ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№
5/568

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди
Д.С.,

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши
касаційну скаргу

Акціонерного
комерційного банку "Східноєвропейський банк" в особі Кременчуцької
філії

на
постанову

від
14.07.08 Київського міжобласного апеляційного господарського суду

та на
ухвалу

від
20.03.08

у
справі

№5/568

господарського
суду

Полтавської
області

за
позовом

Акціонерного
комерційного банку "Східноєвропейський банк" в особі Кременчуцької
філії

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1.

про

стягнення
27000 грн. основної заборгованості та 366,29 грн. відсотків

за
участю представників сторін

від
позивача:

Вигодський
С.В., дов.

від
відповідача:

у
засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Постановою
від 14.04.05 Київський міжобласний апеляційний господарський суд задовольнив
позов Акціонерного комерційного банку "Східноєвропейський банк" в
особі Кременчуцької філії до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1. в частині стягнення з відповідача на користь позивача 23144,99
грн. основного боргу, а також судових витрат.

27
листопада 2007 року позивач звернувся до господарського суду Полтавської
області з заявою про зміну способу виконання рішення в справі шляхом звернення
стягнення на земельну ділянку площею 0,28 га по АДРЕСА_1, що належить
відповідачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку
ІІ-ПЛ №015886.

Відповідач
проти вказаної заяви заперечив, заявивши клопотання про розстрочку виконання
рішення на 3 роки.

Ухвалою
від 20.03.08 господарський суд Полтавської області (суддя Іваницький О.Т.) у
задоволенні заяви позивача відмовив.

Ухвала
мотивована ненаданням позивачем доказів щодо відсутності у відповідача грошових
коштів для погашення заборгованості. Також суд першої інстанції зазначив про
перебування вказаної позивачем земельної ділянки в спільній сумісній власності
відповідача та ОСОБА_2. як таке, що набуте за час шлюбу, та згідно зі ст. 371
ЦК України частка відповідача в цьому майні може бути виділена за позовом
кредитора.

Постановою
від 14.07.08 Київський міжобласний апеляційний господарський суд (колегія
суддів у складі: Жук Г.А. -головуючий, Зеленіна Н.І., Чорногуз М.Г.) ухвалу
суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалою
від 01.10.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за
касаційною скаргою позивача, в якій заявлено вимоги про скасування ухвали та
постанови про відмову в задоволенні заяви позивача, а також направлення справи
до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Касаційна
скарга мотивована тим, що законом передбачено звернення стягнення не лише на
особисте майно боржника, а й на частку в спільному майні подружжя. Також
касатор посилається на обставини визнання відповідача банкрутом згідно з
постановою господарського суду Полтавської області від 15.05.08 та відкриття
щодо нього ліквідаційної процедури.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали
справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

У
зв'язку з невиконанням постанови від 14.04.05 Київського міжобласного
апеляційного господарського суду про стягнення з відповідача 23144,99 грн.
боргу та судових витрат позивач звернувся до господарського суду з заявою про
зміну способу виконання рішення в справі шляхом звернення стягнення на земельну
ділянку площею 0,28 га по АДРЕСА_1, що належить відповідачу на підставі
Державного акту на право власності на земельну ділянку ІІ-ПЛ №015886.

Відповідно
до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця,
за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський
суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При
цьому під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття
господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості
його виконання в порядку і способом, раніше встановленими. Вирішуючи питання
про застосування таких заходів господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у
виникненні спору, наявність інфляційний процесів у економіці держави та інші
обставини справи.

Зокрема,
якщо у відповідача відсутні кошті на рахунку в банку або коли їх не вистачає
для покриття заборгованості, господарський суд може змінити спосіб виконання
рішення і видати наказ про звернення стягнення на його майно.

Відмовляючи
в задоволенні вказаної заяви позивача, суди першої та апеляційної інстанції
виходили, зокрема, з ненадання ним належних та допустимих доказів відсутності
грошових коштів у боржника. При чому суд першої інстанції зазначив про
наявність доказів намагання боржником частково сплатити борг та надання ним
меморіального ордеру №199486 від 18.02.08 про сплату на користь заявника 650
грн. За висновком суду вказані обставини свідчать про можливість боржника
розрахуватись грошовими коштами з заявником.

Проте
з ухвали та постанови в справі не вбачається належне дослідження судами
обставин щодо матеріальних інтересів сторін, а також фінансового стану
відповідача на підставі наданих сторонами доказів та пояснень, які не отримали
жодної правової оцінки судів.

Зокрема,
судом першої інстанції не зазначено, яким чином сплата боржником суми в розмірі
650 грн. за відсутності обставин надання йому розстрочки може бути підставою
для висновку про можливість погашення ним усієї суми боргу. До того ж судами не
встановлено причини невиконання відповідачем постанови у справі з моменту
набрання нею чинності 14.04.05 до звернення позивача з вказаною заявою або ж
під час її розгляду; а також не з'ясовано підстави заявлення ним у своєму доповненні
до відзиву на заяву позивача клопотання про розстрочення виконання рішення,
зважаючи на наявність, за висновком суду, у нього можливості для погашення
боргу.

З
огляду на викладене вказаний висновок судів не можна визнати таким, що
заснований на встановленні усіх обставин щодо наявності або відсутності підстав
щодо зміни способу та порядку виконання постанови в справі.

Крім
того, згідно з ч. 5 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження"
у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно,
за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.
Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові
кошти боржника. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які
необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

З
огляду на положення вказаної норми суди дійшли по суті правильного висновку, що
перелік майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, визначає державний
виконавець у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче
провадження", тому наказ господарського суду не повинен містити такого переліку,
а лише вказівку про звернення стягнення на майно в сумі, що підлягає стягненню
за рішенням господарського суду.

Проте
всупереч цьому висновку суди припустилися порушення, яке полягає в дослідженні
правового статусу вказаної позивачем у заяві земельної ділянки та обставини
наявності певних прав на неї у відповідача, а також ОСОБА_2., яка до участі в
даній справі не залучена. Віднесення або невіднесення відповідного майна до
спільної сумісної власності подружжя виходить за межі розгляду господарської
справи, у тому числі при вирішенні питання про зміну способу виконання рішення,
а відтак викладені в ухвалі та постанові висновки з цього приводу є
неприпустимими.

Також
з цього приводу суди безпідставно зазначають про ненадання позивачем доказів
щодо грошової оцінки земельної ділянки, а також щодо відсутності в боржника
іншого майна, крім земельної ділянки.

Зважаючи
на вищевказані вимоги законодавчих норм, які регулюють порядок зміни способу
виконання рішення, встановивши відсутність правових підстав для звернення
стягнення на конкретне зазначене позивачем майно, з метою дотримання
встановленого Конституцією України принципу обов'язковості виконання судового
рішення суди мали дослідити наявність або відсутність підстав для задоволення
його заяви в тій частині, в якій її заявлення передбачено законом, тобто
стосовно звернення стягнення на майно відповідача взагалі.

При
цьому обов'язковому врахуванню підлягали всі обставини, які стосуються
можливості виконання судового рішення з дотриманням вимог закону. Зокрема, як
вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем неодноразово
надавались пояснення з наданням копій процесуальних документів стосовно
порушення стосовно відповідача справи про банкрутство. Обставини щодо стану
розгляду цієї справи та їх значення для вирішення питання про звернення
стягнення на майно відповідача судами першої та апеляційної інстанцій залишені
поза увагою. В силу ж ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові господарського суду.

Зважаючи
на викладене, судова колегія дійшла висновку, що суди першої та апеляційної
інстанцій при розгляді клопотання про зміну способу виконання постанови в
справі не дотрималися вимог процесуального права щодо повного і всебічного
встановлення обставин, що мають значення для застосування ст. 121 ГПК України.

Отже,
оскаржувані ухвала та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа
підлягає направленню до суду першої інстанції для здійснення нового розгляду
вказаної заяви на підставі встановлення усіх суттєвих обставин щодо наявності
передбачених законом підстав для її задоволення.

Керуючись
ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-13 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.
Касаційну скаргу задовольнити.

2.
Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.07.08
та ухвалу господарського суду Полтавської області від 20.03.08 у справі №5/568
скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький