ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 2/259-4544

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Дроботової Т.Б.

розглянувши матеріали  касаційної скарги

Приватного підприємця ОСОБА_1

на постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від 12.02.08

у справі

№2/259-4544

за позовом

Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Тернопільській області

до
Приватного підприємця ОСОБА_1

провиконання
зобов'язання за договором щодо повернення орендованого майна

Представники сторін у судове
засідання не з'явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної
скарги.

Розпорядженням Заступника Голови
Вищого господарського суду України від 29.10.08 №02-12.2/496, у зв'язку з
відпусткою судді Швеця В.О., для розгляду касаційної скарги у цій справі
призначено колегію суддів у складі: Добролюбової Т.В.- головуючого, Гоголь
Т.Г., Дроботової Т.Б.

Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Тернопільській області у листопаді 2007 року заявлений
позов до Приватного підприємця ОСОБА_1 про виселення відповідача  з нежитлового вбудованого приміщення першого
поверху корпусу лікарні, площею 9,63 кв м, розташованого у місті Тернопіль,
вул. І.Франка, 3,  через закінчення
строку дії договору оренди ще 26.08.07. При цьому, позивач посилався на приписи
статей 785 Цивільного кодексу України, статті 23,

Доповідач: Добролюбова Т.В.

пункту 1 статті 27 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна".

Рішенням господарського суду Тернопільської
області від 27.11.07, ухваленим суддею Колубаєвою В.О.,  позовні вимоги задоволено.  Суд дійшов висновку про припинення дії
договору оренди з 27.08.07 та наявність підстав для повернення орендованого
приміщення. При цьому, суд першої інстанції встановив факт неповернення
відповідачем об'єкта оренди. Судове рішення обґрунтоване приписами статей
17,  27 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" .

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Галушко Н.А. -головуючого, Краєвської М.В.,  Орищин Г.В., постановою від від 12.02.08,
перевірене рішення суду першої інстанції скасував через неналежне повідомлення
відповідача про час і місце розгляду позовної заяви.  При цьому, суд прийняв нове рішення про задоволення
позовних вимог з огляду на закінчення строку договору оренди.

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся до Вищого господарського  суду
України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати
та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Скаржник
обґрунтовуючи свої вимоги вказує на порушення судами приписів частини 2 статті
80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в господарському
суді розглядався спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав. Скаржник вважає, що судами порушено положення статей 17,  28 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", статті 764 Цивільного кодексу України. Заявник
зазначає, що листом від 02.08.07 звернувся до позивача з проханням продовжити
термін дії договору оренди, проте, позивач не повідомив про відмову від його
продовження. На думку скаржника, одностороння відмова позивача від договору є
порушенням частини 1 статті 12 Закону України "Про підприємництво",
статті 47 Господарського кодексу України, а обмеження доступу відповідача до
нерухомого та рухомого майна суперечить приписам статей 142, 144 Конституції
України.

Від Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Тернопільській області надійшов лист, в якому
відділення просить розглянути спір за відсутності його представника та
наголошує на тому, що  відповідачем вже
звільнено орендоване приміщення, що вважає підставою для   припинення провадження у справі.

Вищий
Господарський  суд  України
заслухавши  доповідь  судді
Добролюбової Т.В., переглянувши
матеріали справи та доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність  застосування  судами
приписів  чинного   законодавства,  зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування
судами  приписів матеріального і
процесуального законодавства.

Господарськими судами попередніх
інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.11.04
Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській
області -орендодавцем, укладено з
Приватним підприємцем ОСОБА_1- орендарем, договір оренди №111 нерухомого
майна, що належить до державної власності, розташованого у місті Тернопіль,
вул. Франка, 3. Предметом позову у даному випадку є вимога Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області до
Приватного підприємця ОСОБА_1 про виселення відповідача з нежитлового
вбудованого приміщення першого поверху корпусу лікарні. Відповідно до пункту 6
статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, спірне нежитлове
приміщення є державною власністю, тому, відносини, пов'язані з передачею в
оренду спірного  майна регулюються також
Законом України “Про оренду державного та комунального майна”. Відповідно до
приписів статей 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" правовою підставою користування державним майном є договір
оренди.  Статтею 17 вказаного Закону
унормовано, що термін дії договору визначається за погодженням сторін. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору, він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Дана норма кореспондує з приписами статті 764 Цивільного
кодексу України.  Зі змісту вказаних
статей вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути
продовженим на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує орендодавець. Викладені умови містить і пункт
10.6 договору оренди. Судами установлено, що пунктом 10.1 договору сторони
узгодили термін дії договору до 26.10.05. При цьому, строк дії договору
оренди  сторонами продовжувався до
26.08.07.  Судами також установлено,
що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Тернопільській
області листом від 10.07.07 №01-14/3103 повідомило відповідача про
відсутність наміру продовжити дію договору оренди на новий строк. Судами
попередніх інстанцій установлено, що договір оренди припинив свою дію - 27.08.07.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів про
припинення дії договору оренди з 27.08.07 через закінчення строку, на який його
було укладено. Згідно з приписами статті 291 Господарського кодексу України
договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було
укладено. Після припинення договору орендар зобов'язаний звільнити
приміщення. Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального майна" у разі закінчення строку дії
договору та відмови від його продовження орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених в договорі оренди. Статтею
785 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була
одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в
договорі. Наведені вимоги містить і пункт 2.4 договору оренди. Судами
установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач після
закінчення строку дії договору орендоване майно не повернув. Відтак, колегія
суддів визнає обґрунтованим висновок судів
про підставність вимог позивача. Відповідно до частини 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти їх.  Таким чином, доводи викладені в касаційній
скарзі не можуть буди підставою для скасування судових рішень, оскільки не спростовують
встановленого судами.

За таких обставин, колегія суддів
визнає, що постанова апеляційної інстанції відповідає вимогам чинного
законодавства України, тому залишається без змін.

Враховуючи викладене та керуючись  статтями 1115, 1117 ,
1118,  1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 12.02.08 у
справі  №2/259-4544  залишити
без  змін.

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1  залишити без
задоволення.

Головуючий, суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

Т.Дроботова