ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2008 Справа№ 6/118(16/421)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий –суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді –Герасименко І.М., Лисенко О.М.,

секретар судового засідання –Прокопець Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Степанов С.В., довіреність від 19 травня 2008 року № 20/01-23/2571;

від відповідача –Шрамко Ю.І., довіреність від 31 жовтня 2008 року № 010-д/08;

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кіровоградської митниці, м.Кіровоград

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 30 вересня 2008 року у справі № 6/118 (16/421)

за позовом Кіровоградської митниці, м.Кіровоград

до Закритого акціонерного товариства “ПММ-Транссервіс”, м.Кіровоград

про стягнення 9531,13 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 30 вересня 2008 року у справі № 6/118(16/421) (суддя Баранець О.М.) в задоволенні позовних вимог Кіровоградської митниці про стягнення з ЗАТ “ПММ-Транссервіс” 9531,13 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля та витрат на проведення експертного дослідження відмовлено повністю.

При прийнятті рішення господарський суд виходив із того, що договори оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 та від 05 січня 2005 року № 4/2005 не є доказом укладення сторонами договору зберігання оскільки вони не містять визначених законом істотних умов договору зберігання, у зв’язку з чим обов’язок зі зберігання та повернення у схоронності майна у відповідача відсутній. Також судом першої інстанції відхилено як доказ укладення договору зберігання акт від 16 травня 2003 року № 5, оскільки вказаний акт містить посилання на договір оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7, дія якого припинена. Також судом вказано про недотримання вимоги ч.2 ст.207 ЦК України, що ставляться до письмової форми правочину щодо скріплення печаткою підпису уповноваженої особи.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач –Кіровоградська митниця, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність викладених в рішенні висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про доведеність факту отримання відповідачем на зберігання автомобіля, що підтверджується договором оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7, актом прийому-передачі товарів на відповідальне зберігання від 16 травня 2003 року № 5 та договором оренди від 05 січня 2005 року № 4/2005, який був укладений на переоформлення попереднього договору та свідчить про продовження існуючих між сторонами відносин, у зв’язку з чим складення нового акту прийому-передачі не вимагалося. Договори оренди за своїм змістом є комбінованими угодами, що містять умови як договору оренди, так і договору зберігання, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору зберігання, акти прийому передачі є невід’ємною частиною вказаних договорів, що свідчить про обов’язок відповідача здійснювати охорону та нести повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, що знаходяться у приміщенні.

Відповідач –ЗАТ “ПММ-Транссервіс”, проти викладених в апеляційній скарзі доводів заперечує, рішення господарського суду вважає законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а скаргу –без задоволення. У поданому відзиві зазначає, що акт прийому-передачі № 5 не відповідає вимогам щодо письмової форми правочину та не може бути доказом виконання зобов’язань за договором оренди складських приміщень, оскільки договір оренди, від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 припинив свою дію. Також відповідач зазначає, що договір оренди не може бути змішаним договором, оскільки в ньому відсутні елементи договору зберігання. Крім цього, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів неможливості підбирання автозапчастин з відповідним ступенем зносу.

В порядку ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 03 листопада 2008 року до 25 листопада 2008 року.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

01 квітня 2001 року між позивачем –Кіровоградською митницею та відповідачем –ЗАТ “ПММ-Транссервіс” було укладено договір оренди складських приміщень № 10-А/01-7 /а.с.11-12 т.1/, згідно умов якого орендодавець (відповідач) передає, а орендар (позивач) отримує у використання складські приміщення загальною площею 250 кв.м. по вул. Добровольського,1А в м. Кіровограді. Складські приміщення орендар використовує для зданих на зберігання та затриманих матеріальних цінностей (п.п.1.1, 1.2 договору).

При цьому сторонами в п.п.3.1, 4.1-4.2, 4.4 договору обумовлено, що:

- орендодавець зобов’язаний охороняти складські приміщення цілодобово;

- орендодавець несе відповідальність за охорону складських приміщень та нестачу матеріальних цінностей у складських приміщеннях;

- у випадку невиконання обов’язків, передбачених цим договором, винна сторона відшкодовує другій стороні зазначені збитки;

- орендодавець несе матеріальну відповідальність за знищення, розкрадання або пошкодження майна та архівних документів, які знаходяться в орендованому приміщенні та обліковуються орендарем, в разі неналежної охорони приміщень.

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 вартість орендованого користування в місяць складає 1500 грн., а з урахуванням додаткової угоди до договору від 14 грудня 2004 року № 2 /а.с.17 т.1/, в листопаді і грудні 2004 року –1344,20 грн. Орендна плата сплачується помісячне не пізніше 5 числа наступного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця по представленню рахунків.

Строк дії договору сторонами встановлений з 01 квітня 2001 року до 31 грудня 2001 року та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору, або його перегляд. У випадку встановлення недоцільності або неможливості подальшого користування приміщеннями заінтересована сторона вносить пропозиції про дострокове припинення дії цього договору в місячний строк (п.п.5.1, 5.2 договору).

Прийняття відповідачем майна на відповідальне зберігання від позивача оформлювалося сторонами актами прийому-передачі товарів на відповідальне зберігання /а.с.74-112 т.2/.

Зокрема, згідно акту № 5 прийому-передачі товарів на відповідальне зберігання від 16 травня 2003 року позивач на підставі договору оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 передав, а відповідач в особі голови правління ЗАТ “ПММ-Транссервіс” Луценка О.М. прийняв на відповідальне зберігання автомобіль “Ніссан Прем’єра”, 1994 року випуску. Акт містить індивідуальні ознаки автомобіля, його опис та наявні недоліки /а.с.21 т.1/.

Факт отримання відповідачем на зберігання автомобіля останнім не заперечується.

05 січня 2005 року між сторонами укладено договір оренди складських приміщень № 4/2005р /а.с.18-19 т.1/, згідно умов якого Підприємство (відповідач) надає Митниці (позивачу) користуватися складськими приміщеннями, які знаходяться за адресою: м.Кіровоград, вул. Короленка 4а загальною площею 250 кв.м. Виділену площу Митниця використовує за її функціональним призначенням, а саме для зберігання затриманих та переданих на зберігання матеріальних цінностей (п.1.1-1.2 договору).

Як підтверджено сторонами, договір від 05 січня 2005 року № 4/2005р укладений на продовження відносин, що склалися за договором від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7, з припиненням дії останнього.

Також, умовами п.п.2.2, 4.1, 4.2 договору від 05 січня 2005 року № 4/2005р встановлено, що:

- Підприємство зобов’язане охороняти складське приміщення цілодобово;

- Підприємство несе повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, які знаходяться у складському приміщенні;

- у випадку невиконання обов’язків, передбачених цим договором, винна сторона відшкодовує другій стороні понесені збитки.

Відповідно до п.п.3.1, 3.1.1 договору за оренду приміщення Митниця сплачує Підприємству щомісячно 1655 грн., орендна плата сплачується щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Строк дії договору оренди від 05 січня 2005 року № 4/2005р сторонами встановлений з 01 січня 2005 року до 31 грудня 2005 року (п.5.1 договору).

Платежі за договорами оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 та від 05 січня 2005 року № 4/2005р здійснювалися Митницею щомісяця відповідно до умов договору, що підтверджується банківською випискою та платіжними дорученнями /а.с.31-73 т.2/. Виходячи з умов договорів оренди та характеру відносин, що склалися між сторонами, до складу вказаних платежів входила орендна плата, плата за послуги зі зберігання і відшкодування пов’язаних зі зберіганням витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, за актом прийому-передачі від 30 серпня 2005 року автомобіль “Ніссан Прем’єра” 1994 року випуску було повернуто відповідачем позивачу. При цьому, як зафіксовано в акті, при передачі виявлено, що в автомобілі відсутні: автомагнітола, радіатор з патрубками, розподільник запалення, свічки запалювання та проводка високої напруги.

В листопаді 2007 року позивач –Кіровоградська митниця звернувся до господарського суду з позовом до ЗАТ “ПММ-Транссервіс”, в якому, з посиланням на висновок автотоварознавчого експертного дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту автомобіля від 17 серпня 2007 року № 1280/26 /а.с.23-28/, на підставі ст.950 ЦК України просив стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту автомобіля та витрати на проведення дослідження в сумі 9373,13 грн.

Судова колегія не погоджується з висновком господарського суду про відмову задоволенні позовних вимог.

Як встановлено ч.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні відносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, при розгляді питань щодо підстав та порядку виникнення прав та обов’язків сторін необхідно виходити із положень закону, який діяв на той час –ЦК УРСР 1963 року.

Укладений сторонами договір оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 за своїм змістом є змішаним (комбінованим) договором, оскільки містить елементи як договору оренди, так і договору зберігання (схову), оскільки передбачає обов’язок орендодавця з охорони складських приміщень та відповідальність за нестачу матеріальних цінностей.

Це відповідає положенням ст.424 ЦК УРСР, згідно якої правила про договір схову, визначені у статті 413, частині першій статті 415, статтях 416, 418-422 цього Кодексу, відповідно застосовуються також до випадків, коли схов здійснюється на підставі інших договорів або в силу вказівок закону, якщо інше не встановлено законом або спеціальними правилами про ці договори.

У відповідності до ст.413 ЦК УРСР, ст.936 ЦК України договір зберігання (схову) за своєю правовою природою є реальним договором, оскільки набуває чинності з моменту передачі речі на зберігання.

Факт укладення сторонами договору зберігання підтверджується актом від 16 травня 2003 року № 5 /а.с.21 т.1/, за яким відповідач прийняв від позивача автомобіль на відповідальне зберігання.

Судова колегія визнає неправомірним та таким, що не відповідає обставинам справи, твердження господарського суду щодо недосягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах договору, а саме – зобов’язання відповідача зберігати річ та його обов’язку повернути річ у схоронності.

Згідно ст.413 ЦК УРСР, ст.936 ЦК України за договором зберігання (схову) одна сторона (охоронець, зберігач) зобов’язується зберігати майно (річ), яке передано їй іншою стороною (поклажодавцем), і повернути це майно у схоронності.

Отже, сам факт прийняття відповідачем майна на зберігання свідчить про обов’язок останнього забезпечити зберігання отриманого майна та повернення його позивачу у схоронності.

Крім цього, судова колегія визнає невірним висновок господарського суду щодо невідповідності акту від 16 травня 2003 року № 5 вимогам, що ставляться до письмової форми правочину, оскільки положення ст.44 ЦК УРСР, діючої на час оформлення акту умов щодо обов’язкового завірення підпису уповноваженої особи печаткою підприємства не передбачали.

Також, як встановлено ч.2 ст.937 ЦК України, положення якої містять спеціальні норми щодо форми договору зберігання, письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Акт від 16 травня 2003 року № 5 з боку відповідача підписаний Луценком О.М. –головою правління ЗАТ “ПММ-Транссервіс”. Як встановлено ч.1 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

З урахуванням вищевикладеного письмова форма договору зберігання сторонами дотримана.

Також, судова колегія визнає невірним посилання господарського суду при відмові в задоволенні позову на припинення дії договору оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 та необхідність переукладення акту прийняття на зберігання автомобіля, оскільки припинення дії договору оренди не тягне за собою припинення дії договору зберігання, укладеного сторонами 16 травня 2003 року згідно акту № 5 та не звільняє відповідача від обов’язку зі збереження отриманого майна в схоронності та відшкодування збитків, пов’язаних із втратою (нестачею) або пошкодженням речі. Крім цього, дія договору оренди від 01 квітня 2001 року № 10-А/01-7 була припинена сторонами у зв’язку з укладенням нового договору від 05 січня 2005 року № 4/2005 на продовження існуючих між сторонами відносин.

Як встановлено ч.1 ст.950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

З урахуванням вищезазначених обставин справи та положень закону, на відповідача має бути покладений обов’язок з відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля у зв’язку з його розукомплектуванням під час зберігання. Також, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем у зв’язку з проведенням експертного дослідження.

При визначенні розміру стягнення судова колегія вважає за необхідне відмітити, що згідно акту від 30 серпня 2005 року /а.с.22 т.1/ при передачі автомобіля зі зберігання сторонами зафіксовано відсутність комплектуючих частин, а саме –автомагнітоли, радіатора з патрубками, розподільника запалення, свічок запалювання та проводки високої напруги. Разом з цим, згідно висновку автотоварознавчого експертного дослідження від 17 серпня 2007 року № 1280/26 при визначенні вартості відновлювального ремонту враховані комплектуючі, які не вказані в акті від 30 серпня 2005 року, а саме –датчик температури, електровентилятор, решітка опалювача та кутове скло задніх правих дверей. Враховуючи, що позивачем факт втрати вказаних запчастин під час зберігання не доведений, відшкодування вартості цих складових (61,40 + 442 + 25 = 528,40 грн. / 1,9558300 х 6,959405 = 1880,20 грн.) та вартості ремонтно-відновлювальних робіт (16,80 + 35,84 + 11,76 + 23,53 = 87,93 грн.) на відповідача покладено бути не може.

Сума, що підлягає стягненню з відповідача складає: 9373,13 –1880,20 –87,93 = 7405 грн. + 158,20 грн. (витрати на проведення експертного дослідження) = 7563,20 грн.

З урахуванням вищевикладеного, рішення господарського суду, у зв’язку з невідповідністю викладених в ньому висновків обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України господарські витрати у справі підлягають покладенню на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці задовольнити частково.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 30 вересня 2008 року у справі № 6/118 (16/421) скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства “ПММ-Транссервіс” на користь Кіровоградської митниці збитки в сумі 7563,20 грн., витрати по сплаті державного мита мито в сумі 102 грн., витрати на подання апеляційної скарги в сумі 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

Доручити господарському суду Кіровоградської області видати відповідні накази.

Головуючий                                О.В.Голяшкін

Судді                                І.М.Герасименко

О.М.Лисенко