ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04"
листопада 2008 р.
Справа № 49/68-08

вх. № 1994/3-49

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився  відповідача
- ОСОБА_3, дор. від 10.04.2008 року

розглянувши справу за позовом СПД ФО ОСОБА_1, м. Рівне

до  ФОП ОСОБА_2, м.
Харків

про стягнення 19430,00 грн.

та зустрічним позовом

ФОП ОСОБА_2, м. Харків

до  СПД ФО ОСОБА_1, м. Рівне

про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в який
просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані
послуги перевезення у розмірі 19430,00 грн. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач не сплачує заборгованість у добровільному
порядку.

Ухвалою господарського суду від 04.08.2008 року було прийнято до
провадження зустрічну позовну заяву ФОП ОСОБА_2 до СПДФО ОСОБА_1 про визнання
договору № 13/04-ОлП1 від 13.04.2007 року недійсним для розгляду її разом із
первісним позовом.

23.09.2008 року від ФОП ОСОБА_2 до канцелярії суду надійшли
доповнення та уточнення до зустрічної позовної заяви, в яких позивач по
зустрічному позову наводить додаткові підстави в обґрунтування зустрічних
позовних вимог та просить суд визнати недійсним договір № 13/04-ОлП1 від
13.04.2007 року та визнати неукладеним договір між фізичною особою підприємцем
ОСОБА_2 та суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 на
перевезення вантажу від вантажовідправника Calderys Deutschland Gmbh.
Доповнення були прийняті судом до провадження та розгляд справи продовжений з
їх урахуванням.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову
заперечував, прохав суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Суд в ухвалі від 21.10.2008 року попереджував сторони, що у разі
неявки їх представників в призначені судові засідання суд має право розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу
України, обов'язок доказування та надання доказів покладений на сторони, тому
суд, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України,
розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача по первісному
позову, встановив наступне.

13.04.2007 року відповідач (Експедитор) надав позивачеві
(Перевізникові) Замовлення № ДБ-000000038 на перевезення вантажу за маршрутом
Німеччина - Україна. Так, в Замовленні сторони визначили напрямок руху - D-UA,
автомобіль рухається без довантажень; маршрут - 53 кв. Донецьк; найменування
вантажовідправника - ОСОБА_4, адресу завантаження: 53757, Sankt
Augusin-Hangelar, Calderys Deutschland GmbH Heckenweg,1; дату та час
завантаження: 17.04.2007 р. о 09:00; характеристики вантажу; необхідні
документи: CMR, договір, замовлення, акт виконаних робіт, податкова накладна,
рахунок; адресу розвантаження: Україна, м. Донецьк, вул. Ткаченко, 122;
вантажоотримувача - ЗАТ ММЗ "Істіл" та вартість перевезення -
19430,00 грн. Замовлення було підписано обома сторонами та скріплено печатками
фізичних осіб - підприємців.

Як свідчать матеріали справи,
позивач по первісному позову здійснив перевезення за вказаним маршрутом,
про що свідчить міжнародна товарно - транспортна накладна (CMR) № 097437 з
печаткою відправника (Calderys Deutschland GmbH) про відправлення та
вантажоотримувача (ЗАТ ММЗ "Істіл") про отримання.

Як свідчать матеріали справи, позивач по первісному позову
направив ФОП ОСОБА_2 оригінали документів, передбачені замовленням: рахунок № 4
від 11.02.2008 року, акт здачі - приймання виконаних робіт №4 від 11.02.2008
року, податкову накладну, міжнародну товарно - транспорту накладну CMR №
097437, замовлення № ДБ-000000088 від 13.04.2007 року, договір № 13/04-ОлП1 від
13.04.2008 року, що підтверджується квитанцією пошти від 28.02.2008 року та
описом вкладення у цінний лист з відміткою пошти, копії яких додані до
матеріалів справи. Проте, як зазначає позивач, відповідач підписаного акту
виконаних робіт та договору у відповідь не надіслав.

Матеріалами справи підтверджено, що 28.02.2008 року позивач
направляв відповідачеві вимогу про виконання зобов'язань щодо сплати коштів за
здійснене перевезення, в якій прохав протягом семи днів перерахувати кошти у
розмірі 19430,00 грн., проте відповідач також не виконав вимогу та не
перерахував заборгованість.

В своїх запереченнях на позовну заяву відповідач вказує, що
позивач виконував замовлення № ДБ-000000088 від 13.04.2007 року з послуг
перевезення вантажу від Calderys Deutschland GmbH для ЗАТ ММЗ
"Істіл", але спірним замовленням з відповідачем не було погоджено
прийняття вантажу від Calderys Deutschland GmbH. Отже, на думку відповідача,
СПДФО ОСОБА_1 не надав доказів виконання перевезення згідно замовлення №
ДБ-000000088 від 13.04.2007 року - перевезення від  вантажовідправника ОСОБА_4. Крім того,
відповідач посилається на той факт, що замовлення № ДБ-000000088 від 13.04.2007
року є обов'язковим додатком до договору № 13/04-ОлП1 від 13.04.2007 року,
договір № 13/04-ОлП1 від 13.04.2007 року ФОП ОСОБА_2 не підписувався, а також
спірне замовлення не містить обов'язку відповідача про сплату спірного
перевезення.

