ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.11.2008

Справа №2-27/1867.1-2006

За позовом - ДПІ в Сімферопольскому районі АР Крим, Сімферопольський район, с. Мирне.

До відповідачів – 1. ТОВ “Нафта – Крим”, Сімферопольський район.

2. Підприємство “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України”, м. Київ

Про визнання недійсними угод.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – Зуєва, дор. у справі.

Від відповідачів – 1. не з’явився.

2. не з’явився.

Сутність спору:

Сімферопольська МДПІ звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсною угоди – договору №89 від 21.06.02 р., укладеного між ТОВ “Нафта – Крим” і підприємством “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України” ( по податкової накладної №539 від 28.06.2002 р. ) в порядку ст.. ст.. 48, 58 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 207 ГК України.

Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що вказана угода була укладена відповідачами для виду, без наміру створити юридичні наслідки. Відповідачами ніяких дій по виконанню вказаної угоди не здійснювалося, в зв’язку з чим вказана угода повинна бути визнана недійсною.

Відповідач №1 у відзиві на позов повідомив про те, що дана угода була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства України, що підтверджується договором №89 від 21.06.2002 р., складеним і підписаним уповноваженими особами, підписи яких завірені печатками відповідачів по справі. В книзі реєстрації відповідача №1 наявний запис про видачу довіреності №045933 на отримання товару. Товар по вказаному договору був переданий відповідачем №2 по накладної №06/27/01 від 28.02.2002 р. По факту покупки товару наявна податкова накладна №539 від 28.06.2002 р. Також вказав, що спірна угода не може бути визнана недійсною відповідно до ст.. 58 ЦК України, оскільки головна її ознака – направленість на виникнення, зміна і припинення цивільних правовідносин доводиться подальшим продажем товару відповідачем №1 ТОВ «Крим – Альфа» за договором купівлі - продажу №90 від 28.06.2002 р., що підтверджується податковими і бухгалтерськими документами, а також довідкою №23-2 від 26.12.2002 р. «Про результати зустрічної тематичної перевірки по ТОВ «Нафта - Крим» з питання взаємовідносин з ТОВ «Крим – Альфа» відповідно до запиту ДПІ в м. Сімферополь №12319/23-4 від 11.12.2002 р.» При проведенні даної перевірки по веденню податкового і бухгалтерського обліку по даній операції порушень не встановлено.

На підставі викладеного, просив у позові відмовити.

Рішенням ГС АРК по справі № 2-7/8100 – 2004 від 31.08.2004 р. в позові було відмовлено .

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.11.04 р. рішення ГС АРК по справі № 2-7/8100 – 2004 від 31.08.2004 р. залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 11.05.05 р. касаційна скарга позивача задоволена частково, рішення господарського суду АРК від 31.08.2004 р. і постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.11.04 р. скасовано, справа передана на новий розгляд до господарського суду АР Крим, яка доручено судді Воронцовой Н. В. із привласненням йому № 2-27/9647.1 -05.

Ухвалою ГС АР Крим від 09.06.2005 р. справа була прийнята до розгляду суддею ГС АР Крим Воронцовою Н. В.

Представником позивача було надіслано уточнення до позовної заяви від 13.10.05 р., згідно до якого позивач просить визнати недійсним договір №89 від 21.06.02 р., укладений між ТОВ “Нафта – Крим” і підприємством “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України”, - ст.. 48, 58 Цивільного Кодексу України ( 1963 р. ), в порядку ч. 1 ст. 207 ГК України. Також просить визнати недійсною угоду між ТОВ “Нафта – Крим” і підприємством “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України” за податковою накладною №539 від 28.06.02 р. – ст.. 48, 58 Цивільного кодексу України ( 1963 р. ), ч. 1 ст. 207 ГК України.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Також позивачем надіслано клопотання про зупинення провадження по справі від 13.10.05 р., згідно до якого позивач повідомив, що при проведенні зустрічної перевірки ТОВ “Нафта – Крим” встановлено, що вказана угода не заключалася, електроди не передавалися, що підтверджується бухгалтерським і податковим обліком Підприємства “Данко”. В зв’язку з викладеним позивач просить провадження по справі зупинити і направити матеріали справи до прокуратури м. Києва для проведення перевірки.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що для вирішення справи по суті необхідно направити матеріали справи до Прокуратури м. Києва для проведення перевірки з питань: чи укладався договір №89 від 21.06.2002 р. між ТОВ “Нафта – Крим” і підприємством “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України”, чи передавалися матеріальні цінності за вказаним договором від підприємства “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України” до ТОВ “Нафта – Крим”, чи були присутні які – небудь стосунки між вказаними сторонами, чи був між ТОВ “Нафта – Крим” і підприємством “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України” укладений договір №072101 від 21.07.2002 р. на підставі якого була виписана податкова накладна № 539 від 28.06.2002 р., чи був він виконаний, що підтверджує його виконання, про що було винесено ухвалу від 13.10.2005 р.

В подальшому справу було перереєстровано та їй привласнено №2-27/1867.1 -2006.

Прокуратура м. Київа листом від 16.11.2005 р. №07/1/1-1896вх – 05 повідомила про те, що матеріали справи були направлені для перевірки до прокуратури Шевченківського району м. Київа. При цьому на вказану прокуратуру було покладено забовязання про результати перевірки повідомити господарський суд АР Крим у встановлений законом строк.

Прокуратура Шевченківського району м. Київу повідомила про те, що в результаті вжитих розшукових заходів встановити місцезнаходження підприємства “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України”, а також його керівників та засновників не виявляється можливим. Крім того, було встановлено, що рішенням ГС м. Київа від 14.04.2005 р. по справі №43/278 було припинено державну реєстрацію підприємства “Данко” КМГО “Союз Чорнобиль України”. Причиною припинення вказаною юридичної особи стала не надання даним підприємством протягом одного рок звітів про результати фінансово – господарської діяльності до ДПІ в Шевченківському районі м. Київа.

З урахуванням викладеного, провести перевірку по поставленим судом питанням не представляється можливим.

На підставі викладеного, суд ухвалою від 07.05.2008 р. провадження по справі поновив та розпочав розгляд справи у відповідності до норм КАСУ.

Ухвалою ГС АР Крим від 30.07.2008 р. було замінено позивача по справі - Сімферопольську МДПІ на її правонаступника – ДПІ в Сімферопольському районі.

Позивач клопотанням від 04.09.2008 р. просив суд витребувати від Київської міської громадської організації «Союз Чорнобиль України» відомості про зміни розміру статутного фонду; про наділення керівника підприємства «Данко» повноваженнями на укладення угоди на суму. що перевищую 400 грн. шляхом внесення змін до статуту підприємства.; про затвердження або незатвердження договору від 21.06.2002 р.; надіслати на адресу суду копію звіту підприємства «Данко» про діяльність за 2002 р.

Суд дійшов висновку відмовити у задоволенні вказаного клопотання відмовити, оскільки воно не відноситься до суті спору.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі №1 і №2 явку представників в судове засідання не забезпечили, відзив на позов не представили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В період з 12.01.2004 р. по 17.01.2004 р. Сімферопольською МДПІ, правонаступником якої є позивача по справі, було проведено додаткову документальну перевірку дотриманням вимог податкового законодавства відповідачем №1 за період з 25.07.2001 р. по 01.04.2003 р.

По результатам перевірки було складено акт №4/26-02/31578411 від 17.01.2004 р.

Відповідно до вказаного акту перевірки було встановлено порушення п.п. 5.3.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме відповідачем №1 було безпідставно завищено розмір валових витрат за рахунок включення витрат по придбанню у відповідача №2 електродів вартістю 4 000 000,00 грн. в декларації по прибутку підприємства за 2 квартал 2002 р., оскільки дана операція, за думкою посадових осіб позивача, не підтверджена первинними бухгалтерськими документами ( товарно – транспортними накладними та рахунками ). Відсутність товарно – транспортних накладних на перевезення вказаних електродів начебто свідчить про те, що угода купівлі – продажу електродів між відповідачами по справі фактично не відбулася.

