ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2008 р.

№
10/198-пд

Вищий
господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого
судді

Овечкіна
В.Е.,

суддів

Чернова
Є.В.,

Цвігун
В.Л.,

розглянув
касаційні скарги

Управління
міського майна  Маріупольської міської
ради , СПД ОСОБА_1, СПД ОСОБА_2, СПД ОСОБА_3.

на
постанову

від
09.06.08 Донецького апеляційного господарського суду

у
справі

№ 10/198
пд господарського суду Донецької області

за
позовом

Прокурора
Орджонікідзевського району м.Маріуполя в інт. держави в особі Управління
міського майна Маріупольської міської ради

до

1.РВ
ФДМУ  по Донецькій області  2.ТзОВ "Оріль"

за
участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:                                1.СПД
ОСОБА_3   2.СПД ОСОБА_2                                 3.СПД
ОСОБА_1

про

визнання
недійсною частини договору купівлі-продажу №1354 від 21.12.1995

у справі взяли участь
представники

від Генеральною
Прокуратури України :

позивача:

відповідачів:

1.РВ ФДМУ  по Донецькій області

2.ТзОВ "Оріль":
Шкіря

3-іх осіб:

1.СПД ОСОБА_3:ОСОБА_2

2.СПД ОСОБА_2  :ОСОБА_2

3.СПД ОСОБА_1 :ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Постановою
Вищого господарського суду України від 24 липня 2007 року справа була
направлена на новий розгляд.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 30.04.2008 позовні вимоги задоволено:
договір купівлі-продажу № 1354 від 21.12.1995 визнаний частково недійсним.
Рішення мотивоване тим, що предмет договору не відповідає умовам приватизації,
внаслідок чого були продані нежилі приміщення, в яких ТОВ "Оріль"
ніколи не знаходилося та право на викуп яких не мало (судді О. Радіонова, Л.
Подколзіна, Р. Новікова).

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 09.06.2008 рішення місцевого
суду скасовано і в позові прокурору відмовлено. В постанові зазначено, що
арифметична помилка у підрахунках загальної площі не є підставою для
визнання  угоди частково недійсною, а є
підставою для внесення змін в договір. На момент звернення прокурора з позовом
спірні приміщення вже не мали статусу бомбосховища. У справі                № 12/671пд від 14.11.2002
встановлено, що на момент проведення оцінки підвальних приміщень для продажу в
1995 році ці приміщення були вільними.
Висновок місцевого суду про те, що предмет договору не відповідає умовам
приватизації, не відповідає обставинам справи та фактам вже встановленим
рішеннями судів по іншим справам (судді: Н. Величко,                 І. Алєєва, А. М'ясищев).

До  касаційної інстанції надійшли 4 скарги. Управління міського майна
Маріупольської міської ради та підприємці ОСОБА_2 ., ОСОБА_1. та ОСОБА_3 .
просять скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення
місцевого суду. Вважають, що постанова винесена з порушенням вимог п.5 Указу
Президента України "О мерах по ускорению малой приватизации в Украине
"  від 30.12.1994. ТОВ
"Оріль" були продані нежилі приміщення, в яких воно ніколи не
знаходилось і не мало права на їх викуп. Постанова апеляційної інстанції не
відповідає п.2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного
житлового фонду" від 19.06.1992               № 2482-ХІІ де вказано, що
допоміжні приміщення (комори, сараї та інше) передаються у власність
квартиронаймачів і окремо приватизації не підлягають.  В предмет оскаржуваного договору незаконно
була включена площа 74,1 кв.м., зокрема, № 13 - 48,62 кв.м.  -сараї мешканців будинку.

Апеляційним
судом не застосована ст. 35 Господарського процесуального кодексу України
відносно фактів, встановлених в рішенні суду № 1/221пд від 13.05.2002, де
приймали участь ті ж самі сторони. В рішення суду вказано, що ТОВ
"Оріль" не довів свого права на приміщення № 16 площею 70 кв.м. (том
1, арк. 86) і що в договір № 1354 увійшла частина підвалу № 16 площею 15,59
кв.м. (коридор та сходова клітка бомбосховища), які Товариство ніколи не
займало. При розгляді справи № 12/671 від 14.11.2002 встановлено, РВ ФДМУ в
Донецькій області на виконання договору № 1354 не передавав товариству
приміщення № 16. Акт приймання-передачі приміщення № 16 в будь-який площі
відсутній.

