ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 р.

№
2-3190/04(22-3037/2005)

Вищий господарський суд
України у складі колегії  суддів :

головуючого

Овечкіна
В.Е.,

суддів

Чернова
Є.В.,

Цвігун
В.Л.,

за   участю
представників:

позивача

- не
з'явився,

відповідача

- не
з'явився,

розглянувши  у
відкритому  судовому
засіданні   касаційну
скаргу

ОСОБА_1.

на
рішення

від
06.06.2005 апеляційного суду АР Крим

у
справі

№2-3190/04

за  позовом

ОСОБА_1.

до

СП ТОВ
"Озенбаш"

про

визнання
недійсними змін до установчих документів, протоколів засідання правління від
22.05.2001 та від 27.12.2001, відновлення частки  в статутному фонді товариства

та за
зустрічним позовом

СП ТОВ
"Озенбаш"

до

ОСОБА_1.

про

відшкодування
моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Білогірського районного суду АР Крим від 07.12.2004 (суддя Чубабрія В.А.)
первісний позов задоволено -визнано недійсними протоколи засідання правління СП
ТОВ "Озенбаш" №21 від 22.05.2001 та №22 від 27.12.2001, визнано
недійсними зміни, внесені в установчі документи СП ТОВ "Озенбаш" та
затверджені зазначеними протоколами, відновлено частку позивача в статутному
фонді СП ТОВ "Озенбаш" в розмірі 91,6%. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Рішенням
апеляційного суду АР Крим від 06.06.2005 (судді: Яковенко Л.Г., Синельщикова
Є.В., Афендіков С.М.) рішення від 07.12.2004 скасовано, в первісному позові
відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Рішення
мотивоване тими обставинами, що оспорювані рішення про внесення змін до
установчих документів товариства прийнято компетентним вищим органом ТОВ
-зборами учасників товариства без порушення процедури скликання і проведення
зборів учасників, встановленої ст.61 Закону України "Про господарські
товариства".

ОСОБА_1
в поданій касаційній скарзі просить рішення від 06.06.2005 скасувати, первісне
рішення залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.60,61 Закону
України "Про господарські товариства" (далі -Закон), ст.62 чинного на
той час ЦК УРСР та ст.ст.30,216,301 чинного на той час ЦПК УРСР. Зокрема,
скаржник вважає, що відповідачем не було надано жодного документа про належне
повідомленняОСОБА_1. про проведення зборів і про направлення йому порядку
денного в передбачені законом строки, а висновок суду про підтвердження
дотримання правил скликання зборів фактом присутності на зборах представника
позивача є безпідставним та суперечить ст.61 Закону. Окрім того, представник
позивача ОСОБА_2. діяла всупереч інтересам свого довірителя та з порушенням
вимог ст.62 ЦК УРСР, оскільки була одночасно представникомОСОБА_1. та СП ТОВ
"Озенбаш".

Колегія
суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх
юридичної оцінки судом апеляційної інстанції, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення -залишенню без змін.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову та
відмовляючи в первісному позові апеляційний суд виходив з того, що згідно п.4.6
Статут СП ТОВ "Озенбаш" вищим органом підприємства є збори учасників,
в подальшому найменоване "Правління", яке складається з учасників чи
призначених ними представників.

Засідання
правління, що відбулися 22.05.2001р. та 27.12.2001р., є за змістом Статуту СП
ТОВ "Озенбаш" зборами його учасників, а тому оспорювані рішення були
прийняті вищим органом ТОВ -зборами учасників товариства у відповідності зі
ст.59 Закону. ОСОБА_2., як представникОСОБА_1 згідно  нотаріально посвідченої довіреності від
14.03.2000 №2284, з усіма правами, наданими засновнику, була присутня на зборах
22.05.2001р. та 27.12.2001р., про що зазначено в протоколах №№21; 22.

Матеріали
справи не містять доказів того, що виконуючи дорученняОСОБА_1., ОСОБА_2
представляла одночасно інтереси позивача і відповідача в спірних
правовідносинах чи діяла всупереч інтересам довірителя. Позивач про це не
заявив. Довіреність №2284 не була припинена чи анульована станом на день
проведення зборів. Присутність на зборах уповноваженого представника позивача
свідчить про помилковість доводівОСОБА_1. щодо неповідомлення останнього про
час і місце проведення зборів.

Колегія
погоджується з висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно
до ч.1 ст.58 Закону України "Про господарські товариства" вищим
органом ТОВ є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або
призначених ними представників.

Судом
апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки змісту положень
Статуту ТОВ "Озенбаш" встановлено, що засновниками вищим органом
товариства визначено збори учасників з наданням їм скороченої назви
"Правління", чим спростовується безпредметне посилання позивача на
прийняття оспорюваних рішень неправомочним і неуповноваженим органом.

Що
стосується доводів скаржника про те, що представник позивача ОСОБА_2., яка була
присутня на зборах учасників 22.05.2001р. та 27.12.2001р., одночасно була
представником СП ТОВ "Озенбаш" та діяла всупереч інтересам довірителя
(ОСОБА_1.) з порушенням ст.62 ЦК УРСР, то такі доводи не заслуговують на увагу,
оскільки, як правильно зазначив суд, доказів одночасного представництваОСОБА_1.
і СП ТОВ "Озенбаш" матеріали справи не містять та позивачем не
надано. Окрім того, суд встановив відсутність припинення довірителем дії
довіреності від 14.03.2000 №2284, виданої ОСОБА_2., станом на момент прийняття
оспорюваних рішень зборів учасників товариства.

З
матеріалів справи також не вбачається та позивачем не доведено визнання судом
вказаної довіреності недійсною з моменту її видачі, чим спростовуються
передчасні твердження скаржника про порушення представником вимог ст.62 ЦК
УРСР, незаконність його дій та недійсність оспорюваних протоколів.

Водночас
факт присутності уповноваженого представника позивача та його участі у
прийнятті оспорюваних рішень свідчить про необгрунтованість твердження скаржника
про формальне порушення порядку скликання зборів шляхом неповідомлення
особистоОСОБА_1. про час і місце проведення зборів та їх порядок денний.

Колегія
відхиляє інші наявні заперечення скаржника, які зводяться передусім до посилань
на недоведеність обставин повернення (передачі) майна позивачу та до намагань
подати оцінку новим доказам (договір купівлі-продажу), оскільки, по-перше,
згідно імперативних вимог ч.2 ст.111 Господарського процесуального кодексу
України у касаційній скарзі не допускаються посилання на недоведеність обставин
справи, а по-друге, відповідно до ч.2 ст.1117 цього Кодексу касаційна
інстанція не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Зважаючи
на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної
постанови.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
апеляційного суду АР Крим від 06.69.2005 у справі №2-3190/04 залишити без змін,
а касаційну скаргуОСОБА_1.  -без
задоволення.

Головуючий,
суддя
В.Овечкін

Судді:
Є.Чернов

В.Цвігун