СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02.10.08
Справа №  20/344/08

Суддя

За позовом Відкритого
акціонерного товариства “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких міських
електричних мереж, м.Запоріжжя

до
Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Запоріжжя

про стягнення суми  11 835,48 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача   -
Зінченко О.М. (дов. №218  від
29.05.2008р.);

Сарібекян Н.А.
(дов. №70 від 14.01.2008р.)

Від відповідача  -
ОСОБА_1 (приватний підприємець);

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з
відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 11 835,48 грн.  за спожиту електроенергію за період з
30.09.2003р. по 02.08.2005р. на підставі договору -особового рахунку НОМЕР_1
від 30.06.1994р.

Ухвалою господарського суду від
09.06.2008р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/344/08,
судове засідання  призначено на
02.07.2008р. Ухвалою суду від 02.07.2008р. на підставі ст.77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 23.07.2008р. У судовому засіданні 23.07.2008р.
оголошено перерву до 31.07.2008р. Ухвалою від 31.07.2008р. за клопотанням
сторін строк вирішення спору у справі продовжений, цією ж ухвалою розгляд
справи відкладено на 17.09.2008р. У судовому засіданні 17.09.2008р. оголошено
перерву до 02.10.2008р.

02.10.2008р. справу розглянуто, за
згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав вимоги, викладені
у позовній заяві, які мотивовані наступним. Між ВЕО “Дніпроенерго” в особі
Запорізького підприємства міських електричних мереж, правонаступником якого є
ВАТ “Запоріжжяобленерго”, та Приватним підприємцем ОСОБА_1 був укладений
договір -особовий рахунок НОМЕР_1 від 30.06.1994р. на користування електричною
енергією. Згідно з умовами цього договору - особового рахунку НОМЕР_1
відповідач зобов'язався виконувати Правила користування електричною енергією та
своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію. Використана електроенергія
визначалася згідно показів приладу обліку, показання якого відповідно до
рапорту від 30.09.2003р., наданого відповідачем,  складали 10 700 кВт/год. При контрольній
зйомці 08.06.2005р. показники приладу обліку склали 57 540 кВт/год. Згідно з
актом розпломбування та заміни приладів обліку від 02.08.2005р.  -67 863 кВт/год. Таким чином, за період з
30.09.2003р. по 02.08.2005р. відповідачем використано 57 163 кВт/год на суму 11
835 грн. 48 коп. 05.03.2008р. відповідачеві була надіслана платіжна
вимога-доручення НОМЕР_1 від 05.03.2008р. на суму 11 835,48 грн., яка ним не
сплачена. На підставі ст.ст.11,15,165,509,525,526,530 ЦК України,
ст.ст.20,173,174,175,193 ГК України, Закону України “Про електроенергетику”
просить позов задовольнити, стягнути з ПП ОСОБА_1 суму 11 835,48 грн. боргу за
спожиту електроенергію за період з 30.09.2003р. по 02.08.2005р. на підставі
договору -особового рахунку НОМЕР_1 від 30.06.1994р.

Відповідач  позовні вимоги не визнав у повному обсязі з
наступних підстав. Відповідно до укладеного з позивачем 30.06.1994р. договору -
особового рахунку НОМЕР_1  на
користування електричною енергією відповідач
зобов'язаний виконувати Правила користування електричною енергією та
своєчасно сплачувати за спожиту електроенергію
кіоску - майстерні з ремонту взуття, розташованого за адресою:
м.Запоріжжя, вул.Іванова, 81а. Згідно обліку використання електроенергії
середнє споживання майстерні в місяць не більше 300 кВт/год. У 2003 році вийшов
з ладу прилад обліку, у зв'язку з чим різниця за спожиту за два місяці енергію
склала 43065 кВт/год, що взагалі неможливо, оскільки в майстерні встановлені
прилади наступної потужності: світло 0,08 кВт/год, наждачний верстат 0,35
кВт/год, верстат для заточення підошв 0,75 кВт/год, електропіч 1,0 кВт/год. На
звернення до позивача з письмовими вимогами з приводу заміни лічильника було
запропоновано сплачувати за електроенергію по середній величині 50-55 грн. в
місяць до його заміни. 02.08.2005р. за заявою відповідача лічильник нарешті був
замінений, ПП ОСОБА_1 склав пояснювальну записку, і більше з цього приводу
питань не виникало.  Протягом всього часу
відповідач щомісяця сплачував за спожиту електроенергію відповідно до показань
приладу обліку. Від позивача ніяких квитанції по сплаті заборгованості не
надходило. Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК
України сплив трирічний строк позовної давності, оскільки суму заборгованості у
розмірі 11 835,48 грн. позивач просить стягнути за період з 30.09.2003р. по
02.08.2005р.  Ніяких заходів по стягненню
цієї заборгованості позивач не приймав, платіжне вимога, як вказує позивач,
була направлена лише 05.03.2008р., яку відповідач також не отримував.  Просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.1994р. ОСОБА_1 звернувся до
абонентської служби Запорізького підприємства міських електричних мереж ВЕО
“Дніпроенерго”, правонаступником якого є ВАТ “Запоріжжяобленерго”,
-Електропостачальна організація (позивач у справі) із заявою -зобов'язанням
приєднати до електромереж електроустановку -приватний кіоск по ремонту взуття
на вул. Іванова, 81-а. Згідно з заявою відкрито особовий рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до цієї заяви (особового
рахунку) ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання виконувати правила користування
електроенергією, своєчасно вносити плату за використану електроенергію,
утримувати електропроводку,  лічильник та
пломби на ньому в справному стані.

Згідно з додатком до “службових
відміток” до особового рахунку на вищезазначеному об'єкті встановлено лічильник
№4339373.

ВАТ “Запоріжжяобленерго” в особі
Запорізьких міських електричних мереж (позивач) вважає, що між ним та Приватним
підприємцем ОСОБА_1   укладено договір на
користування  електричною енергією у вигляді
особового рахунку НОМЕР_1 (заява-зобов'язання).

Станом на 30.09.2003р. показники
лічильника згідно з актом звірки про використання електроенергії з 01.09 по
30.09.2003р. складали 10 700 Квт/год, попередні показники 10 550 Квт/год.

08.06.2005р. контролером
енергонагляду була проведена контрольна зйомка показників  лічильника
№4339373, показники якого склали 57 540 кВт/год

Згідно з Актом розпломбування та
заміни приладів обліку від 02.08.2005р., інспектором було знято лічильник №4339373
в кіоску ПП ОСОБА_1, показники  якого
складали 67 863 кВт/год., та встановлено лічильник №046141505.

Відповідно до здійсненого позивачем
розрахунку (а.с.10-11) за період з 01.10.2003р. по  02.08.2005р. ОСОБА_1  було спожито 57313 кВт/год на суму 11835 грн.
48 коп.  за договором НОМЕР_1 від
30.06.19994р.

05.03.2008р. ПП ОСОБА_1 позивачем
була направлена платіжна вимога-доручення НОМЕР_1 від 05.03.2008р. за спожиту
за цей період електроенергію на суму 11835,48 грн., яка була отримана
06.03.2008р., що підтверджується фіскальним чеком №2782 та повідомленням про
вручення №5239064.

20.04.2006р. сторонами було
укладено договір НОМЕР_1 про постачання електричної енергії, яким на даний час
регулюються правовідносини сторін.

05.06.2008р.
ВАТ “Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких міських електричних мереж
звернулося до господарського суду з даним позов та просить стягнути з
відповідача суму 11 835,48 грн.
боргу  за спожиту електроенергію
за період з 30.09.2003р. по 02.08.2005р. на підставі договору -особового
рахунку НОМЕР_1 від 30.06.1994р.

ПП ОСОБА_1 у судових засіданнях пояснив, що у
2003 році ним було помічено, що лічильник
№4339373 вийшов з ладу, оскільки
його показники суттєво перевищували фактичне споживання електричної
енергії, у зв'язку з чим  він усно, а
потім письмово звертався до електропостачальної організації для заміни приладу
обліку. При цьому, відповідач зазначив, що копії письмових  звернень та доказів їх направлення (вручення)
у нього відсутні, оскільки  вони
складалися в одному примірнику та здавалися
нарочно. На його звернення до позивача з приводу надання йому копії цих
документів, останній повідомив, що у нього наявне лише одне звернення -лист на
розпломбування приладу обліку, інші звернення відповідача  у нього відсутні (заява ПП ОСОБА_1 від
03.07.2008р.,  супровідний лист ВАТ
“Запоріжжяобленерго” в особі Запорізьких МЕМ від 21.07.2008р. №142/43).

Відповідно до наданої заяви ПП
ОСОБА_1 від 12.03.2008р. (вх.№3388 від 13.03.2008р.), останній зазначав, що у
травні 2005 року, знімаючи показники в майстерні з ремонту взуття по
вул.Іванова, 81а,  виявилося, що
показники лічильника суттєво відрізняються від реально спожитої енергії за один
місяць. За три місяці вносилася плата по середньому тарифу, а у серпні 2005
року була здійснена заміна несправного лічильника. Несправний лічильник було
запаковано та забрано. Про подальші дії, які були вчинені з несправним
лічильником йому  не відомо, за час коли
лічильник був несправний, ним щомісяця
вносилася оплата за електроенергія за середніми показниками. У
підтвердження оплати надав квитанції.

Проаналізувавши норми
законодавства, оцінивши докази, суд
вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14
Цивільного кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного
законодавства. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором
або актом цивільного законодавства. .

Із змісту статей 15,16 ЦК України
слідує, що кожна особа має право звернутися до суду  за
захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд враховує
наступне. Відповідно до ст.4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов -це вимога позивача про
захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом
інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з
господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально
-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести
рішення. Матеріально -правова вимога позивача повинна опиратися на певні
обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій
розсуд.              Відповідно до ст.22
ГПК України зміна предмету або підстав позову є правом позивача.

Позивач способом захисту прав обрав
стягнення суми 11 835,48 грн.  боргу  за спожиту електроенергію за період з
30.09.2003р. по 02.08.2005р. на підставі договору - особового рахунку
НОМЕР_1 від 30.06.1994р.

Згідно з ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивач не довів, що
відповідач порушив умови договору та що заявлена до стягнення сума є боргом за
договором, яким позивач вважає особовий рахунок НОМЕР_1 від 30.06.1994р.

Статтями 11,509 ЦК України встановлено,
що договір є однією із підстав виникнення зобов'язань (цивільних прав та
обов'язків). Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Підстави виникнення господарських зобов'язань встановлені також
ст.174 ГК України.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України,
ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно
до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання
не допускається крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей
строк (термін). Якщо  строк  (термін)
виконання  боржником  обов'язку
не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня  пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

Аналогічні приписи були встановлені
ст.ст.4,151,161,162,165 ЦК УРСР, який був чинний на момент виникнення
правовідносин.

Позивач просить стягнути борг за
період з 30.09.2003р. по 02.08.2005р. на підставі договору - особового
рахунку НОМЕР_1 від 30.06.1994р.

Відповідно до ст.153 ЦК УРСР договір
вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі
досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі
умови, щодо яких за заявою однією із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно з ст.154 цього Кодексу якщо
згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій
формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного
сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інш.,
підписаними стороною, яка їх надсилає. В передбачених законом випадках договір
може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення.

Станом на 30.06.1994р. (день
підписання ОСОБА_1 заяви -зобов'язання) були чинними  Правила користування електричною і тепловою
енергією, затверджені наказом Міністерства енергетики і електрифікації СРСР від
06.12.1981р. №310, згідно з якими ці Правила були обов'язкові як для
енергопостачальних організацій, так і для споживачів незалежно від їх відомчої
належності. Відповідно до п.1.1.2. цих Правил користування електричною енергією
допускається тільки на підставі договору, укладеного між енергопостачальною
організацією і споживачем (абонентом), електроустановки якого безпосередньо
приєднані до мереж енергопостачальної організації. До договору додається акт
розмежування балансової належності електромереж і експлуатаційної
відповідальності сторін. Договори на користування електричною енергією
укладаються відповідно до типових договорів, які додавалися до цих Правил.

20.11.1997р. набрав чинності Закон
України “Про електроенергетику”, відповідно до ст.3 якого відносини, пов'язані
з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим
Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, з 13.08.1996р. були
введені в дію Правила користування електричною енергією, затверджені постановою
Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від
31.07.1996р. №28, відповідно до  п.6.1
яких відпуск електричної енергії всім споживачам здійснюється
електропостачальною    організацією    відповідно
до   укладених договорів.   Згідно з п.п. 1.7,1.8,1.9 цих Правил
користування електричною енергією здійснюється на основі договору, що
укладається між електропостачальною організацією і споживачем електричної
енергії. До договору додається акт розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної відповідальності споживача і електропередавальної
організації, від мереж якої живляться електроустановки споживача. Умови
договору можуть змінюватися за узгодженням сторін.   У договорі наводяться відомості про
приєднаних до мереж споживача інших субспоживачів (найменування, потужність, електроспоживання,
розрахункові електролічильники, тарифи та інші відомості). Укладання, зміни,
розірвання чи продовження договору на користування електричною енергією
здійснюється тільки відповідно до вимог чинного законодавства та цих Правил.
Зміст договору також додавався до Правил.

Позивач не надав договір,
підписаний як позивачем, так і відповідачем, який би відповідав типовому
договору. Особовий рахунок НОМЕР_1 від 30.06.1994р., який позивач вважає
договором, не підписаний самою енергопостачальною організацією, тому суд не
може визнати його укладеним та таким, що є підставою виникнення прав та
обов'язків сторін як станом на 30.06.1994р., та і у  спірний період.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу, що відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2  ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою
-підприємцем 02.02.1999р., тоді як позивач посилається на укладений з
ним договір 30.06.1994р.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги з
підстав, які заявлені, необґрунтованими,
не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються  на позивача.

Керуючись ст.ст. 49,  82-85 Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Суддя
Гандюкова Л.П.

Рішення господарського суду  набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання.
Рішення оформлено і підписано у повному обсязі 03.10. 2008р.