Об'єктом
приватизації в порядку, передбаченому Указом Президента могли бути лише
приміщення, в яких розташовувався об'єкт малої приватизації: на першому
поверсі літ. 12. пл. 177,04 кв.м., в підвалі літ. 14, 15 загальною площею
137,13 кв.м., разом 314,17 кв.м. (том 4, арк. 14-21).

Рішення
по справам № 2/4-25пд та № 12/671пд не підпадають під вимоги ст. 35
Господарського процесуального кодексу України, оскільки приймалося без участі
осіб, що є сторонами у справі № 10/198пд. Крім цього, в рішенні суду по справі
№ 12/671пд відсутні дані щодо площі приміщення № 16, яке підлягало передачі на
виконання умов договору (чи 15,59 кв.м.,              чи 85,9 кв.м.).

Постанова
апеляційної інстанції винесена по не об'єктивно оціненим матеріалам справи з
порушенням вимог нормативних актів, що регулюють малу приватизацію та
приватизацію державного житлового фонду.

Ознайомившись
з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими
інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин,
дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційні скарги не підлягають задоволенню
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не
має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом
першої інстанції було встановлено наступне.

21.12.1995р.
між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Донецькій
Області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оріль" м.
Маріуполь укладено договір купівлі-продажу приміщення № 1354 (далі - договір),
згідно якого продавець (відповідач 1) передав у власність покупця (відповідач
2) приміщення загальною площею 388,27 кв. м, що знаходяться на першому поверсі
та у підвальному приміщенні триповерхового житлового будинку АДРЕСА_1

Предмет
угоди не конкретизовано. Проте, у п.1.2 договору сторони дійшли згоди про те,
що право власності на приміщення переходить до покупця з моменту підписання
акта приймання - передачі. При цьому, сторони також визначили, що
характеристика приміщення надається у технічному паспорті, який видається Бюро
технічної інвентаризації.

Стосовно
площі першого поверху приміщення, яка складає 177,04 кв. м між сторонами спору
не виникало.

Згідно
даних МКП "Маріупольське бюро технічної інвентаризації", які
містяться в матеріалах справи та інвентарної справи № 29018 від 17.03.1959р. на
житловий будинок № 21/46 по   вул.
Пашковського, зміни в поверхові плани підвалу будинку та плану першого поверху
будинку до січня 1998р. не вносились.

Станом
на 1995р. площа приміщень підвалу житлового будинку складала:

№ 1
сходова клітка-4,5 кв.м;

№
13-1 - сараї та коридор - 44.12 кв.м

№ П -
сходова клітка - 3,58 кв.м.;

№
14-1 - склад - 20,09 кв.м.;

№
14-2 - склад - 22, 13 кв.м;

№
14-3 - коридор - 17,4 кв.м;

№
14-4 - склад 13,76 кв.м.;

№
14-5 - склад - 15,12 кв.м.;

№
14-6 - коридор - 4. 32 кв.м.;

№
14-7- склад - 17.0 кв. м.:

№
14-8-склад - 13,84 кв.м.:

№
15-1 - сарай   9.89 кв.м:

№
III- сходова клітка - 3,16 кв.м; № 16-1 - сарай - 7,45 кв.м; № 16-2 - сарай -
4, 98 кв.м Разом по всьому підвалу 201, 34 кв. м , що складає різницю 9,89 кв.
м від 211. 23 кв. м

З
висновків будівельно-технічної експертизи від 18.10.2004р. встановлено, що державне
підприємство "Магазин "Ноктюрн" площею 177,04 кв. м могло
використовувати підвал загальною пл. 137,13 кв. м.

Відповідно
до того ж висновку експертизи, загальна площа підвалу з урахуванням помилки,
припущеної у підрахуванні площі підвального приміщення, складає 201,34 кв. м.

Тобто,
крім центральної частини підвалу площею 137,13 кв. м, що розташована під першим
поверхом магазину та має з нього окремий вхід, на час приватизації об'єкта
помилково було інвентаризовано лівий блок підвалу площею 15,59 кв. м - частина
бомбосховища (літ 16-1,16-2 літ 11), які не могли бути включені до об'єктів
приватизації та правий блок площею 48,62 кв. м - сараї мешканців будинку ( літ
№13).

Договором
купівлі-продажу № 1354 від 21.12.1995р., а саме п.3.2 встановлено, що передача
об'єкта підтверджується актом прийому-передачі, підписаним сторонами.

05.02.1996р.
між сторонами договору був підписаний акт прийому-передачі (т.3 ас 150). яким
сторони підтвердили передачу приміщення вартістю 12 605 010 тис. крб., факт
сплати за це приміщення грошових коштів та те. що передача майна проводилася
відповідно до договору купівлі-продажу № 1354 від 21.12.1995р.. який був
засвідчений нотаріально 27.12.1995р. державним нотаріусом та зареєстрований
виконкомом міської ради народних депутатів
м. Маріуполя 29.12.1995р. № 287.

В той
же час. в даному акті відсутнє посилання як на адресу приміщення, так і на його
площу, а також посилання на те, які саме приміщення передаються за цим
договором.

Згідно
експлікації внутрішніх площ до плану будівлі "А-підвал" по вул.
Пашковського, 21/46 ( т. 1 а. с. 115), сума площ, вказаних у літ. 13, літ 14,
літ 15, літ 16 складає 201. 34 кв. м ( за інвентаризаційною справою                   № 29018 спірного будинку (
т. 8 а. с. 10).

У
експлікації БТІ при розрахунку загальної площі підвалу допущена помилка на 9,89
кв. м Фактично площа придбаного підвального приміщення складає 201,34 кв. м,
однак експерт оцінив, згідно експлікації до техпаспорту - 211,23 кв. м.

Частина
технічного підвалу була відведена сараями мешканців житлового будинку і
відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" не відносилась до об'єктів оренди, які підлягають передачі за
Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" від
19.06.1992р. № 2482-ХП, не могла бути об'єктом приватизації.

Відповідачем
1 РВ ФДМУ в Донецькій області не доведено суду факту того, що за договором купівлі-продажу
№ 1354 від 21.12.1995р. він брав на себе зобов'язання продаж та передати ТОВ
"Оріль" саме сараї мешканців будинку.

Необґрунтованість
включення до предмету договору площі приміщення № 13 (сараї мешканців)
підтверджена призначенням вказаного приміщення та прямою забороною на
відчуження сараїв мешканців, що передбачено у Законі України "Про
приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992р. № 2482-ХП

Отже,
з огляду на викладене, суд вважає, що до оцінки помилково була включена саме
ізольована вільна площа 48,62 кв. м (літ 13 та сходова клітина
(інвентаризаційна справа № 29018 спірного будинку), яка в подальшому була
включена до спірного договору.

На
дату укладення договору № 1354 від 21.12.1995р. в предмет угоди також увійшла
частина підвалу літ 16 пл. 15.59 кв. м. яка не могла бути предметом договору,
оскільки ТОВ "Оріль" у цьому приміщенні ніколи не знаходилося.

Між
тим ТОВ "Оріль" не довело суду, що на момент покупки воно було
розташовано у підвалі ліг. 16 пл. 15.59 кв. м.

Рішенням
Господарського суду Донецької області по справі                № 1/221 пд від 13.05.2002р. за
позовом ТОВ "Оріль" до Міського управління комунального майна м.
Маріуполя, приватних підприємців ОСОБА_3. та ОСОБА_4 . та Донецького
регіонального відділення фонду державного майна в Україні про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу № 70 від 15.10.1999р., № 2238 від
19.10.1999р. нежитлового приміщення, розташованого уАДРЕСА_1. визнано недійсним
договір купівлі-продажу  № 70 від
15.10.1999р., укладений Управлінням міського майна  м. Маріуполя та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_3 . в частині продажу нежитлового приміщення 15.54 кв. м,
розташованого вАДРЕСА_1. В іншій частині позову щодо підвального приміщення пл.
70,31 кв. м відмовлено, оскільки позивач не доказав існування у нього права
власності на ці приміщення. Дане рішення набрало чинності.

Між
тим, вказане рішення не підпадає під вимоги ст. 35 ГПК України тому, що в ньому
не конкретизовано, в частині яких саме приміщень підвалу було визнано недійсним
договір купівлі-продажу № 70 від 15.10.1999р., оскільки за висновком
експертизи, проведеної по цій справі, загальна площа усього підвалу, а це (
приміщення 1, 13-1, П, 14-1, 14-2, 14-3, 14-4, 14-5, 14-6, 14-7, 14-8, 15-1, Ш,
16-1, 16-2, 16-3, 16-4, 16-5, 16-6) жилого будинку АДРЕСА_1склала 271,65 кв. м.

Необґрунтованість
включення до предмету договору № 1354 від 21.12.1995р. приміщення № 16 пл.
15.59 кв. м підтверджується, крім того, матеріалами приватизаційної справи,
наданої РВ ФДМУ, згідно якої за планом підвалу та експлікації на нього,
приміщення № 16 складалося зі сходової клітки, приміщення № 16-1, № 16-2 заг.
пл. 15,50 кв. м.

При
приватизації підвальних приміщень по вул. Пашковського, 21, ТОВ
"Оріль" було помилково включені у поверховий план МКП "Маріупольське
бюро технічної інвентаризації" сховища ГО 5 класу              № 18159 пл. 15,59 кв.м. без
узгодження зі штабом ГО та по ЧС Орджонікідзевського району м. Маріуполя.

Як
вбачається з листа № 1 від 28.01.2003р. цього органу ГО, сховища класу № 18159
знаходилося у відомчому житловому будинку комбінату "Азовсталь" на
балансі у ЖКХ "Азовсталь" до 19.12.1997р..тобто до передачі відомчих
будинків до комунальної власності. До 26.11.1998р. це сховище рахувалося як
об'єкт цивільної оборони та до 26.11.1998р. штабом цивільної оборони району
згоди на передачу в оренду приміщень сховища нікому не видавалось , ані магазин
"Ноктюрн" ані ТОВ "Оріль" приміщеннями сховища не
користувалися, у тому числі і коридором зі сходовою кліткою.

Таким
чином, приміщення № 16 ТОВ "Оріль" за актом прийому-передачі
відповідно до п.3.2 договору не передавалось, що свідчить про те, що право
власності на дане приміщення у відповідача 2 ніколи не виникало.

Заперечення
відповідача 2 ТОВ "Оріль" з цього приводу спростовуються висновком будівельно-технічної
експертизи № 4578/22 від 18.10.2004р., де встановлено, що лівий блок підвалу
житлового будинку займали приміщення бомбосховища та не могли використовуватись
магазином під складські приміщення літ 16-1. 16-2 літ Ш - приміщення входу до сховища,
які є його невід"ємною конструктивною частиною.

Предметом
спору є також збільшення предмету угоди стосовно площі розміром 9.89 кв. м
внаслідок арифметичної помилки, допущеної в експлікації по підвалу будинку, яка
спричинила завищення внутрішньої загальної площі підвалу та, відповідно
необгрунтоване включення до звіту про експертну оцінку вартості приміщення та а
оцінки вартості інвентарного об'єкта від 18.12.1995р.. і як наслідок, до
предмету спірного договору.

Використання
технічного паспорту з наявною в експлікації помилкою підтверджується листами та
поясненнями МКП "Маріупольське бюро технічної інвентаризації, а також
наявним у матеріалах справи висновком будівельно-технічної експертизи  № 4578/22 від 18.10.2004р.

Отже,
на підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що внаслідок порушення
порядку та умов приватизації шляхом викупу, передбаченого діючим Указом
Президента України, Регіональним відділенням Фонду державного майна України в
Донецькій області за договором купівлі-продажу № 1354 від 21.12.1995р.
незаконно здійснено відчуження 74,1 кв. м нежитлової площі підвалу літер А                                          (за
інвентаризаційною справою № 29018) (т.8 а.с. 10) житлового будинку АДРЕСА_1в м.
Маріуполі, порушено право комунальної власності на зазначену площу
Маріупольської міської ради. При передачі житлового будинку в комунальну
власність саме у територіальної громади м. Маріуполя в силу закону виникло
право власності на вказане приміщення.

Таким
чином, з урахуванням площі першого поверху 177,04 кв. м. площа, яка фактично
могла бути приватизована відповідачем ТОВ "Оріль складає 314,17 кв. м.

Рішення
Господарського суду Донецької області від 14.11.2002р. по справі № 12/671 пд за
позовом ТОВ "Оріль" до РВ ФДМУ в Донецькій області про спонукання
виконати договір купівлі-продажу   № 1354
від 21.12.1995р., яке не було оскаржено та набрало чинності не має відношення
до даної справи та не підпадає під вимоги ст. 35 ГПК України, оскільки ця
справа була розглянута за позовом ТОВ "Оріль" до РВ ФДМУ в Донецькій
області без участі тих осіб, що є сторонами у даній справі.

Спір
по справі № 35/469пд стосується позову ТОВ "Оріль" про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу та договору дарування, укладених відносно
приміщення № 16.

Постановою
ВГСУ від 07.11.2006р. рішення по справі                          № 35/469пд від
01.06.2006р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від
15.08.2006р. по справі № 35/469пд від 01.06.2006р. були скасовані та справу
направлено на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Ухвалою
суду від 05.12.2007р. провадження у справі № 35/469пд зупинено до вирішення
даної справи.

Натомість
суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Суд
першої інстанції, оцінюючи рішення господарського суду Донецької області від
13.05.2002 у справі № 1/221пд, рішення господарського суду Донецької області
від 14.11.2002 у справі  № 12/671пд,
рішення господарського суду Донецької області від 13.08.1997 у справі №
2/4-25пд, рішення господарського суду Донецької області від 01.06.2006 у справі
№ 35/469пд, щодо встановлення обставин, які звільнені від доказування і які
мають значення для розгляду даної справи,
прийшов до помилкового висновку, що ці рішення не стосуються  даної
справи пославшись на ч.2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу
України.

Як
встановлено судовою колегією при дослідженні цих рішень, рішення у справі №
1/221пд, у справі № 12/671пд, у справі № 2/4-25пд, стосуються приміщення, яке
було продано за договором № І 1354, який є предметом даної справи, сторонами у
цих справах виступали у справі № 2/4-25пд позивач Прокурор м. Маріуполя в
інтересах Донецького регіонального відділення ФДМУ та ТОВ "Оріль"
предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1354, у справі   № 1/221 позивач ТОВ "Оріль" до
відповідачів Міського управління майна м. Маріуполя, приватний підприємець
ОСОБА_3 ., приватний підприємець ОСОБА_4. Донецьке регіональне відділення фонду
держмайна предметом позову є захист права власності на приміщення, у справі №
12/671 від 14.11.2002 позивач ТОВ "Оріль" відповідач  РВ ФДМУ предметом позову є належне виконання
умов договору купівлі-продажу № 1354, всі перелічені позивачі та відповідачі за
виключенням Прокурора м. Маріуполя є учасниками цього процесу, тому обставини
встановлені зазначеними  рішеннями суду
повинні були враховані судом першої інстанції, як такі, що не підлягають
доведенню.

Апеляційний
суд дійшов висновку, що спірна угода не порушує право комунальної власності на
спірну нежитлову площу, оскільки остання в комунальну власність не
передавалась.

Рішенням
арбітражного суду Донецької області від 13.08.1997 по справі № 2/4-25пд (т.1,
арк. 74-76) встановлено, що житловий будинок                   АДРЕСА_1 в м. Маріуполі з
вбудованими нежилими приміщеннями належав до загальнодержавної власності і
обліковувався на балансі ЖКГ комбінату "Азовсталь".

Донецьке
РВ ФДМУ, яке від імені держави вправі було відчужувати об'єкти
загальнодержавної власності видало наказ № 6105 від 10.11.1995, яким дозволило
викуп приміщень відповідно Указу Президента України № 827/94 від 30.12.1994
"Про заходи щодо прискорення процесу малої приватизації" і в тому
числі ТОВ "Оріль" спірного приміщення. Наказ РВ ФДМУ по Донецькій
області зацікавленими особами не оскаржувався. На підставі договору № 1354
по акту від 05.02.2006 ТОВ "Оріль" отримало у власність спірне нежиле
приміщення і повністю за нього розрахувалося.

06.02.1996
РВ ФДМУ по Донецькій області пропонувало ЖКГ "Азовсталь" зняти з
балансу продане приміщення та передати його новому власнику. Твердження
прокуратури, що предмет спірного договору № 1354 від 21.12.1995 не відповідає
умовам приватизації спростовуються обставинами справи та фактами, встановленими
по інших справам. На  момент звернення
прокурора з позовом спірні приміщення вже не мали статусу бомбосховища.
Рішенням у справі № 12/671пд від 14.11.2002 встановлено, що на момент
проведення оцінки підвальних приміщень для продажу у 1995 р. ці приміщення були
вільними.

Апеляційний
суд дійшов висновку, що з 5.02.1996  на
приміщення загальною площею 388,27 кв.м. право власності перейшло до ТОВ
"Оріль" та припинилося право загальнодержавної власності. Ця площа по
акту приймання-передачі основних фондів від 19.12.1997 від комбінату
"Азовсталь" до АП "Азовжитлосервіс" не передавалась. Згідно
Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного
житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в
оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого
постановою КМУ від 6.11.1995 № 891, у акті прийому-передачі відомчого жилого
фонду в комунальну власність передбачена передача окремим рядком підвальних
приміщень та інших нежитлових приміщень з посиланням на кількість квадратних
метрів кожного з них.

В
акті передачі житлового фонду в комунальну власність від 19.12.1997 (т.2, арк.
96) такі відомості щодо підвальних приміщень відсутні.

Встановивши
зазначені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у
позивача по справі відсутні майнові права на спірне нежиле приміщення площею
388,27 кв.м.

Зважаючи
на обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, та межі перегляду
судових рішень в касаційній інстанції, щодо відсутності можливості додатково
перевіряти докази і з'ясовувати обставини справи, х колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно
ст.2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує
справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів;
прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в
інтересах держави.

В
даному випадку Управління міського майна, в інтересах якого прокурор подав
позов, вважає, що РВ ФДМ в Донецькій області незаконно розпорядився майном, що
перебувало у комунальній власності.

Встановлено,
що житловий будинок з вбудованими нежилими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1
належав до загальнодержавної власності (справа № 2/4-25пд від 13.08.2007) ВАТ
"Металургійний комбінат "Азовсталь" на виконання рішення
виконкому Маріупольської міської ради № 289/3 від 19.11.1997 передав відомчий
житловий фонд Об'єднанню підприємств житлово-комунального господарства, як
встановлено судом, по акту від 19.12.1997. Тобто,  до 19.12.1997 спірні приміщення
відносились до загальнодержавної власності. Судом встановлено, що позивач не
довів  взагалі, що йому були передані
підвальні приміщення, відносно яких виник спір.

Відповідно
до Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого
постановою Верховної Ради України № 2558-ХІІ від 7 липня 1992 р., ФДМУ є
державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації
державного майна. До його завдань відноситься здійснення прав розпорядження
майном державних підприємств у процесі їх приватизації; фонд продає майно, що
перебуває у загальнодержавній власності у процесі його приватизації. Фонд має
право видавати в межах своєї компетенції
нормативні документи, обов'язкові для виконання органами державної
виконавчої влади, іншими юридичними особами (накази Фонду).

Здійснюючи
свої вищезазначені повноваження, РВ ФДМУ, як встановлено апеляційною
інстанцією, видавав накази: № 6105 від 10.11.1995 про продаж приміщень по
Донецькій області; № 7165 від 18.12.1995 "Про затвердження акту
оцінки…", № 7201 від 19.12.1995 "Про заключення договору
купівлі-продажу приміщень, орендуємих ТОВ "Оріль" та інші.

В
матеріалах справи відсутні докази, що зацікавлені особи оскаржували в
установленому порядку нормативні документи РВ ФДМУ (накази).

Висновок
суду апеляційної інстанції про те, що на момент укладання спірного договору
купівлі-продажу приміщень № 1354 від 21.12.1995 останні не відносились до
комунальної власності міста відповідає встановленим обставинам та дослідженим
доказам. Суд обгрунтовано зазначив, що права Управління міського майна відповідачі
не порушили.

З
огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи касаційних скарг
необгрунтованими. Якщо спірні приміщення належали квартиронаймачам -мешканцям
будинку, то вони не позбавлені права оскаржити дії та нормативні документи РВ
ФДМУ, на підставі яких укладався договір купівлі-продажу № 1354 від 21.12.1995,
в окремому позовному провадженні в порядку, передбаченому діючим
законодавством.

Колегія
суддів дійшла висновку, що справа розглянута судом апеляційної інстанції
відповідно до встановлених обставин з правильним застосуванням норм
матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Підстави для
скасування постанови апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні
скарги Управління міського майна Маріупольської міської ради та підприємців
ОСОБА_2 .,  ОСОБА_1 ., ОСОБА_3 . залишити
без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від
09.06.2008 у справі № 10/198пд -без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун