ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 2/17-08

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючої (доповідач),

Барицької Т.Л.,

Остапенка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання Першого заступника прокурора Вінницької області на рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.2008 в справі № 2/17-08 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АгроНерухомість" до товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька корпорація "Сільгосптехніка" про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна

за участю представників сторін:

від позивача: Левадської А.В.,

від відповідача: не з’явилися,

від прокуратури: не з’явилися, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач –товариство з обмеженою відповідальністю "АгроНерухомість" у січні 2008 року звернувся до господарського суду Вінницької області з позовною заявою до відповідача –товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька корпорація "Сільгосптехніка" про визнання права власності на об’єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 15а, у складі - літери “А” –адмінбудівля - підвал –591,7 м2; І поверх –639,9 м2; ІІ поверх –641,6 м2; ІІІ поверх –640,4 м2; ІV поверх –641м2; V поверх –641,2 м2; VІ поверх –488,2 м2, всього по літері “А” –загальна площа 4284 м2; літери “Б” –готель - підвал –45,7 м2; І поверх –76,3 м2, всього по літері “Б” –загальна площа 122 м2; літера “В” –гаражі, склади –І поверх – 127,4 м2; ІІ поверх –98 м2, всього по літері “В” –загальна площа 225,4 м2, № 1 - № 2 –ворота; літери “Г” –трансформаторна підстанція ТП-32.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом внесення відповідачем у статутний фонд позивача майна, а також тим, що статтею 19 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” до переліку документів на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, статут та акт прийому-передачі не віднесені.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 28.01.2008 (суддя Мельник П.А.) позов задоволено з підстав правомірності та обґрунтованості позовних вимог; визнано право власності на об’єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 15а, який складається з приміщень: літери “А” –адмінбудівля - підвал –591,7 м2; І поверх –639,9 м2; ІІ поверх –641,6 м2; ІІІ поверх –640,4 м2; ІV поверх –641 м2; V поверх –641,2 м2; VІ поверх –488,2 м2. Всього по літері “А” –загальна площа 4284 м2; літери “Б” –готель - підвал –45,7 м2; І поверх –76,3 м2. Всього по літері “Б” –загальна площа 122 м2; літера “В” –гаражі, склади –І поверх – 127,4 м2; ІІ поверх –98 м2. Всього по літері “В” –загальна площа 225,4 м2; № 1 - № 2 –ворота; літери “Г” –трансформаторна підстанція ТП-32, за товариством з обмеженою відповідальністю “АгроНерухомість”.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, перший заступник прокурора Вінницької області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про його скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційних вимог скаржник посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що об’єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 15а, у складі літери “А” –адмінбудівля - підвал –591,7 м2; І поверх –639,9 м2; ІІ поверх –641,6 м2; ІІІ поверх –640,4 м2; ІV поверх –641 м2; V поверх –641,2 м2; VІ поверх –488,2 м2, всього по літері “А” –загальна площа 4284 м2; літери “Б” –готель - підвал –45,7 м2; І поверх –76,3 м2, всього по літері “Б” –загальна площа 122 м2; літера “В” –гаражі, склади –І поверх – 127,4 м2; ІІ поверх –98 м2, всього по літері “В” –загальна площа 225,4 м2, № 1 - № 2 –ворота; літери “Г” –трансформаторна підстанція ТП-32, належать відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на будівлі та споруди серії САА № 358372, виданого 13.09.2007 виконкомом Вінницької міської ради згідно рішення виконкому Вінницької міської ради № 2128 від 13.09.2007. Передача майна оформлена актом прийому –передачі від 25.12.2007.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України відповідач має право на розпорядження своєю власністю у будь - який спосіб, у тому числі її передачу в якості внеску до статутного фонду господарського товариства.

Відповідач 24.09.2007 прийняв рішення про створення товариства з обмеженою відповідальністю “АгроНерухомість” та про передачу в якості внеску до статутного фонду зазначених об’єктів нерухомого майна. Передача оформлена 25.09.2007 шляхом підписання акту прийому-передачі.

Згідно статті 6 Закону України “Про господарські товариства” 26.09.2007 позивач набув статусу юридичної особи у зв’язку з проведеною у встановленому порядку державною реєстрацією суб’єкта підприємницької діяльності –юридичної особи. Відповідач є єдиним учасником господарського товариства - товариства з обмеженою відповідальністю “АгроНерухомість”.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, не встановив власника спірного майна, оскільки прокурор посилається на те, що на час розгляду справи право власності на спірне майно за відповідачем не було зареєстровано, і належить територіальній громаді Вінницької області на підставі свідоцтва про право власності на будівлі та споруди № 206, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 26.08.2004 згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 519 від 25.03.2004, яке судом не досліджувалось. Тому посилання суду щодо можливості передачі відповідачем спірного майна в якості внеску до статутного фонду позивача є необґрунтованим та суперечить нормам цивільного законодавства. Відтак суду першої інстанції необхідно вирішити питання витребування документів про право власності на спірне майно.

Аналіз наведених доводів в їх сукупності свідчить про неповне з’ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, і про порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставинами обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об’єктивного встановлення обставин справи, прав та обов’язків сторін, і відповідно до вимог чинного законодавства вирішити спір.

Згідно частини 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Першого заступника прокурора Вінницької області задовольнити.

Рішення господарського суду Вінницької області від 28.01.2008 в справі № 2/17-08 скасувати.

Справу передати на новий розгляд в іншому складі суду до господарського суду Вінницької області.

Головуючий, суддя:

Ж. Бернацька

Судді:

Т. Барицька

М. Остапенко