач вказує на існування нібито залежності розрахунків між відповідачем та позивачем за договором від розрахунків між відповідачем і компанією "Діоніс клуб".

З такими доводами відповідача колегія суддів не може погодитись, тому що вони ґрунтуються на неіснуючих фактах, суперечать чинному законодавству і спростовуються матеріалами справи.

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилюється як на підставу вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази сприймаються судом , якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вбачається із матеріалів справи, під час судового розгляду, відповідач не надавав суду докази, які він додає до апеляційної скарги та на які посилається. Вказані докази існували до винесення рішення господарського суду, неможливість їх подання суду першої інстанції апелянт не обґрунтував.

В п. 4 Листа ВГСУ від 14.12.2007 р. № 01-8/973 "Про деякі питання практики застосування у вирішення спорів окремих норм процесуального права" зазначено, що ненадання або несвоєчасне надання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням обставин конкретної справи можуть розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Справа була розглянута судом майже через 4 місяця. Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок господарського суду про порушення відповідачем вимог ст. 22 ГПК України, та неприпустимість недобросовісного користування наданими йому процесуальними правами.

Стає очевидним, що надання додаткових доказів після винесення рішення свідчить про неповагу відповідача до суду, та спрямовано на затягування судового процесу.

Крім того, заперечення відповідача, що ґрунтуються на вказаних доказах, суперечать принципу належності та допустимості доказів у господарському процесі. Доречи, надані відповідачем виписки з рахунків стосуються правовідносин, не пов'язаних з предметом спору.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ВГСУ у Постанові від 18.01.2007 р. по справі N 80/14-05/100/13 вказує, що передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності. Крім того апелянт не надав суду доказів про існування таких домовленостей .

Висновки суду про задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних колегією суддів перевірені, вони ґрунтуються на матеріалах справи та на приписах чинного законодавства, а саме: ст.625 ЦК України. Слід, також, зазначити, що судом надана відповідна оцінка строку, за який нараховані санкції й здійснено перерахунок 3% річних.

Ч.1 п.4 Роз'яснень ВАСУ від 10.12.1996 р. № 02-5/422 "Про судове рішення" передбачає, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, при цьому наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності. Виходячи з наявних у справі доказів та матеріалів, суд з достовірністю з'ясував правову природу укладеного між сторонами договору, строки його виконання, порядок розрахунків, надана відповідна оцінка доказам і винесено об'єктивне і законне рішення, яке ґрунтується на всебічному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку наданим доказам, справа розглянута у відповідності до діючих норм матеріального та процесуального права і тому підстав для скасування рішення не має.

Всі інші зауваження, викладені у апеляційній скарзі, колегія суддів не приймає до уваги з підстав викладених вище.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду слід залишити без змін.

Відповідно до п. "г" ч. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" із апеляційних скарг на рішення господарських судів ставки державного мита встановлені в розмірі 50 % ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 % ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Предметом даного спору є майнова вимога про стягнення 385 985 грн. 64 коп. Оскільки апелянтом оскаржується рішення господарського суду, яким було частково задоволено позов, а в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеного рішення господарського суду Одеської області в частині стягнення втрат від інфляційних процесів в розмірі 101 023,04 грн. та стягнення 3 % річних в розмірі 16 460,44 грн. (всього 117 483,48 грн.), а також виходячи з того, що відповідно до п. "а" та п. "б" ч.2 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, то його апеляційна скарга має бути оплачена державним митом в сумі 587 грн. 42 коп.

До апеляційної скарги на рішення господарського суду Одеської області від 23 вересня 2008 року по справі №31/40-08-2235 скаржник додав платіжне доручення № 229 від 08 жовтня 2008 року про сплату державного мита у сумі 2429, 83 грн.

Виходячи, з вищенаведеного судова колегія дійшла до висновку, про повернення скаржнику надмірно сплаченого державного мита за розгляд апеляційної скарги в сумі 1 842, 41 грн.( 2 429, 83 грн. –587, 42 грн. = 1 842, 41 грн.).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Ізмаїльський винзавод", Одеська обл., м. Ізмаїл, на рішення господарського суду Одеської області від 23 вересня 2008 року по справі №31/40-08-2235 залишити без задоволення, рішення господарського суду –без змін.

Видати довідку про повернення надмірно сплаченого державного мита за розгляд апеляційної скарги в сумі 1 842, 41 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:                               М.В. Михайлов

Суддя:                                                                       В.М. Тофан

Суддя:                                                                        О.О. Журавльов