МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
м.Київ,  вул.Жилянська 58-б
№ 21/39
Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії:
головуючого судді:                    Шевченко  В. Ю. (доповідач
по справі),
суддів:
секретар судового засідання          Єрмак Л.В.
В судове засідання з'явились
від позивача:           Риженко В.В.
-дов. №1/08 від 05.05.2008р., представник,
від відповідача:           не з'явився
розглянувши апеляційну скаргу
підприємця ОСОБА_1на рішення господарського суду Полтавської області від
по справі №21/39(суддя Тимченко
за позовом          Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма „Електрокар ЛТД”
до          підприємця
про          стягнення
Товариство з обмеженою
відповідальністю Фірма „Електрокар ЛТД” звернулося до господарського суду
Полтавської області з позовом до підприємця ОСОБА_1про стягнення 6321,00грн.
(а.с.2-3). В зв'язку з частковою сплатою боргу відповідачем, позивач уточнив
позовні вимоги та просить стягнути 3187,87грн.(а.с.16-17).
Рішенням господарського суду
Полтавської області від 29.05.2008р. по справі №21/39 позов задоволено
частково: стягнуто 519,68грн. боргу, 2479,00грн. - штрафу, 168,97грн. -збитків
від інфляції, 20,22грн. -3% річних. В іншій частині провадження у справі
припинено (а.с.46-47).

Не погоджуючись із рішенням,
відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Позивач, згідно ст.96 ГПК України,
надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без змін рішення
господарського суду Полтавської області від 29.05.2008р. у справі №21/39, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 20.10.2008р.
представник позивача проти апеляційної скарги заперечував з підстав викладених
у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в засідання
не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,
що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштових відправлень,
наявним в матеріалах справи. Його нез'явлення не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія апеляційного суду
виходить із наступного.

Матеріалами справи підтверджується,
що між підприємцем ОСОБА_1. та ТОВ „Кернер-Трейд” укладений договір організації
перевезення вантажу від 10.01.2008р., за яким підприємець ОСОБА_1.
зобов'язується організувати перевезення вантажу ТОВ „Кернер-Трейд” олії
соняшникової з смт. Приколотне (Харківська область) до м. Джанкой та м.
Євпаторія (Автономна Республіка Крим), отримувач вантажу - ТОВ АТ „Крим”.
Договір укладений у вигляді заявки №49 від 10.01.2008р.(а.с.32).

На виконання даного договору, між
підприємцем ОСОБА_1. та ТОВ „Електрокар ЛТД” укладений договір на міжміське
транспортування вантажів від 10.01.2008р., за яким позивач зобов'язується
перевезти вантаж -олію соняшникову з смт. Приколотне (Харківська область) до м.
Джанкой та м. Євпаторія (Автономна Республіка Крим), отримувач вантажу - ТОВ АТ
„Крим” (а.с.28). Вартість послуг за договором визначена в розмірі 4900,00грн.
Договір укладений у вигляді заявки від 10.01.2008р., що відбулося шляхом
направлення відповідачем заявки позивачу по факсу, який після її заповнення та
підписання повернув відповідачу у такий же спосіб.

На виконання спірного договору ТОВ
„Електрокар ЛТД” надало передбачені договором транспортні послуги, ТОВ АТ
„Крим” отримало вантаж, що підтверджується товарно-транспортними накладними
№РН-017555 від 10.01.2008р. та №РН-017554 від 10.01.2008р.(а.с.19-20).

В зв'язку з тим, що відповідач не
розрахувався повністю, позивач 18.02.2008р. звернувся з позовом до суду. Під
час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач оплатив частково
отримані послуги позивача в сумі 4380,32грн., що підтверджується випискою з
банківського рахунку (а.с.18) та платіжним дорученням №2611 від 12.03.2008р.
(а.с.34). Учасники процесу проти зазначеної обставини не заперечують.

Враховуючи часткову оплату наданих
послуг, 27.03.2008р. позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з
відповідача 3187,87грн., в тому числі 519,68грн основного боргу, 2479,00грн.
штрафу, 168,97грн. інфляційних витрат та 20,22грн. 3% річних (а.с.16-17).

Відповідач проти позову заперечує,
відзив на позов та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при наданні послуг
перевезення позивач вчинив псування та пошкодження товару на суму 519,68рн. На
думку відповідача це є підставою для зменшення оплати за надані послуги на
зазначену суму. Крім того, відповідач вважає, що оскільки договір перевезення
від 10.01.2008р. не містить умов про стягнення штрафу за прострочення платежу,
позивач безпідставно нарахував штрафні санкції.

Дослідивши представлені докази,
перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом
першої інстанції, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
частково, а рішення місцевого суду має бути скасовано частково, виходячи із
наступного.

Частина 1 статті 908 ЦК України
передбачає, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за
договором перевезення.

Відповідно ч.1 ст.909 ЦК України, а
договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Згідно ч.2 та 3 ст.909 ЦК України,
договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Стаття 920 ЦК України пердбачає, що
у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони
несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Як підтверджується матеріалами
справи та не спростовується учасникам продовження, на час розгляду справи в
суді першої інстанції відповідач не повністю розрахувався і його заборгованість
на той час становила 519,68грн.

Зазначену недоплату відповідач
пояснював тим, що позивач виконав договір перевезення неналежним чином і за
результатами прийняття вантажу виявлено пошкодження пляшок соняшникової олії на
загальну суму 519,68грн., що підтверджується актом прийняття продукції від
11.01.2008р. (а.с.31), претензіями №182 від 25.01.2008р. та №12 від
28.01.2008р. (а.с.29-30).

Апеляційний суд не приймає до уваги
зазначене посилання відповідача, оскільки відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 924 ЦК України передбачає,
що перевізник несе відповідальність за псування або пошкодження вантажу, але до
зазначеної відповідальності перевізник може бути притягнутий за результатами
розгляду відповідного позову.

Згідно ч.1 ст.925 ЦК України, до
пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу,
пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом,
транспортними кодексами (статутами).

Віпвідно ч.2 ст.925 ЦК України,
позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його
одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити
претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Як підтверджується матеріалами
справи та не спростовується учасниками провадження, відповідач або одержувач
вантажу із зазначеним позовом до ТОВ Електрокар ЛТД” не зверталися. Таким
чином, у відповідача відсутні правові підстави для недоплати 519,68грн. за
надані позивачем послуги.

Оплата відповідачем вказаної суми
під час розгляду апеляційної скарги не є підставою для зміни рішення місцевого
суду в цій частині, але вказана обставина має бути врахована під час
виконавчого провадження.

Частина 2 статті 625 ЦК України
перебачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Вимога позивача про стягнення
168,97грн. інфляційних витрат та 20,22грн. 3% річних є похідною від вимоги про
стягнення боргу за поставлений товар. Вона підлягає задоволенню, оскільки
відповідач, на якого ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, покладається обов'язок
довести виконання взятого зобов'язання належним чином, вказану обставину не
довів. В цій частині апеляційна скарга є безпідставною.

Апеляційний суд вважає, що позовні
вимоги в частині стягнення з позивача штрафу в розмірі 2479,00грн. не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 та 2 ст.549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Чатина 1 статті 181 Господарського
кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом
обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також
шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду
договорів.

Згідно частин 2 та 3 ст.181 ГК
України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі
якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні
у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і
повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист,
факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Згідно ч.4 ст.181 ГК України, за
наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два
примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Позивач в обґрунтування позову
надав копію заявки-договору від 10.01.2008р. В розділі даного екземпляру
договору „Особливі умови рейсу” міститься додатково вписаний пункт 5, який
передбачає, що у випадку затримки платежу відповідач сплачує позивачу штраф у
розмірі 1 %  від вартості заборгованості
за кожен день прострочки платежу.

Як пояснив позивач судовому
засіданні 20.10.2008р. спірний договір був укладений шляхом направлення
відповідачем позивачу по факсу заявки-договору. Після заповнення договору,
зокрема до розділу „Особливі умови рейсу” позивач додатково вніс до тексту
договору п.5, який передбачає, що у випадку затримки платежу відповідач сплачує
позивачу штраф у розмірі 1 % від вартості заборгованості за кожен день
прострочки платежу, договір по факсу був повернутий відповідачу.

Позивач також підтвердив, що не
отримав письмової згоди відповідача на зазначену редакцію спірного договору,
але вважає, що відсутність заперечень з боку відповідача є свідченням того, що
останній погодився із редакцією договору запропонованого ним та прийняв договір
до виконання.

Судова колегія апеляційного суду
вказане твердження позивача не вважає змістовним. Ні в суді першої інстанції,
ні під час апеляційного провадження, позивач не надав доказів, що при укладенні
спірного договору від 10.01.2008р. відповідач погодився з положенням договору
про застосування штрафу, передбаченого п.5 розділі даного договору „Особливі
умови рейсу”. Зокрема, як пояснив позивач, ним не складався протокол
розбіжностей, складання якого передбачено ч.4 ст.181 ГК України.

Стаття 11 ГПК України, підприємство
чи організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір,
надсилають пропозиції про це другій стороні за договором. Підприємство,
організація, які одержали пропозицію про зміну чи розірвання договору, відповідають
на неї не пізніше 20 днів після одержання пропозиції. Якщо підприємства і
організації не досягли згоди щодо зміни чи розірвання договору, а також у разі
неодержання відповіді в установлений строк з урахуванням поштового обігу,
заінтересована сторона має право передати спір на вирішення господарського
суду.

Як пояснив позивач, він не
скористався своїм правом на звернення до суду для узгодження питання про
внесення змін до спірного договору.

Відповідач, зі своєї сторони
наполягає, що не погоджувався на внесення до договору умови про застосування
штрафу та надав суду свій примірник факсограми зазначеного договору, в якому
п.5 розділу договору „Особливі умови рейсу” відсутній (а.с.28).

Таким чином, оскільки умова про
сплату відповідачем штраф у розмірі 1 % від вартості заборгованості за кожен
день прострочки платежу не була узгоджена сторонами договору в порядку
передбаченому ч.4 ст.181 ГК України та ст.11 ГПК України, судова колегія
вважає, що у договорі від 10.01.2008р. вказана умова відсутня. З огляду на
зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі
2479,00грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.104 ГПК
України невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам справи, є підставою для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду.

Виходячи із наведеного, колегія
суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла
висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 29.05.2008р.
має бути скасоване в частині задоволення позовних вимог в частині нарахування
штрафних санкцій на суму 2479,00 грн.

Судова колегія апеляційного
господарського суду постановляє нове рішення, яким відмовляє в задоволені
позову в частині стягнення штрафу в сумі 2479,00 грн. В решті рішення місцевого
суду слід залишити без змін.

Апеляційна скарга відповідача
підлягає задоволенню частково.

Відповідно ст.ст.44, 49 ГПК
України, державне мито за звернення до апеляційного суду підлягають стягненню
пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.
ст. 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

п о с т а н о
в и в :

1. Апеляційну скаргу підприємця
ОСОБА_1на рішення господарського суду Полтавської області від 29.05.2008р.
задовольнити частково.

2. Постанову господарського суду
Полтавської області від 29.05.2008р. у справі №21/39 скасувати в частині
стягнення штрафу в сумі 2479,00 грн.

3. Прийняти нове рішення по справі,
яким в задоволенні цієї частини позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма „Електрокар ЛТД” відмовити повністю.

4. В іншій частині рішення
господарського суду Полтавської області 29.05.2008р. у справі №21/39 залишити
без змін.

5. Стягнути з підприємця
ОСОБА_1(юридична адреса: АДРЕСА_1; фактична адреса: АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_1в
філії „Полтавське центральне відділення „Промінвестбанку”, МФО 331069, код
НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма „Електрокар
ЛТД” (98213, Автономна Республіка Крим, м. Щеркино, б.101/1, кв.52; 98200, Автономна
Республіка Крим, смт. Леніно, вул. Азовська, 12, р/р 93 в Кримському
РУ „Приватбанк” м. Сімферополь, МФО 384436, код 20721471) 14,53 грн. витрат на
сплату державного мита та 18,85грн. витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

6. Видачу виконавчих документів
доручити господарському суду Полтавської області.

7. Справу №21/39 повернути до
господарського суду Полтавської області.

Постанова набирає чинності з дня її
прийняття.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя:
Шевченко  В. Ю.

Судді:

Тарасенко К. В.

Шкурдова  Л. М.

Дата
відправки  05.11.08