У підтвердження вказаних доводів позивач посилається на матеріали зустрічної перевірки ( довідка №539/26-35/30861931 від 20.10.2003 р. ), якими підтверджено відсутність у відповідача №2 довіреності, виданої відповідачем №1 на отримання електродів.

Згідно статтям 43, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів в одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі вільного вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (стаття 3 Господарського кодексу України).

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та за метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб’єкти підприємництва –підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Судом встановлено, що 21.06.2002 р. між відповідачем №1 ( покупець ) і відповідачем №2 ( продавець ) було уклеєно договір купівлі – продажу №89.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору продавець збовязався передати у власність покупця партію товару ( електроди у кількості 20 000 кг. на загальну суму 4 000 000,00 грн. ), а покупець прийняти і сплатити вказаний товар.

Матеріалами перевірки було встановлено, що господарська операція по придбанню електродів у відповідача №2 вартістю 4 000 000 грн. відображена відповідачем №1 в книзі придбання товарів за червень 2002 р. по строкі 34, електроди оприбутковані по ДТ рахунку 28.1 «товари на складі» в сумі 3333333,33 грн., оборотно – сальдової відомості по кредиту рахунку 63.1 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» в сумі 4 000 000 грн.

Також зазначеною, що в день видачі податкової накладної відповідачем №2 , а саме 28.06.2002 р., відповідач №1, як продавець, уклав з ТОВ «Крим – Альфа» договір №90 купівлі – продажу електродів у кількості 20 тон. на загальну суму 747999,00 грн. з урахуванням ПДВ.

У виконання вказаного договору відповідачем №1 було виписано ТОВ «Крим – Альфа» податкову накладну №801/1 від 28.06.2002 р. Від покупця відповідачем №1 було отримано довіреність від 24.06.2002 р. , що була видана директору ТОВ «Крим – Альфа» Денисову О. В.

Реалізацію електродів відповідач №1 відніс до складу валових витрат, відобразивши в книзі продажу товарів за червень 2002 р. по строкі 108, електроди були зняті з бухгалтерського рахунку як продані відповідно до оборотно – сальдової відомості по кр. рахунку 28.1 «товари на складі» в сумі 623333,00 грн. оборотно – сальдової відомості по дт. рахунку 36.1 «розрахунки з вітчизняними покупцями» в сумі 747999 грн. Дана операція була відображена відповідачем №1 в декларації по прибутку за 2 квартал 2002 р., в якої відображено, що розрахунки по даній операції відображені шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.

Факт реалізації електродів відповідачем №1 ТОВ «Крим – Альфа» по податкової накладної №801/1 від 28.06.2002 р. підтверджується також даними зустрічної перевірки ТОВ «Крим – Альфа», по результатам якої було складено акт №567/26-2 від 15.11.2002 р. Вказаний факт відмічений в акті перевірки №4/26-02/31578411 від 17.01.2004 р.

Позивач просить визнати недійсними угоди на підставі ст.. ст.. 48, 58 Цивільного кодексу України ( 1963 р. ) і ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.. 48 Цивільного кодексу України ( 1963 р. ) недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам Закону.

Які - небудь підстави для визнання спірних угод недійсними як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, позивач суду так і не надав. Позивач взагалі не пояснив якому - саме Закону України протирічать вказані угоди.

Відповідно до ст.. 58 Цивільного кодексу України ( 1963 р. ) угода, що була укладена лише для виду, без наміру створити юридичні наслідки, є мнимою. Під мнимою угодою розуміється угода, яка не направлена на створення цивільних правовідносин.

Доводи позивача про те, що договір №89, укладений між відповідачами по справі, є мнимою угодою, суд вважає помилковим.

Позивач у підтвердження своїх доводів посилається на факт відсутності товарно – транспортних накладних на перевезення вантажу ( електродів за договором №89 ).

Однак суд вважає, що відсутність вказаних документів зовсім не свідчить про те, що вказана угода є мнимою, оскільки товарно – транспортна накладна хоча і відноситься до первинних бухгалтерських документів але в той же час є лише супровідним документом на вантаж, що перевозиться.

Не може бути прийнятий до уваги і пояснення керівника відповідача №2 про те, що продажу електродів відповідачу №1 відповідач №2 не здійснював, оскільки в матеріалах справи наявний сам договір №89 купівлі – продажу електродів від 21.06.2002 р. у кількості 20 тон. Наявна і податкова накладна №539 від 28.06.2002 р., яка до речі, не визнана недійсною і відсутні докази того, що вказана накладна є підроблено, так само не встановлено кримінального діяння посадових осіб відповідачів про справі.

Однак у накладної №539 від 28.06.2002 р. зазначено, що вона виписана в зв’язку з виконанням договору №072101 від 21.07.2002 р., а не договору №89 купівлі – продажу електродів від 21.06.2002 р.

Оскільки сторонами по справі було не надано до огляду договір №072101 від 21.07.2002 р. та представлено доказів того, що вона коли – небудь укладалася, то суд дійшов висновку, що податкова накладна №539 від 28.06.2002 р. була все ж таки виписана у виконання договору №89 купівлі – продажу електродів від 21.06.2002 р. і у неї була припущена помилка в номері і даті договору, у виконанню якого вона була виписана.

Відповідно до п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України “Про податок на додану вартість” платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити певні реквізити, передбачені цим підпунком.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Однак дослідивши вказану накладну, суд дійшов висновку що вона відповідає усім вимогам Порядку заповнення податкової накладної» затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України №165 від 30.05.1997 р. та містить усі реквізити щодо здійсненої операції.

За загальним правилом обов’язок щодо надання податкової накладної покладається на постачальника ( відповідача №2 по справі ), а право покупця в цій частині обмежуються вимогою щодо її отримання. Жодного відношення до Порядку заповнення податкової накладної покупець ( відповідач №1 по справі ) не має. Також слід зазначити, що допущення подібної помилки при складанні податкової накладної не призводить до недійсності податкової накладної в цілому та не спростовує сам факт здійснення вказаної господарської операції.

Мнимість угоди спростовується також тим, що як вже вказувалося вище придбані електроди були продані відповідачем №1 іншому суб’єкту господарювання – ТОВ «Крим – Альфа», що підтверджується результатами зустрічної перевірки ТОВ «Крим – Альфа». Якщо придбання електродів відповідачем №1 у відповідача №2 дійсно фактично не відбулося, то що ж в такому випадку продав відповідач №1 ТОВ «Крим – Альфа». А між тим факт продажу електродів відповідачем №1 ТОВ «Крим – Альфа» під сумнів не ставиться.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу України).

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На вимогу суду позивачем не надано жодного доказу, що давали би підстави для визнання спірних угод недійсними.

Також необхідно вказати, що позивач просить визнати угоди недійсними і у відповідності до ч. 1 ст.. 207 Господарського кодексу України. Однак Господарський кодекс України вступив в законну силу 01.01.2004 р., а господарські відносини між відповідачами по справі виникли в 2002 р., тобто на данні відносини не може поширюватися положення даного Закону.

До того ж, Кодекс адміністративного судочинства України, зокрема, стаття 162 не передбачає рішення за позовам суб’єкта владних повноважень про визнання недійсним договору, укладеного між двома суб’єктами господарювання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», посадовці органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватись положень Конституції і Законов України, іншіх нормативно-правових актів, прав та інтересів громадян, що охороняються законом, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, і повною мірою використовувати надані їм права.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Вступна і резолютивна частини проголошено 17.11.2008 р.

Постанова у повному обсязі складена 24.11.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.