Суд не може погодитись з таким твердженням відповідача, виходячи з
наступного.

Відповідно статті 4 Конвенції про договір міжнародного перевезення
вантажів по дорогах (далі Конвенція), договір перевезення встановлюється
накладною. Відсутність, неправильність або втрата накладної не відображуються
ані на існуванні, ані на дійсності договору перевезення, до якого і в цьому
випадку застосовуються постанови цієї Конвенції. Згідно статті 6 Конвенції,
накладна повинна містити наступні дані: а) місце та дату її складання; b) ім'я
та адресу відправника; c) ім'я та адресу транспортного агента; d) місце та дату
прийняття вантажу до перевезення та місце його доставки; e) ім'я та адресу  отримувача;
f) прийняте визначення характеру вантажу та тип його упаковки та, у разі
перевезення небезпечних вантажів, їх зазвичай визнане визначення; g) число
вантажних місць, їх особливе визначення; h) вага вантажу брутто або визначена в
інших одиницях вимірювання кількість вантажу: i) пов'язані з перевезенням
витрати (вартість перевезення, додаткові витрати, митні збори, а також інші
утримання з моменту укладення договору до здачі вантажу); j) інструкції,
необхідні для виконання митних оформлень тощо; k) вказівка, що перевезення
виконується незалежно від будь якого застереження, відповідно вимог, встановлених
цією Конвенцією.

Як вже зазначалось судом, на підтвердження виконання спірного
перевезення, позивач надав суду CMR № 097437, в який визначений відправник
-  Calderys Deutschland GmbH; одержувач -
ЗАТ ММЗ "Істіл"; місце завантаження - Sankt Augusin-Hangelar,
17.04.2007 Germany; місце розвантаження - Донецьк;  перелік документів, що додаються; знаки та
номери, кількість місць, вид пакування, найменування та вага вантажу, умови
оплати тощо.

Як зазначено в п. 1 ст. 9 Конвенкції, вантажна накладна є первинним
доказом  укладання  договору перевезення, умов цього договору і
прийняття вантажу перевізником.

Відповідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 307 ГК України, договір перевезення вантажу
укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу
підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної,
коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що між сторонами в належній
формі у відповідності до вимог Конвенції було досягнуто згоди по всіх істотних
умовах договору перевезення, що знайшло своє відображення в CMR № 097437 та
разовому замовленні  № ДБ-000000088 від
13.04.2007 року.

Відповідно до ч.1 ст. 43, господарський   суд
оцінює   докази   за
своїм  внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. За таких обставин, суд
дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір на перевезення вантажу
за маршрутом Німеччина - Україна від вантажовідправника Calderys Deutschland
GmbH. Посилання відповідача на той факт, що в замовленні визначено найменування
вантажовідправника - ОСОБА_4, - не може бути підставою стверджувати, що
перевезення здійснювалось не на виконання замовлення  № ДБ-000000088 від 13.04.2007 року, оскільки
в цій графі сторони визначили лише відповідальну за завантаження особу, а найменування
вантажовідправника зазначили в наступній графі "адреса завантаження"
- Calderys Deutschland GmbH.

Згідно ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений
законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити
за перевезення вантажу встановлену плату.

Отже, враховуючи наведені обставини та встановлення факту
наявності між сторонами договірних відносин щодо виконання перевезення вантажу
від вантажовідправника Calderys Deutschland GmbH, суд дійшов висновку, що
відповідач ухилився від виконання своїх зобов'язань за договором перевезення,
своєчасно не сплатив суму наданих позивачем послуг, внаслідок чого виникла
заборгованість у розмірі 19430,00 грн., яка до цього часу не сплачена.

Своїми діями відповідач порушив умови договору, вимоги ст. 526 ЦК
України, де зазначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з ФОП
ОСОБА_2 на користь СПДФО ОСОБА_1 19430,00 грн. основного боргу обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального
кодексу України, у разі задоволення позову, витрати по сплаті державного мита
та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу
покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Тобто суд
вважає за необхідне покласти на відповідача ФОП ОСОБА_2 витрати по сплаті
державного мита у розмірі 194,30 грн. та витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн., оскільки з його вини
справу було доведено до суду.

