СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"10"
грудня 2008 р.

справа
№ 5020-5/498

За
позовом: суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1  (АДРЕСА_1)

до
Товариства з обмеженою відповідальністю „КТМ” (99088 м. Севастополь, пр. Жовтневої Революції, б. 22,
корп. 9, кв. 74);

суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2   (АДРЕСА_2)

про
визнання договору оренди  недійсним

Суддя Євдокимов І.В.

Представники сторін:

Позивач
- ОСОБА_3, представник, довіреність №
ВКР№728676   від 08.10.08,  ФОП ОСОБА_1;

Відповідач
- ОСОБА_4, представник, довіреність №
ВКТ№ 123326   від 16.09.08,  ФОП ОСОБА_2;

Відповідач -не
з'явився,   ТОВ "КТМ";

Суть спору:

Позивач
-СПД ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів -ТОВ „КТМ” та СПД ОСОБА_2.
про визнання недійсним договору оренди частини цілісного майнового комплексу
(м. Севастополь вул. Курганна, 2-а) -приміщення літ. А (1-1, 1-2) площею 80,1
кв.м (1-1), 14,3 кв.м (1-2), літ Б (1-1) площею 52 кв.м, літ. Г (1-1) площею
18,1 кв.м.

Позивач
обґрунтовує позовні вимоги тим, що Договір оренди від 10 грудня 2005 року
укладений між ТОВ «КТМ» та СПД ОСОБА_2. з грубим порушенням цивільного
законодавства України, оскільки укладений стороною, не вододіючою достатньою
цивільною дієздатністю на те, носить безоплатний характер, а орендна плата не
сплачується СПД ОСОБА_2.

Відповідач
-ТОВ «КТМ», позовні вимоги не визнав, мотивуючи свої заперечення тим, що уклав
договір оренди з ОСОБА_2. з дотриманням вимог законодавства України, вважає, що
позивач не був стороною договору оренди, тому його права під час укладення
договору не порушувались, тобто підстав для задоволення позову не має.

Відповідач
-СПД ОСОБА_2., позовні вимоги не визнав, мотивуючи свої заперечення тим, що на
момент укладення договору оренди власником майна було ТОВ «КТМ», якому він
вносив орендну плату, а також здійснює, згідно з угодою, ремонтно-будівельні
роботи, у зв'язку з чим, позивач не має права вимагати визнання договору оренди
недійсним.

Представникам
сторін в судовому засіданні роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки,
передбачені ст.ст. 20, 22 Господарські процесуальні кодекси України.

Заслуховуючи
представників сторін, дослідивши надані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11
грудня 2003 року між ВАТ «Термоізоляція»і ТОВ «КТМ»був укладений Договір
купівлі-продажу цілісного майнового комплексу (загальна площа 3176 кв.м),
розташованого в м. Севастополі за адресою вул. Курганна, 2-а, який складається
із забору бази і господарського складу площею 267,4 кв.м, а також, Додаткова
угода до Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу (загальна площа
3176 кв.м), відповідно до якого, Продавець передає у власність, а Покупець
приймає цілісний майновий комплекс, який складається із забору бази
(інвентарний № 949), забору бази (інвентарний № 943), господарського складу
(інвентарний № 950), який включає споруди під літерами «А», «Б», «В», «Г», «Д»,
«Е», загальною площею 415,2 кв.м, який розташований в м. Севастополі за адресою
вул. Курганна, 2-а.

Рішенням
Господарського суду м. Севастополь від 08 грудня 2005 року по справі №
20-12/372 за ТОВ «КТМ»визнано право власності на вказане майно.

10
грудня 2005 року між ТОВ «КТМ»і ОСОБА_2 був укладений договір оренди приміщень
літ. А (1-1, 1-2) площею 80,1 кв.м (1-1), 14,3 кв.м (1-2), літ Би (1-1) площею 52
кв.м, літ. Г (1-1) площею 18,1 кв.м., розташованих за адресою м. Севастополь
вул. Курганна, 2-а.

Відповідно
до п. 3.1 договору оренди від 10 грудня 2005 року, строк оренди складає з 10
грудня 2005 року по 09 грудня 2006 року і обчислюється з моменту підписання
сторонами акту прийому-передачі об'єкту оренди.

Акт
прийому-передачі приміщень підписаний 10 грудня 2005 року.

Відповідно
до п. 3.3 договору оренди від 10 грудня 2005 року, у випадку, якщо жодна зі
сторін не заявить про бажання розірвати даний договір до моменту закінчення
терміну його дії, цей договір вважається автоматично продовженим на наступні
364 дні.

У
запереченнях на позовну заяву, відповідач -СПД ОСОБА_2. пояснив, що не
направляв на адресу ТОВ «КТМ»заяв про розірвання договору оренди, а також, не
одержував від ТОВ «КТМ»таких заяв.

Позивачем
суду, також, не надані докази наявності заяв про розірвання договору оренди або
рішення суду, що вступило в законну силу, про розірвання договору оренди від 10
грудня 2005 року.

У
зв'язку з викладеним, суд вважає договір оренди від 10 грудня 2005 року діючим.

14
грудня 2005 року між відповідачем - ТОВ «КТМ»і позивачем - ОСОБА_1 був
укладений Договір № 7 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, відповідно
до п. 1.1 якого, Продавець продає, а Покупець придбав цілісний майновий
комплекс (загальна площа 3176 кв.м), розташований за адресою м. Севастополь
вул. Курганна, 2-а, що складається із забору бази (інвентарний № 949), забору
бази (інвентарний № 943), господарського складу (інвентарний № 950), який включає
споруди під літерами «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», загальною площею 415,2 кв.м,
а також будівельні матеріали для будівництва складу.

Рішенням
Гагарінського районного суду м. Севастополь, що набув чинності 07 лютого 2006
року, за ОСОБА_1було визнане право власності на вищезгадане майно.

Суд
вважає позовні вимоги такими, які не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно
до ч. 1 ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно
від волі інших осіб.

Відповідно
до ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Відповідно
до ч. 1 ст. 761 Цивільного Кодексу України, право передачі майна у найом має
власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно
з вищевикладеним, відповідач -ТОВ «КТМ»мало право передати частину приміщень,
що належать йому, в оренду ОСОБА_2., уклавши з ним договір оренди.

Відповідно
до ч. 1 ст. 759 Цивільного Кодексу України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування
за плату на певний строк.

Відповідно
до п. 1.2 договору оренди від 10 грудня 2005 року, Орендодавець (ТОВ «КТМ»),
передав, а Орендар (ОСОБА_2.) прийняв у тимчасове платне володіння та
користування приміщення літ. А (1-1, 1-2) площею 80,1 кв.м (1-1), 14,3 кв.м
(1-2), літ Би (1-1) площею 52 кв.м, літ. Г (1-1) площею 18,1 кв.м., розташовані
за адресою м. Севастополь вул. Курганна, 2-а.

Крім
того, реалізуючи своє право власника по володінню, користуванню та
розпорядженню майном, яке гарантоване ст. 319 Цивільного Кодексу України, 14
грудня 2007 року між відповідачем - ТОВ «КТМ»і позивачем - ОСОБА_1 був
укладений Договір № 7 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, відповідно
до якого, Продавець продав, а Покупець придбав цілісний майновий комплекс
(загальною площею 3176 кв.м), розташований за адресою м. Севастополь вул.
Курганна, 2-а, зокрема, приміщення, передані раніше в оренду ОСОБА_2.

Відповідно
до ст. 658 Цивільного Кодексу України, право продажу товару, окрім випадків
примусового продажу і інших випадків, встановлених законом, належить власникові
товару.

Таким
чином, відповідач -ТОВ «КТМ»мало право укласти договір купівлі-продажу,
передавши право власності на вказане майно іншій особі.

Відповідно
до ст. 770 Цивільного Кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у
найом, до нового власник переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони
можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі
договір найму припиняється.

Проте,
як випливає з договору оренди від 10 грудня 2005 року і було встановлено у
судовому засіданні, Орендодавець (ТОВ «КТМ») і Орендар (ОСОБА_2.) не
обговорювали в договорі оренди положення про його припинення у разі відчуження
об'єкту оренди.

Тим
самим, після укладення договору купівлі-продажу № 7 від 14 грудня 2005 року,
договір оренди від 10 грудня 2005 року зберіг свою силу, а до нового власника,
тобто позивача у справі, перейшли права та обов'язки наймодавця.

Разом
з цім, суд вважає за необхідне визначити, що, відповідно до ст. 16 Цивільного
Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно
до п. 4 Роз'яснення Вищого Арбітражного Суду України від 12 березня 1999 №
02-5/111 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними”, якщо чинне законодавство не визначає кола осіб, які можуть бути
позивачами у справах, пов'язаних з визнанням угод недійсними, господарському
суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися
правилами статті 2 ГПК. Отже, крім контрагентів за договором, прокурора,
державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство,
установа, організація, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує ця
угода

Як
вбачається з матеріалів справи, під час укладення договору оренди 10 грудня
2005 року право власності на передані в оренду приміщення ще не належало
позивачеві, тобто він не був учасником правовідносин, що склалися між ТОВ «КТМ»
та ОСОБА_2. Враховуючи викладене, права позивача та охоронювані законом інтереси
у правочину, укладеному 10 грудня 2005 року, тобто до моменту, коли він став
власником приміщень, не могли бути порушені.

Крім
того, суд визначає, що, відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України,
підставою недійсності правочину є недотримання у момент здійснення правочину
стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першої-третьої, п'ятої і
шостої статті 203 цього Кодексу.

На
думку позивача, такими підставами є те, що договір оренди від 10 грудня 2005
року був укладений стороною, яка не володіла достатньою цивільною дієздатністю
на те, носить безвідплатний характер, а відповідач - СПД ОСОБА_2. не вносить
орендну плату, не виконує роботи і не надає послуги СПДОСОБА_1, як власнику
майна.

Відповідно
до ч. 1 ст. 30 Цивільного Кодексу України, цивільну дієздатність має фізична
особа, яка розуміє значення своїх дій і може керувати ними.

Цивільною
дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе
цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями
створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести
відповідальність у разі їх невиконання.

Позивачем
не представлені докази, які підтверджують, що під час укладення договору
ОСОБА_2. був недієздатним або обмеженим у дієздатності, отже, суд вважає, що
він мав право на здійснення правочину.

Відповідно
до ст. 80 Цивільного Кодексу України, юридичною особою є організація, створена
та зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється
цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем і відповідачем у
суді.

Позивачем
не представлені докази, підтверджуючі, що під час укладення договору ТОВ
«КТМ»не володіло статусом юридичної особи, отже, суд вважає, що воно мало право
на здійснення правочину.

Тим
самим, суд вважає неспроможними доводи позивача про визнання недійсним
правочину на підставі недотримання ч. 2 ст. 203 Цивільного Кодексу України.

Крім
того, суд знаходить безпідставними доводи позивача про те, що підставою
визнання недійсним договори оренди від 10 грудня 2005 року є його безвідплатний
характер.

Відповідно
до п. 4.1 договору оренди від 10 грудня 2005 року, розмір орендної плати за
користування Об'єктом визначається Сторонами у додатковій угоді, яка є
невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно
до п. 4.2 договору оренди від 10 грудня 2005 року, Сторони домовилися, що в
рахунок орендної плати можуть прийматися роботи та послуги, що виконуються та
надаються Орендарем Орендодавцю, зокрема, будівельні роботи, зведення будь-яких
будівель та споруд на території, що орендується, поліпшення Об'єкту і прилеглої
території.

Як
доказ внесення орендної плати відповідачем -СПД ОСОБА_2. суду був представлений
рахунок № 24 від 10 грудня 2005 року, а також, квитанція до прибуткового
касового ордеру № 15, відповідно до якої від ОСОБА_2 прийнято 10200 грн. за
оренду за 2006 рік.

Крім
того, представник відповідача -СПД ОСОБА_2. пояснив, що на території, що
орендується, орендарем здійснюються ремонтні та будівельні роботи, що не
заперечується позивачем, а також не суперечить умовам договору оренди.

При
цьому суд вважає за необхідне визначити, що невнесення відповідачем - СПД
ОСОБА_2. орендної плати СПДОСОБА_1 і невиконання робіт та послуг СПДОСОБА_1, як
власнику майна, не є підставою для визнання договору оренди недійсним, а є
підставою пред'явлення вимог до орендаря про стягнення орендної плати і належне
виконання зобов'язань за договором, оскільки, відповідно до ст. 770 ЦК України,
при зміні власника речі, переданої у найом, до нового власника переходять права
та обов'язки наймодавця.

Згідно
зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України при відмові в позові
судові витрати покладаються на позивача.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 49,
82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У
позові відмовити повністю.

Суддя
І.В.  Євдокимов

Рішення оформлено

згідно з вимогами

ст. 84 ГПК України

та підписано

10.12.2008

Розсилка:

1.          СПД
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

2.          ТОВ „КТМ” (99088 м. Севастополь, пр.
Жовтневої Революції, б. 22, корп. 9, кв. 74);

3.          СПД
ОСОБА_2   (АДРЕСА_2)

4.          Справа

5.          наряд