ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2008 Справа№ 22/322-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Лозовському К.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Петрова Тетяна Алімівна, довіреність №08/06 від 20.06.2008р;

від відповідача представник у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. (а.с.68)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.08р. у справі № 22/322-08

за позовом відкритого акціонерного товариства “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ

про стягнення 17049 грн. 84 коп.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, про стягнення 17049 грн. 84 коп. безпідставно списаної з його особового рахунку плати за користування вагонами по відомостям №№ 13019002, 14019003, 16019007, 16019006.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2008 року по справі № 22/322-08 (суддя Пуппо Л.Д.) в позові відмовлено, в зв’язку зі спливом позовної давності.

Не погодившись із рішенням, відкрите акціонерне товариство “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на наступне.

11.01.2008 року відбулось безпідставне списання грошових коштів з особового рахунку позивача плати за користування вагонами, а 07.07.2008 року за вих. № 4565/18 відкрите акціонерне товариство “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг направило до державного підприємства “Придніпровська залізниця” претензію про повернення плати за користування вагонами (шестимісячний строк пред’явлення претензії спливає 11.07.2008 року).

13.08.2008 року від відповідача отримано відповідь на претензію і стягувач звернувся до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді на претензію.

Відповідно до статті 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Про невідповідність висновків, викладених у рішенні господарського суду обставинам справи свідчать ті обставини, що шестимісячний термін пред’явлення позову до залізниці не є присічним, і тому в разі, коли його пропущено з поважних причин, суд має право поновити строк на підставі статті 267 Цивільного кодексу України.

Державне підприємство “Придніпровська залізниця” вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами укладено договір ПР/ДН-2-06 № 3331-70-04/06 /НЮп від 08.12.2006 року про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі Договір).

Відповідно до пункту 3.2 Договору у міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми грошових коштів з особового рахунку вантажовласника на підставі оформлених установленим порядком перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами).

Так, у січні 2008 року Технологічний центр з обробки перевізних документів відповідача списав з особового рахунку позивача плату за користування зазначеними вище вагонами в сумі 14208 грн. 20 коп. (без ПДВ).

Позивач посилається на те, що згідно пункту 19 листа Вищого господарського суду України № 01-8/917 від 29.11.2007 року залізниця не може списувати із сум попередньої оплати, яка знаходиться на особовому рахунку клієнта залізниці у Технологічному центрі по обробці первинних документів, нараховані платежі на підставі первинних документів, підписаних вантажовідправником (вантажоодержувачем) із запереченнями, застереженнями, зауваженнями.

Правилами користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомість плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися начальником станції і вантажовласника. Крім того, в пункті 10 зазначених Правил вказано, що облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією.

Надані позивачем відомості плати за користування вагонами №№ 13019002, 14019003, 16019007, 16019006 містять застереження позивача про незгоду з занесеними у відомостях даними.

Оскільки відомості плати за користування вагонами підписані позивачем із зауваженнями, тому відповідач не мав права у відповідності з частиною 2 статті 62 Статуту залізниць України списувати належні клієнтові грошові кошти без його згоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Позовна давність для позовів до залізниць встановлена статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є Господарський кодекс України, який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний і скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 315 Господарського кодексу України для пред'явлення заявником до перевізника позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів до залізниць, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

З огляду на положення статей 134, 136 Статуту залізниць України, вказаний термін позовної давності у даній справі пов'язаний з днем настання подій, що є підставою для подання позову, а саме, з днем списання грошових коштів з рахунку позивача. Звертаючись до суду з даним позовом 28 серпня 2008 року про стягнення грошових коштів за документами, складеними 12-18 січня 2008 року, позивач цей строк пропустив.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З заявою про відновлення строку позовної давності до суду першої інстанції в порядку ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач не звертався, доказів пропуску строку позовної давності з поважних причин не надав, отже у суду відсутні підстави для його поновлення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в позові. Підстави для скасування рішення, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2008 року по справі № 22/322-08 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя О.М.Виноградник

Суддя О.В.Джихур