ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 р.

№ 15-23/234-05-7281

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Подоляк О.А.

суддів:

Барицької Т.Л.

Козир Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Української аграрної біржі

на постанову

та

на рішення

Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2008

(судді: Бойко Л.І., Величко Т.А., Разюк Г.П.)

господарського суду Одеської області від 18.04.2008

(суддя Петров В.С.)

у справі

№ 15-23/234-05-7281

за позовом

Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси

до

треті особи

1. Приватного підприємства "Югторг-М"

2. Української аграрної біржі

1. Відкрите акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"

2. Міністерство фінансів України

3. Головне управління державного казначейства України в Одеській області

про

стягнення заборгованості в розмірі 2 395 442, 21 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача –Каравайцева О.В. (дов. від 13.02.2008 №7246/н/10-117);

Султанов Т.З. (дов. від 13.11.2008 №58074/с/10117);

- відповідача 1 –Федоровська І.О. (дов. від 04.11.2008 б/н);

- відповідача 2 –Гладишка Ю.П. (дов. 19.11.2008 №07032.05/127);

- третьої особи 1 –Яворський С.М. (дов. від 19.06.2008 №010-01/3510);

- третьої особи 2 –Пивоваров А.А. (дов. від 02.06.2008 №31-28020-02-2/13);

- третьої особи 3 –не з'явився;

Згідно з розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 18.11.2008 №02-12/503 розгляд справи № 15-23/234-05-7281 здійснюється у наступному складі суддів Вищого господарського суду України: головуючий суддя –Подоляк О.А., судді: Барицька Т.Л., Козир Т.П.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.11.2008 розгляд справи відкладався на підставі ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.04.2008 у справі №15-23/234-05-7281, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2008, позов Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси (надалі позивач) до Приватного підприємства "Югторг-М" (надалі відповідач 1) та Української аграрної біржі (надалі відповідач 2), треті особи: Відкрите акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі третя особа 1), Міністерство фінансів України (надалі третя особа 2), Головне управління державного казначейства України в Одеській області (надалі третя особа 3) задоволено.

За рішенням з відповідача 1 підлягає стягненню основний борг у розмірі 1 764 269,82 грн.; відсотки у розмірі 53 906,93 грн.; пеня за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 577 265,46 грн.; держмито у розмірі 23 954,42 грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн.

Відповідач 2, не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення судів попередніх судових інстанцій скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Підстави касаційної скарги обґрунтовуються наступними доводами: судами попередніх судових інстанцій порушено вимоги ст.ст. 174, 193 ГК України, що визначають підстави виникнення зобов'язань, оскільки на дату направлення Мінфіном України листа від 21.08.2004 №1-05120-11-10/15415, з вимогою про сплату заборгованості, самої заборгованості де-юре не існувало. Судами попередніх судових інстанцій порушено: ч. 4 ст. 559 ЦК України (пропущений шестимісячний строк); ст. ст. 33, 43 ГПК України, оскільки залишилось не дослідженим питання наявності витрат держави; положення постанови КМ України від 17.07.2003 №1070, згідно з якими сума заборгованості визначається Мінфіном України на підставі інформації банку-агента та Держказначейста України; суди не дослідили відповідність доказів, якими позивач обґрунтовує своє право на звернення до суду з даним позовом, та не з'ясували наявності у позивача господарсько-процесуальної правоздатності; судами проігнорована постанова КМ України від 02.04.2008 №299, якою внесені зміни до постанови КМ України від 15.03.2006 №315, якою встановлюється порядок продажу права вимоги погашення простроченої понад три роки заборгованості перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії. Згідно з вказаною постановою між Мінфіном України та ПП "Югторг-М" 10.07.2008 було укладено договір про оформлення векселів, а 15.07.2008 підписаний акт приймання-передачі векселів на суму 160 035,00 грн. доларів США. Крім того, судами порушено ст. 99 Конституції України, згідно з якою грошовою одиницею є гривня, ст. 524 ЦК України, п. 3.3. ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та перекази коштів в Україні.

19.11.2008 до суду касаційної інстанції від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення до касаційної скарги, в яких відповідач 2 вказує на те, що укладення договору та передання ним Мінфіну України простих векселів відбулося до прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови, однак судом апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 43 ГПК України, не був досліджений, наданий відповідачем 2 договір про оформлення простих векселів.

Від відповідача 1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач 1 підтримує вимоги касаційної скарги та просить її задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати.

Від позивача та третьої особи 2 у справі надійшли відзиви на касаційну скаргу відповідача 2, в яких як позивач, так і третя особа 2 заперечують проти доводів касаційної скарги, просять оскаржувані судові рішення залишити без змін, вимоги касаційної скарги –без задоволення.

Усі учасники судового процесу належним чином повідомлялися про час та місце проведення судового засідання згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 № 75.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами першої та апеляційної інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарський суд першої інстанцій встановив наступні обставини:

- 19.08.1996 між Кабінетом Міністрів України, представленим Міністерством фінансів України, та Державним експортно-імпортним банком України укладена агентська угода, згідно з якою Кабінет Міністрів України доручає, а Державний експортно-імпортний банк України приймає на себе обов'язки виконувати агентські (посередницькі) функції по залученню зовнішніх кредитів (іноземних кредитів (кредитних ліній), що залучаються та/або обслуговуються Державним експортно-імпортним банком України згідно з відповідним рішенням Кабінету Міністрів України та наданню позичальникам внутрішніх кредитів (тобто кредитів, які надаються Державним експортно-імпортним банком України від імені Кабінету Міністрів України за рахунок зовнішніх кредитів українським юридичним особам-позичальникам з метою реалізації кредитних проектів згідно з відповідним рішенням Кабінету Міністрів України), повернення яких іноземним кредиторам гарантовано Кабінетом Міністрів України;

- п. 2.2. угоди передбачено, що Кабінет Міністрів України доручає, а Міністерство фінансів України приймає на себе обов'язок по забезпеченню коштами гарантійних зобов'язань Кабінету Міністрів України перед іноземними кредиторами щодо виконання Державним експортно-імпортним банком України зобов'язань, які випливають з угод про надання зовнішніх кредитів;

- 23.07.1997 між Українською аграрною біржею (позичальник за угодою) та банківською корпорацією Сосьєте Женераль, яка діє через відділення в Нью-Йорку, як організатором та як кредитором, була укладена угода, згідно з якою Державний експортно-імпортний банк України, Національне агентство України по реконструкції та розвитку, діючого від імені Кабінету довірених осіб України та "Сосьєте Женераль, відділення в Нью-Йорку", уклали кредитну угоду від 26.06.1997 з Експортно-імпортним банком Сполучених Штатів з посиланням на гарантію Ексімбанку №.АРО72205ХХ-Україна ("гарантована кредитна угода"), відповідно до якої позичальнику (Українській аграрній біржі) буде наданий гарантований експортний фінансовий кредит в сумі 66 300 000 доларів США для закупівлі товарів позичальником в Сполучених Штатах для експорту в країну позичальника та виплати відповідної комісії за страхування;

- 24.07.1997 між Державним експортно-імпортним банком України (кредитор), Українською аграрною біржею (позичальник), яка виконує функції державного агента із залучення кредиту для закупівлі сільськогосподарської техніки компанії "Кейс Корпорейшн" укладена кредитна угода №18/03-149, згідно з якою кредитор надає позичальнику кредит, а позичальник повертає кредит, сплачує відсотки, комісії та відшкодовує витрати, пов'язані із обслуговуванням кредиту на умовах, викладених у внутрішній кредитній угоді;

- 01.03.2001 між Українською аграрною біржею (лізингодавець), що виступає у ролі державного агента з поставки сільськогосподарської техніки компанії "Кейс Корпорейшн" згідно з постановою Кабінету Міністрів України №753 від 15.07.1997 та приватним підприємством "Югторг-М" (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу №119;

- 11.11.2003 Українська аграрна біржа та ПП "Югторг-М" за результатами звіряння розрахунків і документів за вказаним договором фінансового лізингу №119 від 01.03.2001 склали акт звіряння розрахунків №119/1 від 11.11.2003 до вказаного договору, в якому встановили, що вартість договору фінансового лізингу №119 від 01.03.2001 становить 408 477 доларів США, здійснені лізингоодержувачем розрахунки складають 59 116,37 доларів США, заборгованість приватного підприємства "Югторг-М", лізингоодержувача за вказаним договором, становить 349 360,36 доларів США;

- 25.12.2003 між Міністерством фінансів України, Українською аграрною біржею (боржник) та Приватним підприємством "Югторг-М" (поручитель) була укладена угода про реструктурування №130-04/146 (надалі –угода), згідно з якою Міністерство фінансів України реструктурує прострочену заборгованість станом на 01.01.2003 перед державою в сумі 349 360,36 доларів США за кредитами, наданими боржнику на умовах кредитної угоди від 24.07.1997 №18/03-149, укладеної між Укрексімбанком від імені Кабінету Міністрів України та боржником, та кредитної угоди від 23.07.1997, укладеної між боржником та банком Сосьєте Женераль, відділення в Нью-Йорку, а боржник погашає цю заборгованість у строки та на умовах, що визначені в угоді;

- сторони угоди про реструктурування №130-04/146 досягнули домовленості щодо порядку та строків погашення заборгованості, так само як і нарахування та сплати відсотків;

- пунктом 2 угоди передбачено, що боржник –Українська аграрна біржа надає банкам, що його обслуговують розпорядження на списання коштів з його рахунків на користь Мінфіну України в розмірі суми простроченої заборгованості боржника за цією угодою на вимогу Мінфіну України; підтверджує право Мінфіну України в разі невиконання та/ або неналежного виконання ним зобов'язань за цією угодою задовольняти вимоги Мінфіну шляхом списання коштів з його рахунків на користь Мінфіну; поручитель - Приватне підприємство "Югторг-М" у порядку та на умовах, визначених цією угодою, зобов'язується солідарно з боржником у повному обсязі відповідати перед Мінфіном України за виконання боржником зобов'язань, що виникли з цієї угоди;

- відповідно до п.п. 1 п. 5 угоди Мінфін України має право у разі невиконання боржником умов цієї угоди понад 90 днів оголосити суми заборгованості та/або відсотків такими, що підлягають достроковому поверненню боржником у повному обсязі разом із сумою нарахованої пені;

- згідно з п.п. 5 п. 6 угоди боржник - Українська аграрна біржа зобов'язується у разі оголошення Мінфіном Українивідповідно до підпункту 1 пункту 5 цієї угоди суми заборгованості та/або відсотків такими, що підлягають достроковому поверненню боржником, в тижневий строк після одержання такого повідомлення Мінфіну погасити заборгованість та сплатити відсотки у повному обсязі разом із сумою нарахованої пені;

- пунктом 8 угоди встановлено, що поручитель - Приватне підприємство "Югторг-М", зобов'язується за письмовою вимогою Мінфіну України сплатити за зобов'язаннями боржника, визначеними цією угодою, включаючи пеню, протягом трьох банківських днів з дати отримання зазначеної вимоги;

- пунктом 9 угоди погодили, що боржник погашає заборгованість шляхом перерахування коштів у валюті заборгованості або в національній валюті за офіційним обмінним курсом Національного банку України на дату здійснення платежу на рахунки Державного казначейства в строки та обсягах, що встановлені графіком, в якому визначені дати платежів та розміри реструктурованої заборгованості, а саме: у період з 22.10.2003 по 31.10.2010;

- пунктом 10 угоди визначено, що відсотки нараховуються у валюті заборгованості за кожний процентний період, виходячи з фактичної кількості днів у році і відповідному процентному періоді на непогашену суму реструктурованої заборгованості за кредитом за ставкою Казначейства США для шестимісячних запозичень, збільшеної на 2,5 % річних;

- пунктом 11 угоди передбачено, що відсотки сплачуються на рахунки Державного казначейства України у валюті заборгованості або в національній валюті за офіційним обмінним курсом НБУ на дату здійснення платежу разом з платежами з погашення заборгованості;

- відповідно до п. 12 зазначеної угоди першим днем процентного періоду вважається 22.10.2003 –день звернення боржника –для першого процентного періоду та день, що настає за останнім днем попереднього процентного періоду –для наступних процентних періодів; останнім днем процентного періоду вважається день здійснення платежу з повернення заборгованості згідно з графіком від дати першого платежу до повного повернення заборгованості;

- пунктом 18 угоди сторони визначили дату набрання угоди, а саме: угода набирає чинності одночасно з набранням чинності договором застави (майнової поруки), який укладається банком-агентом від імені держави з заставодавцем (майновим поручителем) щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника за цією угодою та діє до повного виконання зобов'язань за цією угодою;

- 14.06.2004 між ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (банк агент), який діє від імені та за дорученням Кабінету Міністрів України, представленим Мінфіном України (за договором –заставодержатель) та Приватним підприємством "Югторг-М" (за договором –заставодавець) укладено договір застави №130-04/146/032, згідно з яким заставою за цим договором (4 комбайни CASE IH, модель 2166, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Ольгіївська, 14) забезпечуються всі вимоги Мінфіну України (заставодержатель), що випливають з угоди про реструктурування, відповідно до якої, заставодержатель, при виконанні боржником –Українською аграрною біржею певних її умов, реструктурує прострочену станом на 01.01.2003 заборгованість перед державою в сумі 349 360,36 доларів США за кредитами (наданими боржнику на умовах кредитної угоди від 24.07.1997 №18/03-149, укладеної між заставодержателем та боржником, та кредитної угоди від 23.07.1997, укладеної між боржником та банком Сосьєте Женераль, Нью-Йоркське відділення), а боржник–Українська аграрна біржа погашає прострочену заборгованість не пізніше 31.10.2010 на умовах, визначених в угоді про реструктурування;

- угода про реструктурування №130-04/146 відповідно до її п. 18 набрала чинності 14.06.2004 одночасно із набранням чинності договору застави №130-04/146/032 від 14.06.2008;

- ухвалою господарського суду Одеської області від 13.07.2004 у справі №27-7/172-03-5048 за позовом Української аграрної біржі, ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України", Державного казначейства України та Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" до Приватного підприємства "Югторг-М" про стягнення 2 019 337,75 грн. була затверджена мирова угода від 18.06.2004, укладена між Українською аграрною біржею та Приватним підприємством "Югторг-М", згідно з умовами якої Українська аграрна біржа надає Приватному підприємству "Югторг-М" розстрочку виконання грошових зобов'язань за договором фінансового лізингу №119 від 01.03.2001 строком на 14 місяців, а Приватне підприємство "Югторг-М" визнає свої зобов'язання за договором фінансового лізингу №119 від 01.03.2001 в розмірі 1 863 140,24 грн., що еквівалентно 349 360,63 доларів США та зобов'язується сплатити вказану заборгованість своєчасно та в повному обсязі шляхом сплати протягом 14 місяців з 30.04.2004 по 30.10.2010 щомісячних платежів в розмірі суми, еквівалентній 24 954,33 доларів США; при цьому, за умовами мирової угоди Приватне підприємство "Югторг-М" зобов'язується сплатити відсотки, що нараховуються згідно з угодою шляхом перерахування коштів у валюті заборгованості або в національній валюті за курсом Національного банку України на дату здійснення платежу на користь Мінфіну України на рахунки Держказначейства;

- у зв'язку із невиконанням боржником за угодою про реструктурування умов угоди, Мінфін України відповідно до підпункту 1 пункту 5 вказаної угоди оголосило суму заборгованості і відсотків такими, що підлягають достроковому поверненню боржником в повному обсязі разом із сумою нарахованої пені, надіславши Уграгробіржі листи від 10.12.2004 №31-05120-11-10/22732, від 27.01.2005 №31-05120-11-10/1306, від 24.05.2005 №31-05120-11-10/10126;

- крім того, 21.08.2004 листом № 31-05120-11-10/15415 Мінфін України звернулося до ПП "Югторг-М" (поручитель за угодою) з вимогою про сплату заборгованості Української аграрної біржі, отримання листа ПП "Югторг-М" підтверджується поштовим повідомленням №7645;

- ПП "Югторг-М" за угодою про реструктурування є поручителем Української аграрної біржі, яка в свою чергу не виконала своїх зобов'язань перед Мінфіном України, в тому числі через те, що ПП "Югторг-М" не виконало своїх обов'язків як кінцевий отримувач техніки за договором фінансового лізингу №119, а тому, враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції в апеляційному порядку, прийшов до висновку, що господарський суд першої інстанції повно і всебічно дослідив подані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку, на підставі чого виніс законне і обґрунтоване рішення, яке повністю відповідає вимогам законодавства. При цьому, апеляційний господарський суд відхилив доводи апеляційної скарги з підстав їх необґрунтованості.

Згідно із статтею 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Вищий господарський суд України прийшов до висновку, що судові рішення є такими, що відповідають даним вимогам, враховуючи таке.

Господарськими судами вірно обрано норми законодавства, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін, що виникли у зв'язку із розрахунками за тристоронньою угодою про реструктурування, укладення якої, в свою чергу, обумовлювалось наявністю простроченої заборгованості Української аграрної біржі –з платежів щодо повернення кредитів, залучених державою та під державні гарантії, Приватного підприємства "Югторг-М" –з платежів за сільськогосподарську техніку, передану у фінансовий лізинг за договором фінансового лізингу №119 від 01.03.2001.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом апеляційної інстанції, а також підтверджується матеріалами справи, у зв'язку із тим, що ПП "Югторг-М" не виконало своїх обов'язків за договором фінансового лізингу №119 від 01.03.2001, укладеного з Українською аграрною біржею, утворилась заборгованість у сумі 349 360,36 дол. США; невиконання кінцевими отримувачами сільгосптехніки, в тому числі і ПП "Югторг-М", умов фінансового лізингу, спричинило несвоєчасність проведення Українською аграрною біржею розрахунків за кредитами, отриманими під державні гарантії. 23.12.2003, між Мінфіном України, Українською аграрною біржею та ПП "Югторг-М" укладено угоду про реструктурування, за умовами якої ПП "Югторг-М" є поручителем Української аграрної біржі, і відповідно до приписів п. 8 вказаної угоди про реструктурування зобов'язується за письмовою угодою Мінфіну України сплатити за зобов'язанням Украгробіржі, визначеними цією угодою, включаючи пеню.

Судами вірно встановлено, що боржником за угодою про реструктурування –Украгробіржею, обов'язок по сплаті першої частини реструктурованої заборгованості вчасно виконаний не був, а тому, Мінфін України, в порядку п.п. 1 п. 5 вказаної угоди, а також на підставі п. 8 даної угоди, звернувся до ПП "Югторг-М" з вимогою достроково повернути в повному обсязі суму заборгованості, разом із пенею.

Колегія суддів не може погодитися із посиланнями скаржника на те, що лист Мінфіну України від 21.08.2004 №31-05120-11-10/15415 не може вважатися вимогою про дострокове повернення суми боргу та пені, оскільки форма вимоги (оголошення) сторонами при підписанні угоди про реструктурування не визначена; на момент звернення із даним позовом, 90-денний строк невиконання боржником угоди про реструктурування минув.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 543, 544 ЦК України при солідарному обов'язку боржників кредитор вправі вимагати погашення боргу як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо; у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитор як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи із наведених норм, та встановлених судами попередніх судових інстанцій обставин, Вищий господарський суд України, перевіривши правильність застосування судами попередніх судових інстанцій норм матеріального права, яким необхідно було керуватися судами при встановленні тих чи інших обставин справи, прийшов до висновку, що зроблені судами висновки ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи, при детальному аналізі норм законодавства, яке підлягало застосуванню до спірних правовідносин сторін, та правильному його застосуванні.

За приписами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим доводи відповідача щодо неналежної оцінки місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом наявних у матеріалах справи доказів, встановлення обставин не на підставі достовірних доказів, не можуть бути підставами для задоволення вимог касаційної скарги, оскільки відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів не погоджується із твердженнями скаржника про те, що висновок суду апеляційної інстанції, про визначення заборгованості, яка була реструктуризована угодою про реструктурування на підставі акту звіряння розрахунків, укладеного між Українською аграрною біржею та ПП "Югторг-М" (абз. 5 стор. 4 Постанови від 08.07.2008), зроблений в порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме, п. 2 Порядку та умови укладення угод про реструктурування простроченої станом на 01.01.2003 заборгованості юридичних осіб за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 №1070, оскільки в абз. 5 на стор. 4 оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції йдеться про заборгованість лізингоодержувача –ПП "Югторг-М" за договором фінансового лізингу №119 від 01.03.2001.

Твердження заявника касаційної скарги про те, що Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси, позивач у даній справі, не мала процесуальної дієздатності звертатися із даним позовом, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1070 “Про укладення угод про реструктурування простроченої станом на 1 січня 2003 року заборгованості юридичних осіб за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками” на Державну податкову адміністрацію в разі невиконання позичальниками забезпеченого договорами застави, поруки чи іншими договорами зобов'язання за угодами про реструктурування у строк, що перевищує три місяці проти встановленого відповідними угодами, за поданням органів Державного казначейства про наявність простроченої заборгованості перед державою, покладено обов’язок забезпечити стягнення такої заборгованості в установленому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно, звернення до майнових поручителів та третіх осіб, які беруть на себе солідарні зобов'язання щодо виконання зобов'язань позичальника за угодами про реструктурування. Частиною першою ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2003 рік" Міністерству фінансів України в 2003 році надано право реструктурувати прострочену заборгованість станом на 1 січня 2003 року перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками шляхом укладання з юридичними особами - позичальниками відповідних угод у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Частиною четвертою вказаної норми визначено, що у разі невиконання позичальником зобов'язань за угодою про реструктурування та/або зобов'язань щодо здійснення платежів за кредитом, в термін, що перевищує три місяці від встановленого відповідними угодами, реструктуризована заборгованість у повному обсязі визнається простроченою та стягується органами державної податкової служби у встановленому порядку. Крім того, статтею 24 Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" органи державної податкової служби України були визнані органами стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками.

Виходячи із наведених норм, стягнення такої заборгованості є навіть не правом, а обов’язком органів державної податкової служби.

Щодо посилань скаржника про відсутність витрат Державного бюджету України на погашення іноземних кредитів, а відтак і відсутність відповідальності позичальника перед державним бюджетом, колегія суддів зазначає наступне. Необхідність встановлення витрат держбюджету на підставі ст. 19 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", про що зазначено у касаційній скарзі, вказаним законом не вимагається, оскільки з урахуванням положень ст. ст. 17, 18 цього закону приписи ст. 19 стосуються надання державних гарантій стосовно іноземних кредитів 2005 року, отриманих для здійснення проектів, визначених у ст. 17 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", а також щодо укладених у 2005 році договорів про реструктурування сум, повернення яких гарантовано Україною. При цьому суд касаційної інстанції враховує ту обставину, що ст. 19 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", з урахуванням ст.ст.17, 18 цього закону, лише визначає, що у певних випадках виникає прострочена заборгованість перед державою за кредитами, залученими під державні гарантії та не встановлює підстави, порядок та терміни її погашення. А відтак ст.19 цього закону до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Крім того, спірні правовідносини, як вже зазначалось вище, регулюються відповідними положеннями Закону України "Про Державний бюджет України на 2003 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1070 “Про укладення угод про реструктурування простроченої станом на 1 січня 2003 р. заборгованості юридичних осіб за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками”, а тому посилання скаржника, як на підставу для задоволення вимог, на ст. 19 Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік", є безпідставним. До того ж, встановлення такої обставини як наявність чи відсутність витрат Державного бюджету України на погашення іноземних кредитів виходить за межі розгляду даного спору.

Стосовно посилань скаржника про пропуск позивачем 6-місячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на звернення із даним позовом, касаційна інстанція зазначає.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дні настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з п. 18 угоди про реструктурування від 25.12.2003 ця угода набирає чинності одночасно з набранням чинності договором застави (договором поруки), який укладається банком-агентом від імені держави з заставодавцем (майновим поручителем) щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника за цією угодою, та діє до повного виконання зобов'язань за цією угодою.

Твердження скаржника про ігнорування судами попередніх судових інстанцій положень постанови КМ України від 02.04.2008 №299, якою були внесені зміни до постанови КМ України від 15.03.2006 №315, якою, в свою чергу, встановлюється порядок продажу права вимоги погашення простроченої понад три роки заборгованості, а також те, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що між Мінфіном України та ПП "Югторг-М" 10.07.2008 було укладено договір про оформлення векселів, а 15.07.2008 ПП "Югторг-М" передало Мінфіну України три векселі на суму 160 035,00 дол. США не заслуговують на увагу, оскільки на дату винесення судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови, а тим більше, прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, договір, про який зазначає скаржник укладений не був; поданий скаржником в суді апеляційної інстанції примірник договору про оформлення простих векселів в рахунок погашення заборгованості від 26.06.2008, так само як і в суді касаційної інстанції, підписаний лише з боку ПП "Югторг-М". Слід зазначити, що у разі передання ПП "Югторг-М" Мінфіну України векселів, відповідно до договору про оформлення простих векселів в рахунок погашення заборгованості, ПП "Югторг-М" не позбавлено права надати відповідні докази на стадії виконавчого провадження.

Колегія суддів не погоджується із посиланнями скаржника про порушення судами приписів ст. 99 Конституції України, згідно з якою, грошовою одиницею в Україні є гривня, та ст. 524 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці, тому, що, ч. 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони у зобов'язанні можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Крім того, пунктом 4 постанови КМ України від 17.07.2003 № 1070 "Про укладення угод про реструктурування простроченої станом на 1 січня 2003 р. заборгованості юридичних осіб за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками" встановлено, що повернення реструктурованої суми здійснюється у валюті кредиту та/або бюджетної позички, заборгованість за якими реструктурується, або в національній валюті за офіційним обмінним курсом Національного банку на дату внесення платежу. Пунктом 9 угоди про реструктурування від 25.12.2003 передбачено, що заборгованість погашається шляхом перерахування коштів у валюті заборгованості або в національній валюті за офіційним обмінним курсом Національного банку України на дату здійснення платежу. Отже, господарські суди попередніх судових інстанцій, задовольняючи позов та стягуючи з відповідача 1 заборгованість, реструктуровану згідно з угодою про рестуркурування, укладеною в порядку постанови КМ України від 17.07.2003 № 1070 "Про укладення угод про реструктурування простроченої станом на 1 січня 2003 р. заборгованості юридичних осіб за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками", у національній валюті, жодним чином не порушили норми матеріального права, про порушення яких стверджує скаржник.

Посилання скаржника на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Української аграрної біржі залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.07.2008 та рішення господарського суду Одеської області від 18.04.2008 у справі №15-23/234-05-7281 залишити без змін.

Головуючий                                                             О.А. Подоляк

Судді:                                                                       Т.Л. Барицька

Т.П. Козир