ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.08

Справа №АС16/587-08.

За позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Конотопський завод по ремонту дизель-потягів»

про стягнення 24524 грн.14 коп.

СУДДЯ МОЇСЕЄНКО В.М.

За участю представників сторін:

від позивача Груздо Т.С.

від відповідача Гагіна А.О.

Суть спору: позивач просить стягнути з відповідача 24524 грн.14 коп. адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2007 році, відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів».

Відповідач проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача та відповідача, оцінивши та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив:

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” №875-ХII від 21.03.1991р. зі змінами та доповненнями для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік – у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 вищевказаного Закону встановлено обов’язок підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання, де кількість інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 зазначеного Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом, а якщо працює від 8 до 15 осіб – в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об‘єднанні) установі.

Як стверджує позивач, згідно статистичних даних , середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві відповідача у 2007 склала 682 чоловіка, розмір середньої річної заробітної плати на підприємстві за 2007 рік становила 11576 грн.83 коп. Згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» у 2007 році норматив складає 27 робоче місце. Відповідач не виконав норматив по створенню 2-х робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Разом з тим суд вважає, що вимоги позивача не можуть бути задоволені із наступних підстав.

Обов’язок по працевлаштуванню інвалідів закріплений за державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів, що передбачено “Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. № 314.

При цьому, відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, державна служба зайнятості повинна вести облік інвалідів, які звернулися за допомогою у працевлаштуванні; сприяти працевлаштуванню інвалідів, які звернулися з проханням про це, з урахуванням рекомендацій МСКК та щоквартально подавати місцевим органам соціального захисту населення інформацію про працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для їх працевлаштування, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007р., інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою , затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав докази, що ним вжиті всі заходи для працевлаштування інвалідів у 2007 році , зокрема : щомісячно направлялися звіти форми № 3-ПН до органів центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007р. ф. 10-П1.

Отже , вищевказані органи не виконали своїх передбачених діючим законодавством обов‘язків по працевлаштуванню інвалідів. Матеріали справи свідчать, що визначеними органами інваліди для працевлаштування на підприємство відповідача не направлялися.

Діюче законодавство не зобов‘язує підприємства самостійно займатися працевлаштуванням інвалідів. За таких обставин, покладати на підприємство відповідальність у вигляді штрафних санкцій за неналежне виконання своїх обов‘язків спеціально уповноваженими органами є неправомірним.

За таких обставин відповідач не повинен сплачувати позивачу штрафні санкції та пеню за не створення таких робочих місць, у позивача ж відсутні підстави для звернення з даним позовом до суду, тому суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ( м.Суми, вул. Горького,2) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Конотопський завод по ремонту дизель-потягів» ( 41600, Сумська область, м.Конотоп, пл..Новікова,8а, код 34284857) – 24524 грн.14 коп. адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

2. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

3. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                                                                 В.М. МОЇСЕЄНКО

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови підписано 26.11..2008року.