Щодо зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до СПДФО ОСОБА_1, то
суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач по зустрічному позову просить суд визнати договір №
13/04-ОлП1 від 13.04.2007 року про транспортно - експедиційне обслуговування та
перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні
недійсним.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття та види договору, зокрема
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 628 ЦК України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З цією нормою
Цивільного кодексу України кореспондуються положення глави 20 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України, договір перевезення вантажу
укладається в письмовій формі.  Договір є
укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов
договору (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 640 Цивільного кодексу
України договір  є  укладеним
з  моменту  одержання
особою,  яка направила пропозицію
укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Як зазначено в п.
10.0 спірного договору він вступає в силу з моменту його підписання та діє до
31 грудня 2008 року.

Як встановлено судом, 28.02.08 року відповідач по зустрічному
позову направив ФОП ОСОБА_2 оригінали документів, передбачені замовленням №
ДБ-000000088 від 13.04.2007 року зокрема підписаний з боку СПДФО ОСОБА_1
договір № 13/04-ОлП1 від 13.04.2008 року (2 примірники), що підтверджується
квитанцією пошти від 28.02.2008 року та описом вкладення у цінний лист з
відміткою пошти, копії яких додані до матеріалів справи. Відповідно до ч. 3 ст.
181 ГК України, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і
повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист,
факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. Проте, ФОП
ОСОБА_2, відповідно до зазначених вимог закону,
отриманий договір не підписав, печаткою не скріпив.

Отже, спірний договір № 13/04-ОлП1 від 13.04.2007 року про
тарнспортно - експедиційне обслуговування та перевезення вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполученні, що надав до матеріалів справи ФОП
ОСОБА_2,  не містить підпису та печатки
"Експедитора" - сторони за договором - ФОП ОСОБА_2, таким чином є
неукладеним відповідно до ч. 8 ст. 181
ГК України.

Відповідно до норм ст. 215 ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але
одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин). Отже, судом може бути визнаний недійсним лише
вчинений сторонами правочин.  Оскільки
судом встановлено, що спірний договір є неукладеним, тобто таким що не
відбувся, немає правових підстав для визнання його недійсним. За таких обставин,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 щодо визнання спірного
договору недійсним безпідставні та такі, що задоволенню не підлягають.

Крім того, в зустрічній позовній заяві та подальших уточненнях до
неї позивач по зустрічному позову - ФОП ОСОБА_2 просить суд визнати неукладеним
договір між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Суб'єктом підприємницької
діяльності фізичною особою ОСОБА_1 на перевезення вантажу від
вантажовідправника Calderys Deutschland GmbH.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що  кожна особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право;  відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення;
припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових
і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,
що встановлений договором або законом.

Враховуючи зміст вказаних норм законодавства України, суд вважає
за необхідне зазначити, що вимога про визнання договору неукладеним не є
способом захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання (не є
способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та
інтересу), передбаченим нормами Господарського кодексу України або Цивільного
кодексу України. Не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими
законами України.

Вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про
встановлення факту, який має юридичне значення. Такий факт може встановлюватись
господарським судом лише при існуванні та розгляді спору, який виник між
сторонами про право цивільне. Судом, при розгляді первісного позову був
встановлений цей факт та визнаний укладеним між сторонами договір на
перевезення вантажу за маршрутом Німеччина - Україна від вантажовідправника
Calderys Deutschland GmbH. Встановлення цього факту є елементом фактичних
обставин справи та обґрунтованості позовних вимог. Однак позовна вимога про
визнання договору неукладеним не призводить до поновлення порушеного прав, а
тому вона не може бути предметом спору та самостійно розглядатись окремо.

За таких обставин, суд вважає вимогу позивача по зустрічному позову
про  визнання неукладеним договору між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та Суб'єктом підприємницької діяльності
фізичною особою ОСОБА_1 на перевезення вантажу від вантажовідправника Calderys
Deutschland GmbH, - безпідставною, такою, що не відповідає способам захисту
прав, передбаченим чинним законодавством, а тому відмовляє в її задоволенні.

З урахуванням приписів статей 44 та 49 Господарського
процесуального кодексу України, суд покладає на позивача по зустрічному позову
ФОП ОСОБА_2 . витрати по сплаті державного мита у розмірі 170,00 грн. та
витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі
118,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу України; -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи
ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1,
р/р НОМЕР_1 в ХОФ АКБ "Укрсоцбанк", МФО НОМЕР_2, ідентифікаційний код
НОМЕР_3, відомості про дату та місце народження в матеріалах справи відсутні)
на користь Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 (дата
народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Заброль Рівненського району Рівненської області,
АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_4 в Ровенській філії ЗАК КБ "Приватбанк", МФО
НОМЕР_5, ідентифікаційний код НОМЕР_6) - 19430,00 грн. заборгованості, 194,30
грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної чинності.

В задоволені зустрічного позову відмовити повністю.

Повний текст рішення підписаний 10.11.2008 року.

Суддя