ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 р.

№ 30-6/286-07-7384

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грека Б.М.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Одеського міського управління земельних ресурсів

на постанову

від 19.08.08 Одеського апеляційного господарського суду

та на рішення

від 14.07.08

у справі

№30-6/286-07-7384

господарського суду

Одеської області

за позовом

Першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Одеського міського управління земельних ресурсів

до

Малого приватного підприємства "Івушка"

про

повернення самовільно зайнятої земельної ділянки

за участю представників сторін

від позивача 1:

у засідання не прибули

від позивача 2:

у засідання не прибули

від відповідача:

у засідання не прибули

від ГПУ:

Громадський С.О., посв.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Приморського району м. Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Одеського міського управління земельних ресурсів до Малого приватного підприємства "Івушка" про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0583 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 14, з приведенням її у придатний для використання стан.

Позов мотивовано використанням позивачем спірної земельної ділянки без укладення договору оренди.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на виникнення у нього права на спірну земельну ділянку на підставі рішення Одеської міської ради №1196-ХХІV від 26.03.03.

Справа розглядалась судами неодноразово. Постановою від 02.04.08 Вищий господарський суд України скасував рішення судів попередніх інстанцій, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова касаційної інстанції мотивована невстановленням судами обставин щодо набуття відповідачем права власності на спірну будівлю та перехід до нього у зв'язку з цим певного права на земельну ділянку відповідного розміру, в зв'язку з чим резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції не містить вичерпних та чітких висновків по суті розглянутих вимог.

Рішенням від 14.07.08 господарського суду Одеської області (суддя Рога Н.В.), яке залишено без змін постановою від 19.08.08 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Величко Т.А. –головуючого, Бойко Л.І., Поліщук Л.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані відсутністю обставин самовільного зайняття спірної земельної ділянки відповідачем, який є власником розташованого на ній об'єкту нерухомості та не ухиляється від укладення договору оренди на підставі прийнятого радою рішення.

Ухвалою від 15.10.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою Одеського міського управління земельних ресурсів, у якій заявлено вимоги про скасування рішення і постанови в справі та прийняття нового рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована посиланням на обставини використання відповідачем спірної земельної ділянки за відсутності правоустановчих документів на неї, а також неврахуванням судами вимог ч. 4 ст. 30 ЗК УРСР.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Генеральної прокуратури України, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради та Одеського міського управління земельних ресурсів, Перший заступник прокурора Приморського району м. Одеси заявив вимоги про звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0583 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 14, з приведенням її у придатний для використання стан.

Такий спосіб захисту прав передбачений ст. 212 ЗК України, відповідно до ч.ч. 1, 3 якої самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Поняття самовільного зайняття земельних ділянок визначено в ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (в редакції на момент вирішення спору) як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З аналізу вказаної норми з урахуванням внесених змін вбачається, що не є самовільним зайняттям земельної ділянки ті дії щодо її використання, які є правомірними, навіть в разі відсутності відповідного рішення власника або вчиненого правочину. Тобто вирішальним критерієм при визначенні обставин самовільного зайняття земельної ділянки є правомірність або неправомірність відповідних дій з її використання.

Відмовляючи в задоволенні позову в справі, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідач є власником нежитлової будівлі в м. Одеса по вул. Посмітного, 14 загальною площею 340 м2, що складається з офісу, виставкового залу-магазину, приміщень під склад. Цей об'єкт нерухомості перейшов у власність відповідача за актом передачі від 20.03.92, у подальшому реконструйований та прийнятий в експлуатацію згідно з розпорядженням Приморської районної адміністрації №1385 від 28.10.98 з оформленням Свідоцтва про право власності №1385-р від 14.01.99.

Земельний кодекс УРСР (в редакції на момент набуття відповідачем права власності на вказаний об'єкт нерухомості) у ст. 30 передбачав, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

З огляду на положення вказаної норми та встановлені обставини суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про правомірність дій відповідача щодо використання спірної земельної ділянки, на якій розташований належний йому на праві власності об'єкт нерухомості.

Касатор у своїй скарзі не спростував викладені висновки судів щодо переходу до відповідача відповідного права на підставі ст. 30 ЗК УРСР (у відповідній редакції) внаслідок придбання ним відповідного об'єкту. Натомість, він посилається на неврахування судами вимог ч. 4 цієї норми, згідно з якою право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Проте касатором при розгляді справи не доведено втрату відповідачем права на оформлення свого права на спірну земельну ділянку або ухилення ним від такого оформлення.

Навпаки, судами встановлено, що з метою оформлення відповідного права Одеською міською радою прийнято рішення №1196-ХХIV від 26.03.03 "Про затвердження проекту відведення та надання МПП "Івушка" в оренду земельної ділянки пл. 0,0583 га за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 14 для експлуатації та обслуговування адміністративно-складської будівлі з магазином та літнім майданчиком", яким затвердження проект відведення земельної ділянки площею 0,0583 га в довгострокову оренду строком на 15 років та затверджено договір оренди земельної ділянки між Одеською міською радою та МПП "Івушка".

З огляду на таке судова колегія погоджується з висновком судів про відсутність обставин самовільного зайняття спірної земельної ділянки в розумінні закону, чинного на момент вирішення спору, а відтак і відсутність підстав для задоволення позову про її звільнення.

Отже, касаційна скарга у справі не підлягає задоволенню, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.08.08 у справі №30-6/286-07-7384 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий                                                                                Б.Грек

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький