АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.11.08
Справа  № 21/186

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів: Кузь В.Л. /головуючий/, Юркевич М.В., Городечна
М.І., розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «СОФІ»(м. Львів) та ОСОБА_1 (м. Львів)

на рішення
господарського суду Львівської області

від 25.09.2008р. у
справі № 21/186

за позовом
ОСОБА_2 (м. Львів)

до відповідача-1
ОСОБА_1 (м. Львів)

відповідача-2
товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СОФІ»(м. Львів)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «ІМВО»(м. Львів)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Управління
державної реєстрації виконавчого комітету Львівської міської ради (м. Львів)

про визнання недійсним
договору купівлі-продажу

за зустрічним позовом
товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СОФІ»(м. Львів)

до відповідача-1
ОСОБА_2 (м. Львів)

відповідача-2
товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «ІМВО»(м. Львів)

відповідача-3
Управління державної реєстрації виконавчого комітету Львівської міської ради
(м. Львів)

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_1 (м. Львів)

про визнання права
власнсоті та зобов'язання до вчинення дій

за участю представників за первісним
позовом:

від позивача:
Пастернак П.І.;

від відповідача-1:
Прокопишин Б.М.

від відповідача-2:
Іваницька Н.А.

від третьої особи без самостійних вимог
на стороні позивача: Пастернак Б.І.

від третьої особи без самостійних вимог
на стороні відповідачів: не з'явився

З правами та обов'язками, передбаченими
ст. 22 ГПК України, сторони та треті особи ознайомлені.

Рішенням від 25.09.2008р. у справі
№21/186 господарського суду Львівської області (суддя Масловська Л.З.)
задоволено первісний позов ОСОБА_2 (м. Львів) до ОСОБА_1 (м. Львів) та
товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СОФІ»(м. Львів) про
визнання недійсним договору купівлі-продажу, в частині зустрічного позову
товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СОФІ»(м. Львів) до
ОСОБА_2 (м. Львів), товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «ІМВО»(м.
Львів) та Управління державної реєстрації виконавчого комітету Львівської
міської ради (м. Львів) про визнання права власнсоті та зобов'язання до
вчинення дій -провадження припинено щодо зобов'язання державного реєстратора Управління
державної реєстрації виконавчого комітету Львівської міської ради внести до
Єдиного державного реєстру інформацію про відповідну зміну учасників товариства
з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ІМВО», а в решті
вимог зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням,
товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «СОФІ»подано апеляційну
скаргу, у якій скаржник просить рішення господарського суду Львівської області
скасувати, з огляду на наступне:

- відсутність дій з боку ОСОБА_2,
спрямованих на виконання п. 10 Договору, вказує на його відмову від переважного
права на придбачння частки в статутному фонді Товариства;

- суд дійшов помилкового висновку про
те, що при укладенні оспорюваного правочину сторонами було допущено  порушення статті 203 ЦК України, чим допустив
невірне застосування вказаної статті інше.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням,
ОСОБА_1 також було подано апеляційну скаргу, у якій скаржник просить рішення
господарського суду Львівської області скасувати, з огляду на наступне:

- господарський суд повинен був
відмовити ОСОБА_2 у захисті його цивільного права;

- спососбом захисту у даному випадку є
пред'явлення у межах встановленого законом строку до суду позову про
переведення на такого учасника прав та обов'язків покупця за укладеним
договором інше.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, вважає, що
підстави для скасування рішення господарського суду Львівської області -
відсутні, з огляду на наступне:

На розгляд Львівського апеляційного
господарського суду надійшли апеляційні скарги товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «СОФІ»та ОСОБА_1.

Ухвалою від 06.10.08 апеляційні скарги
прийнято до провадження й призначено до розгляду.

