ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 р.

№
22/141/07-10/173/08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого,
судді суддів

Кота
О.В., Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.

розглянувши
касаційну скаргу

Приватного
підприємства "Рекламно-інформаційний комплекс"

на
рішення господарського суду Запорізької області від 21 квітня 2008 року та
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 11 червня 2008
року

у
справі

№
22/141/07-10/173/08

за
позовом

Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до

Приватного
підприємства "Рекламно-видавничий комплекс "Бердянськ діловий"

про

стягнення
суми

за участю
представників:

позивача: Пенькова О.Ю.;

відповідача: не
з'явилися;

встановив:

Рішенням
господарського суду Запорізької області від 21 квітня 2008 року (суддя
Алейникова Т.Г.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача
606000,24 грн. заборгованості за договором комісії.

Постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 11 червня 2008 року (Зубкова
Т.П., Мойсеєнко Т.В., Хуторной В.М.) рішення місцевого господарського суду
залишено без змін.

Приватне
підприємство "Рекламно-інформаційний комплекс" звернулося до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати
рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, оскільки
судами при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального та
процесуального права та залишити позов без розгляду.

Сторони,
згідно з приписами ст. 1114 ГПК України, були належним чином
повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач
не скористався передбаченим законом правом на участь у розгляді справи
касаційною інстанцією.

Заслухавши
пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення
господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими
судами встановлено, що 5 січня 2004 року між Приватним підприємством
"Рекламно-видавничий комплекс "Бердянськ діловий" (Комітент) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. (Комісіонер) було укладено договір №
40/04, відповідно до умов якого Комісіонер зобов'язався за дорученням
Комітента, за винагороду, надати послуги з укладання одного або декількох договорів
за рахунок Комітента від свого імені з придбання товару.

Згідно
п. 1.1 Договору асортимент, максимально допустимі ціни, обсяги придбаного
товару, загальна сума оговорюється сторонами в Додатки, який є невід'ємною
частиною Договору.

Відповідно
до п. 1.3. Договору Комітент зобов'язався прийняти від Комісіонера виконання та
оплатити послуги Комісіонера, а також відшкодувати його витрати, понесені у
зв'язку з виконанням вказаного доручення.

Пунктом
2.2 Договору передбачено, що Комісіонер самостійно проводить розрахунки за
укладеними договорами з третіми особами, які потім компенсуються Комітентом при
пред'явленні документів, які підтверджують понесені витрати.

Згідно
п. 2.1 Договору за комісійні послуги, надані Комісіонером за даним Договором,
Комітент після укладення в його інтересах та у відповідності до Договору та
вказівок Комітента угод, виплачує йому винагороду, розмір якої складає 0,5 %
від суми придбаного товару. Виплата винагороди та компенсація витрат, понесених
Комісіонером на придбання товару, проводиться Комітентом протягом 10
календарних днів з моменту прийняття звіту Комісіонера, шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий рахунок Комісіонера  п. 2.3 Договору).

Судами
встановлено, що на виконання умов Договору позивач придбав у третіх осіб і
передав відповідачу за накладними товар на загальну суму   602985,31 грн. 6 жовтня 2006 року позивач
направив відповідачу звіт Комісіонера від 1 жовтня 2006 року, який отриманий 9
жовтня 2006 року. Відповідач звіт Комісіонера не підписав, в установлені законом
та Договором строки зауважень до звіту не надав.

Відповідно
до ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату
вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно
ст. 1023 ЦК України Комітент зобов'язаний: прийняти від комісіонера все належно
виконане за договором комісії; оглянути майно, придбане для нього комісіонером,
і негайно повідомити комісіонера про виявлені у цьому майні недоліки.

Відповідно
до ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента
комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за
договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен
повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо
такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Господарськими
судами встановлено факт прийняття відповідачем товару та направлення
відповідачу звіту комісіонера, який тим отримано.

Відповідно
до п. 3.3 Договору Комітент зобов'язаний, зокрема, прийняти результати
укладеної угоди, якщо її умови не суперечать даному Договору, прийнявши
(підписавши) звіт Комісіонера в 5-денний строк з моменту його надання. У
випадку не підписання (неприйняття) Комітентом звіту Комісіонера в обумовлений
строк без пред'явлення зауважень та претензій по суті виконаного доручення,
звіт вважається прийнятим. Безпідставне неприйняття (не підписання) звіту
Комісіонера не звільняє Комітента від сплати комісійної винагороди та
компенсації (відшкодування) витрат, понесених Комісіонером.

Згідно
ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею
629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач,
всупереч умов Договору та вимог закону, свої зобов'язання щодо сплати
комісійної винагороди та відшкодування понесених позивачем, як Комісіонером,
витрат не виконав, грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача не
перерахував.

Матеріали
справи свідчать про те, що господарськими судами в порядку ст. 43 ГПК України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і
вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно
до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду
касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна
скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та
постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

Твердження
скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами норм
законодавства при прийнятті рішення і постанови не знайшли свого підтвердження,
в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих
судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення
господарського суду Запорізької області від 21 квітня 2008 року та постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 11 червня          2008 року у справі №
22/141/07-10/173/08 залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного
підприємства "Рекламно-інформаційний комплекс"-без задоволення.

Головуючий
суддя
О. Кот

судді:
С. Владимиренко

С. Шевчук