Під час розгляду даних скарг розглянуто
клопотання ТзОВ «Торговий дім «Софі»про вчинення заходів по забезпеченню позову
і ухвалою від 21.10.08 вжито заходів по забезпеченню позову шляхом накладення
заборони ТзОВ «Науково-виробниче підприємтсво «ІМВО»вчиняти дії по відчуженню
нежитлових приміщень, що зареєстровані під літ А-1 загальною площею 11606,0 м
кв, розташовані за адресою: м. Львів вул Т. Шевченка, 337 і належать на праві
власності ТзОВ НВП «ІМВО».

У судових засіданнях суду апеляційної
інстанції представники скаржника апеляційні скарги підтримали. Зокрема,
відповідач-1 за первісним позовом зазначив, що ОСОБА_1 пропонував позивачу у
справі прибути до нотаріуса та укласти договір купівлі-продажу його частки в
статутному фонді ТзОВ НВП «ІМВО». Зазначив відповідач-1 про те, що йому було
невідомо про наявність заборони на відчуження своєї частки відповідно до ухвали
від 02.06.08 Галицького районного суду м. Львова. Обгрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, відповідач-1 посилався на неправильне застосування судом
першої інстанції норм Цивільного кодексу України, оскільки належним способом
захисту у випадку продажу частки в статутному капіталі товариства з порушенням
переважного права купівлі такої частки є переведення на такого учасника прав та
обов'язків покупця за укладеним договором (ст. 362 ЦК України).

Відповідач-2 також підтримав апеляційну
скаргу, зазначивши, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те,
що оспорюваним правочином порушується право ОСОБА_2 на першочергове придбання
корпоративних прав, які є предметом договору; суд невірно застосував ст. 203 ЦК
України, оспорюваний договір не був укладений в момент судової заборони,
оскільки дані про таку були відсутні. Окрім того зазначено, що судом зроблено
помилковий висновок, що ОСОБА_1 не було повністю сплачено внесок до статутного
капіталу. Натомість, ТзОВ «Торговий дім «Софі»зазначив про наявність достатніх
підстав для задоволення зустрічного позову.

Представник позивача та третьої особи
без самостійних вимог на стороні позивача апеляційні скарги заперечив з
мотивів, які викладені у відзивах. Ствердив, зокрема, що частка відповідачем-1
в статутному капіталі ТзОВ НВП «ІМВО»не була повністю сплачена, а тому
відповідно до ч. 2 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства»не могла
бути ним відчужена. Зазначив також, що оспорюваний договір був укладений під
час дії ухвали від 02.06.08 Галицького районного суду м. Львова, якою ОСОБА_1
було заборонено відчужувати частку в статутному капіталі ТзОВ НВП «ІМВО».

Представник третьої особи на стороні
відповідачів у судові засідання не з'явився, пояснення щодо суті позову не
подав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідно до статуту ТзОВ «НВП «ІМВО»учасниками товариства є
ОСОБА_2 з часткою 55% і ОСОБА_1 з часткою 45% у статутному фонді товариства.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач-1 23.04.08 повідомив позивача про намір продати належну йому частку
у статутному фонді ТзОВ НВП «ІМВО»на таких умовах: ціна продажу частки
становитиме 15000000,00грн.; строк оплати -100% ціни до дня укладення або в
день укладення договору купівлі-продажу, але до моменту його підписання.

Позивач 21.05.08 повідомив
відповідача-1 про прийняття його пропозиції щодо купівлі частки і попросив
надіслати йому проект договору купівлі-продажу. Відповідач-1 23.05.08 направив
позивачу лист з проектом договору та пропозицією з'явитись 29.05.08 до
нотаріуса для підписання договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України
договір є укладени, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а
також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Позивач листом від 28.05.08 направив
пропозицію включити в договір умову про майнову відповідальність продавця частки
та необхідність згоди дружини продавця на продаж частки.

Дані пропозиції були прийняті
відповідачем-1, що підтверджується листом від 29.05.08. 30.05.08 ОСОБА_1 було
запропоновано позивачу з'явитись до нотаріуса для підписання договору. Позивач
у цей же день запропонував включити до договору умови про відстуність
податкової застави. Окрім цього, позивач 30.05.08 направив нотаріусу додаткову
заяву про відкладення вчинення нотаріальної дії за участю ОСОБА_1 у зв'язку з
наміром звертатись до суду для оспорювання права продажу частки третім особам
до узгодження з позивачем усіх істотних умов договору та спонукання ОСОБА_1 до
укладення договору купівлі-продажу з позивачем на узгоджених умовах.

Разом з цим, прийнявши додаткову
пропозицію позивача і запропонувавши йому листом від 10.06.08 прибути до
нотаріуса 11.06.08 відповідач-1 до нотаріуса не з'явився, посилаючись на те, що
позивачем не були перераховані кошти на рахунок відповідача-1, зазначений у
заяві від 23.04.08, про яку зазначено вище.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції,
досліджуючи вищенаведені обставини, встановив, що до моменту підписання
договору купівлі-продажу і його нотаріального посвідчення між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 не виникли і не могли виникнути права та обов'язки по договору, а тому
були відстутні підстави у позивача для перерахування коштів по неукладеному
договору. Разом з цим, судом не встановлено факту відмови позивача від
укладення договору купівлі-продажу для реалізації свого переважного права
згідно з вимогою норми ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські
товариства», до дати укладення такого договору між відповідачами. Щодо терміну
укладення договору між учасниками товариства, то враховуючи, що після спливу
місяця з дати подання заяви відповідачем-1 -23.04.08, позивач і відповідач-1 продовжували
домовленості щодо укладення і умов договору, що відповідає вимогами ч. 1 ст.
147 ЦК України.

Таким чином, судом встановлено факт
порушення права позивача на переважне придбання ним частки іншого учасника
товариства.

Стосовно правових підстав визнання
оспорюваного договору недійсним, то місцевий суд дійшов до правильних
висновків.

Зокрема, Львівським апеляційним
господарським судом встановлено, що на момент укладення договору
купівлі-продажу від 13.06.08 між відповідачами у справі була чинною ухвала від
02.06.08 Галицького районного суду  м.
Львова (а.с. 50, т. І), якою було заборонено ОСОБА_1 відчужувати частку в
статутному капіталі ТзОВ НВП «ІМВО».

Відповідно до норми ч. 1 ст. 14 ЦПК
України, на яку зіслався господарський суд першої інстанції, судові рішення, що
набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Наявність судової заборони незалежно
від того, чи вона виконана у встановленому законом порядку, не зупиняє її дії і
не визнає її незаконною.

Відповідач не подав належних і
допустимих доказів неотримання ним чи невідправлення районним судом зазначеної
ухвали на виконання. Відкриття чи відмова у відкритті виконавчого провадження
не впливає на обов'язковість судового рішення.

Разом з цим, у матеріалах справи
міститься накладна та лист кур'єрської служби UPS (вих. №225/18/8 від 18.06.08
(а.с. 54, 55), якими підтверджено факт направлення позивачем відповідачу-1
копії ухвали від 02.06.08 Галицького районного суду м. Львова і неможливості її
вручення ОСОБА_1 з підстав, залежних від останнього.

Вчинення дій по укладенню угоди при
наявності судової заборони призводить до недійсності такого правочину.

Стосовно доводів скаржників про сплату
відповідачем-1 свого внеску до статутного фонду, то Львівським апеляційним
господарським судом встановлено наступне:

Кожна зі сторін у справі, доводячи факт
сплати чи несплати ОСОБА_1 свого внеску до статутного фонду товариства,
відповідно до проведеної 06.03.96 державної реєстрації змін до статуту щодо
збільшення статутного фонду товариства до 1,0 млрд. крб. за рахунок вкладів
учасників товариства, посилається на довідки від 27.08.07, від 16.09.08 №172,
аудиторські висновки (а.с. 158-166, т. І).

Однак, первинні документи, які б
підтверджували факт внесення відповідачем-1 свого внеску до збільшеного
статутного фонду товариства НВП «ІМВО»- дані бухгалтерського обліку, свідоцтво
товариства, яке видається на підставі норми ст. 52 Закону України «Про
господарські товариства», відповідачами не були подані.

За даними первинного обліку, поданого
позивачем для проведення аудиторської перевірки встановлено, що статутний фонд
не сплачений учасниками, а сформований за рахунок активів товариства, шляхом
віднесення проіндексованої вартості основних засобів з рахунку 01 «Основні
засобі»на рахунок 85 «Статутний фонд»(а.с. 53-68, т. ІІ).

Аудиторські висновки, надані
відповідачами, базуються на даних 1998-2002р.р. і не містять відомостей про
джерела формування статутного фонду ТзОВ «НВП «ІМВО».

Таким чином, судом першої інстанції і
Львівським апеляційним господарським судом встановлено, що формування
статутного фонду (збільшеного) відбулось не за рахунок внесків учасників
товариства згідно ст. 13 Закону України «Про господарські товариства», а тому у
них, в тому числі і відповідача-1, не було правових підстав відчужувати свою
частку у статутному фонді.

Відповідно до цього, договір
купівлі-продажу від 13.06.08 укладений відповідачами суперечить нормі ст. 52
Закону України «Про господарські товариства», а тому є недійсним відповідно до
вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Стосовно доводів скаржників про те, що
позивачем вибрано неправильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою
для відмови в позові, оскільки належним способом захисту в такому випадку є
пред'явлення до суду позову про переведення на іншого учасника прав та
обов'язків покупця (ч. 4 ст. 362 ЦК України), то Львівським апеляційним
господарським судом встановлено наступне:

Відповідно до норми ч. 1 ст. 12 ЦК
України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Способи
захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Одним із таких
способів є визнання правочину недійсним. Право на захист особа здійснює на свій
розсуд (ст. 20 ЦК України).

На підставі цього, позивач вправі був
вибрати на свій розсуд визначений законом спосіб захисту порушеного права.

Окрім того, Львівський апеляційний
господарський суд зазначає, що переведення прав та обов'язків покупця на
позивача по договору, який, як встановлено вище, суперечить нормам чинного
законодавства, що призвело до його недійсності, не може бути визнано належним
способом захисту цивільного права, оскільки недійсна угода не породжує правових
наслідків з моменту його вчинення як для осіб, що його вчинили, так і для усіх
інших третіх осіб, органів державної влади та управління.

Виходячи з цього, доводи скаржників
щодо неправильно вибраного позивачем способу захисту є безпідставними.

Враховуючи, що судом встановлено
недійсність договору купівлі-продажу від 13.06.08, укладеного між відповідачем
за первісним позовом, то, відповідно, відсутні правові підстави для задоволення
зустрічного позову.

На підставі наведеного, Львівський
апеляційний господарський суд встановив, що господарський суд Львівської
області прийняв рішення по справі у відповідності до норм матеріального та
процесуального права та наявних у справі доказів.

Зважаючи на обгрунтованість позовних
вимог за первісним позовом та відсутність підстав для задоволення зустрічного
позову, й у відповідності до ст. 68 ГПК України Львівський апеляційний
господарський суд скасовує заходи по забезпеченню позову, застосовані ухвалою
від 06.10.08 у даній справі.

На підставі наведеного та відповідно до
вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення від 25.09.2008р. у справі
№21/186 господарського суду Львівської області залишити без змін, апеляційну
скаргу -без задоволення.

2. Скасувати заходи по забезпеченню
позову, застосовані на підставі ухвали Львівського апеляційного господарського
суду від 06.10.08 шляхом накладення заборони ТзОВ «Науково-виробниче
підприємство «ІМВО»вчиняти дії по відчуженню нежитлових приміщень, що
зареєстровані під літерою «А-1»площею 11606,0 м кв., розташованих за адресою:
Львівська область, м. Львів, вул. Т. Шевченка, буд. 337, які належать на праві
власності ТзОВ «Науково-виробниче підприємство «ІМВО».

Витрати по сплаті держмита за подання
апеляційної скарги покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Головуючий          суддя                                                  Кузь В.Л.

суддя
Юркевич М.В.

суддя
Городечна М.І.