ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Херсон, вул. Горького, 18
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

04.12.2008
Справа №  2/457-08

Господарський суд
Херсонської області у складі судді
Скобєлкіна С.В. при секретарі
Котенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за
позовом
Приватного  підприємця  ОСОБА_1, м.Херсон

до Чаплинської  районної
лікарні, смт.Чаплинка Херсонської області

про   стягнення 15016,03 грн.

за
участю представників сторін:

від  позивача -
ОСОБА_2, довіреність від 04.11.2008 року

ОСОБА_3, довіреність
від 04.11.2008 року

від  відповідача - Головатенко К.К., довіреність
від 04.11.2008 року

Ярошенко Ю.Б.,
довіреність від 04.11.2008 року

в с т а н о в и в:

Приватний  підприємець
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чаплинської  районної лікарні Херсонської області  з позовом про відшкодування майнової шкоди у
розмірі  15016,03 грн., обґрунтовуючи
свої вимоги  посиланням на положення  ст.ст.1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу
України.

Позовні
вимоги ПП  ОСОБА_1 ґрунтуються на
ствердженні  про те, як зазначено у
позовній заяві, що 19.07.2008 року в смт.Чаплинка Херсонської області  відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів
"УАЗ-2206018" державний номер НОМЕР_1, що  належить
Чаплинській районній лікарні,  під
управлінням водія ОСОБА_4 та "Тойота
Яріс" державний номер НОМЕР_2, що
належить ОСОБА_5, під управлінням водія ОСОБА_6, який керував цим
транспортним засобом на підставі
договору  найму № 000630 від
17.07.2008 року. Вказаний автомобіль ("Тойота Яріс") знаходиться у
користуванні  позивача, як приватного
підприємця, на підставі договору про сумісну діяльність від 14.11.2007 року,
укладеного  зОСОБА_5., яка  є його дружиною і власником зазначеного
вище  транспортного засобу.

За
скоєння ДТП на водія Чаплинської районної
лікарні ОСОБА_4 складено
протокол, який  направлений в суд
для притягнення  його до
адміністративної  відповідальності.
Відповідно  експертного висновку № Вэ-483
від 28.07.2008 року вартість відновлювального
ремонту  машини "Тойота
Яріс" складає  19671,21 грн., а
розмір втрати товарної вартості автомобіля
в результаті аварії  складає
3694,67 грн.  Відповідно до умов
договору  страхування  страховик
виплатив  страхове відшкодування  в розмірі 15837,68 грн.. 18.08.2008 року
власником автомобіля  "Тойота
Яріс"ОСОБА_5. в касу ПП ОСОБА_7. згідно складеного ним акту виконаних
робіт  № 14185 було внесено грошові кошти
у сумі  19104,04 грн. як  оплата за ремонт транспортного засобу.

Крім
того, посилаючись на договір про сумісну
діяльність  з фізичною
особоюОСОБА_5. від 14.11.2007 року, у якому зазначено, що  він, як перевізник у разі пошкодження
транспортного засобу  ремонт останнього
проводить за власні кошти, позивач стверджує , що ним були понесені додаткові
збитки (майнова шкода), які були відшкодовані власнику  автомобіля за розпискою у розмірі 7516,03
грн.

Позивач
вважає, що відповідач - Чаплинська районна лікарня завдала йому матеріальну
шкоду внаслідок порушення Правил
дорожнього руху (пункт 16.12.) у розмірі
15016,03 грн., яку просить стягнути
з відповідача. Зазначена матеріальна шкода, на думку позивача,
складається з наступного:

-
7500,00 грн. доходи, які він міг би реально одержати  у випадку передачі автомобіля  гр.ОСОБА_6. за договором найму (упущена
вигода) за 30 днів;

-
3266,36 грн. збитки, які складають
різницю між фактично отриманим страховим відшкодуванням та грошовою
сумою витраченою власником на  ремонт
автомашини (19104,04 - 15837,68);

-
3694,67 грн. збитки, пов'язані   із
втратою товарної  вартості  автомобіля
внаслідок  настання
дорожньо-транспортної  пригоди (визначені
у п.2 експертного висновку);

-
555,00 грн. збитки у розмірі франшизи, утриманої  страховиком відповідно до договору
страхування.

У
судовому засіданні позовні  вимоги ПП
ОСОБА_1 підтримані  його представниками,
з посиланням на доводи викладені у позовній
заяві та надані до неї письмові докази.

Відповідач
позов не визнав,  про що ним було
повідомлено у письмовому відзиві та через
своїх представників в судовому засіданні.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши  надані
докази, заслухавши сторони,  суд  прийшов до висновку про те, що позов не
підлягає  задоволенню з огляду на
наступне.

Як
стверджує у своїй позовній  заяві
приватний  підприємець ОСОБА_1,
дорожньо-транспортна пригода 19.07.2008 року сталася з вини водія ОСОБА_4,
який  керував автомобілем
"УАЗ-2206018" державний номер НОМЕР_1, що належить Чаплинській
районній лікарні Херсонської області.
Але жодного доказу такої вини позивачем не надано. Довідка  без номера відділення  ДАІ з обслуговування  адміністративної території Чаплинського
району від 11.08.2008 року, вих.№ 433-3331, на
яку посилається позивач, лише свідчить про те,  що за
порушення пункту 16.12. Правил дорожнього  руху на водія
ОСОБА_4 складено адміністративний протокол  серії ХЕ № 135230, який направлений  до Чаплинського районного суду. До того ж у
довідці  зазначено, що вона (довідка) є
лише підставою для вирішення питання про проведення автотоварознавчої  експертизи, а також дозволяє  проводити ремонт  транспортного засобу.

Результати  розгляду адміністративної  справи щодо водія  ОСОБА_4 суду не відомі, а відповідна
постанова суду, яка б  засвідчувала вину
даної особи і притягнення її за порушення Правил дорожнього руху до
адміністративної відповідальності позивачем не надана.

До
уваги  також слід  взяти той факт, що  у вищезгаданій довідці  підрозділу ДАІ зазначено про перевірку  документів на
місці  ДТП та встановлення  при цьому наявності  у Чаплинської
районної лікарні на автомобіль
"УАЗ-2206018" державний номер НОМЕР_1 полісу цивільної
відповідальності  серії  ВВ № 9593943 від 18.04.2008 року,
виданого  страховою компанією
"Універсальна". Чи була дорожньо-транспортна пригода, що сталася  19.07.2008 року, предметом розгляду цієї
страхової компанії,  і які її результати
- суду не відомо, а позивач з цього приводу
ніяких пояснень надати не зміг.

Своє
право звернення до суду ПП ОСОБА_1 у позовній заяві обґрунтовує наявністю між
ним та водієм ОСОБА_6., який керував автомобілем "Тойота Яріс"
державний номер НОМЕР_2 під час ДТП, договору найму № 000630 від 17.07.2008
року. В той же час, відповідно до положень ст.ст.759, 761 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає наймачеві майно у
користування за плату за певний строк. Право передання  майна у найом   має
власник речі. Наймодавець  може
бути також особа, уповноважена на укладання договору найму.  По даній
справі позивач не надав доказів того, що він є власником  майна, що було передано гр.ОСОБА_6. у найом,
або того, що він уповноважений  власником
автомобіля ОСОБА_5. на укладення договору
найму.

Крім
цього, слід зазначити, що згідно ст.ст.798, 799 ЦК України (Глава 58 Найом
(Оренда) §5. Найом  (оренда)
транспортного засобу, предметом договору найму транспортного засобу є
наземні  самохідні транспортні засоби.
Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а за участю
фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

До
того ж, законом передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення  правочину стороною (сторонами) вимог, які
зазначені  у статті 203 ЦК України. В той
же час, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом  (нікчемний правочин). У цьому разі  визнання такого правочину  недійсним судом не вимагається.

За
вказаних обставин договір найму № 000630 від 17.07.2008 року слід  вважати нікчемним, тобто відповідно таким, що
не породжує у сторін будь-яких прав та обов'язків.

При
цьому суд також звертає увагу на наступні встановлені обставини.

До
договору найму транспортного засобу № 000630 від 17.07.2008 року додано Акт
передачі  автомобіля "Тойота
Яріс" ОСОБА_1. ОСОБА_6., із
зазначенням переліку
переданих  разом із транспортним
засобом  технічних і реєстраційних
документів, серед яких  зазначено
шляховий лист.  Але при вивчені  наявного
у справі Подорожнього листа
службового легкового автомобіля
серії ЛА № 000630  із терміном дії
з 17.07.2008 року по 21.07.2008 року на ім'я
ОСОБА_6, в ньому зазначено, що цей документ на автомобіль "Тойота
Яріс" НОМЕР_2 виданий  на підставі
автопрокату  юридичною особою з назвою
"РоНа-Авто".

У
свою чергу відповідач надав суду Договір
про сумісну діяльність від 14.11.2007 року, із тексту  якого вбачається, що він укладений між
власником автотранспортного засобуОСОБА_5. та перевізником  - приватною фірмою "Автопрокат
РОНА-Авто". За умовами зазначеного договоруОСОБА_5. (власник)
передала  іншій стороні (перевізнику)
належний  їй на праві власності
автомобіль "Тойота Яріс", державний номер НОМЕР_2 в оперативне
управління, а ПФ "Автопрокат РОНА-Авто" взяла на себе
зобов'язання  здійснювати орендну плату у
розмірі 250,00  грн. за  добу (24 години). Виконуючи договірні
зобов'язання  за цим  договором, сторони  отримали
у листопаді 2007 року у органах ДАІ Тимчасовий  реєстраційний талон на даний автомобіль,  у якому власником  на цей транспортний  засіб було зазначено ПП "Автопрокат
РОНА-Авто".

Оскільки
за правовою природою цей договір є договором найму транспортного засобу, і
він  укладений з фізичною особою, то з
вищенаведених підстав його теж слід вважати нікчемним, не породжуючим у сторін
прав і  обов'язків, недійсність  якого не потрібно  встановлювати в судовому порядку.

При
цьому слід також  зазначити, що за
умовами договору від 14.11.2007 року, він припиняв свою дію у разі часткового
або  повного пошкодження автомобіля,  його загибелі. Оскільки 19.07.2008 року в
результаті ДТП автомобільОСОБА_5. постраждав, отримавши значні  пошкодження, то у даному  випадку є підстави  вважати, що строк дії  вказаного
договору закінчився.

Однією
з підстав позовних вимог приватним
підприємцем ОСОБА_1 зазначено наявність господарських відносин з
фізичною особою -ОСОБА_5. та посилання на договір між  ними від 14.11.2007 року.

Позивач
і представники позивача стверджують,  що
дана угода є договором  про сумісну
діяльність, з чим не погоджується суд з огляду на положення ст.ст.1130-1143 ЦК
України, оскільки  за договором про
спільну діяльність така діяльність може здійснюватися  на основі об'єднання  вкладів
учасників  (проте товариство)  або без
об'єднання  вкладів  учасників. Якщо вважати, щоОСОБА_5. здійснила
свій вклад у вигляді  автомобіля, то
вклад ОСОБА_1 не підтверджується  ні
умовами договору, ні наявними у справі
доказами.

З
умов договору між ОСОБА_5 та ПП ОСОБА_1 вбачається, що фізична особа  передала перевізнику у строкове платне
користування  автомобіль "Тойота
Яріс", який у подальшому, як свідчать матеріали справи, 19.07.2008
року  потрапив  у дорожньо-транспортну пригоду в
смт.Чаплинка. Аналіз  змісту
договору  та правових  норм дає підстави  оцінити умови угоди як  договір про найом транспортного засобу, а
оскільки він (договір)  нотаріально не
засвідчений, то його теж слід вважати нікчемним, не породжуючи  у сторін взаємних  прав та
обов'язків.

Позивач
вказує, що нарахування збитків і майнової шкоди ґрунтуються на наявності
договору  страхування  (полісу) № 19G - 0134550 від  08.04.2008 року з страховою  компанією
Generali Garant,  яка лише
частково  відшкодувала власниці  автомобіля грошову  суму.
Але доказів такої  сплати
позивачем  не надано, документів з
приводу розгляду  страхового випадку
компанією не представлено. До того ж, у довідці ДАІ, про яку суд згадував вище,
вказано що на автомобіль "Тойота Яріс" у його  власникаОСОБА_5. у наявності  зовсім
інший  стразовий документ, а саме
- поліс  цивільної відповідальності серії
ВВ № 6199033 від 18.05.2008 року виданий страховою компанією
"Провідна".

Матеріали
справи свідчать, що з метою недопущення
порушення прав і законних
інтересів інших  осіб, до участі у
розгляді справи повинні бути залученіОСОБА_5., ОСОБА_6, приватна фірма
"Автопрокат РОНА-Авто", страхові компанії "Універсальна",
СК "Провідна", ВАТ "Українська страхова компанія "Дженералі
Гарант", які  фігурують у
відповідних  документах -  письмових доказах, наданих  позивачем.
В той же час, оскільки  у
відповідності  до положень ст.1, 21, 23,
26 ГПК України сторонами та третіми особами
у справах, розглядаємих
господарськими судами (за виключенням корпоративних спорів)  не можуть бути фізичні особи, даний  спір
може бути розглянутий тільки судом загальної юрисдикції.

Відповідно
до положень ст.20 ГК України, ст.16 ЦК України захист порушених  прав здійснюється  у встановлений законом спосіб. звертаючись до
суду, позивач повинен  зазначити та
довести,  які саме його права і майнові
інтереси порушені відповідачем та на якій правовій  підставі, надати докази між діями відповідача
та негативними  наслідками  цих дій для позивача. Положення статті 24 ГПК
України надають право суду залучати до участі іншого відповідача або
робити  заміну  неналежного відповідача. Відносно
позивача  суд таким правом  не наділений, тому у даному випадку суд може
лише відмовити позивачу  у позові.

Поряд
з цим слід зазначити, що як встановлює Господарський кодекс України під
збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно
до Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків
є, зокрема, угоди (договори) та зобов'язання, що виникають внаслідок заподіяння
шкоди.

Згідно
положень статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода). Упущеною вигодою є ті втрати, яких фактично зазнала особа внаслідок
порушення цивільного права та інтересу, тобто ті доходи, які особа, яка зазнала
посягання, могла б отримати у випадку відсутності порушення цивільного права чи
протиправного посягання. При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове
значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла
особа перед бачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок
щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку
непосягання на її право, покладається на по терпілого.

Відповідно
до ст.224 ГК України на кредитора покладається обов'язок доказати розмір
збитків, завданих йому порушенням зобов'язання. При цьому, кредитор має не лише
точно підрахувати розмір заподіяних йому збитків, але й, підтвердити їх
документально. Отже, пред'явлення вимог про відшкодування неодержаних доходів
(упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи
(вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі належного
виконання боржником своїх обов'язків.

Відповідач
до статті 610 Цивільного кодексу України, правові наслідки порушення
зобов'язання передбачені статтею 611 того ж кодексу, в тому числі  і відшкодування збитків. Особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність  за
наявності її вини (умислу, необережності), якщо
інше не встановлено договором або законом (п.1 ст.614 ЦК України).

Статтею
623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який  порушив
зобов'язання, має  відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків завданих  порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно
зі статтею 218 ГК України підставою господарсько-правової  відповідальності учасника господарських  відносин є вчинення ним правопорушень у сфері
господарювання.

На
кредитора покладається обов'язок доказати розмір збитків, завданих йому
порушенням зобов'язання. При цьому, кредитор має не лише точно підрахувати
розмір заподіяних йому збитків, але й, підтвердити їх документально. Отже,
пред'явлення вимог про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі належного виконання
боржником своїх обов'язків.

Статті
218 ГК України і 614 ЦК України визначають загальну норму щодо відшкодування
збитків внаслідок наявності складу господарського правопорушення: порушення
права; завдання збитків та причинний зв'язок між порушенням права та збитками.
При наявності таких обставин в особи виникає право на відшкодування завданих
збитків.

Притягнення
до господарсько-правової відповідальності можливе лише при наявності
передбачених законом умов. їх сукупність утворює склад господарського
правопорушення, який є підставою господарсько-правової відповідальності. Склад
господарського правопорушення, визначений законом для настання відповідальності
у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт,
об'єктивну та суб'єктивну сторону. Суб'єктом є боржник; об'єктом -
правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у
майновій сфері кредитора, противоправна поведінка суб'єкта господарювання, а
також причинний зв'язок між противоправною поведінкою правопорушника і
збитками; суб'єктивну сторону господарського правопорушення складає вина, яка
представляє собою психічне відношення особи до своєї противоправної поведінки і
її наслідків.

Відсутність
хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад господарського
правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері
господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як
право порушення.

Статтею
623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з
урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення
боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відшкодування
збитків - це міра відповідальності за правопорушення в сфері господарювання,
тому її застосування можливе лише за наявності підстави відповідальності,
передбаченої законом. Особа, яка вимагає відшкодування збитків, повинна довести
факт порушення господарського зобов'язання контрагентом, наявність і розмір
понесених ним збитків, причинний зв'язок між правопорушенням і збитками.

Виходячи
з системного аналізу вищезазначених норм права, враховуючи фактичні обставини
справи та досліджені докази, суд прийшов до висновку про  недоведеність позивачем факту спричинення
йому  збитків відповідачем у розумінні
норм цивільного господарського законодавства та статей 32-33 Господарського
процесуального кодексу України, а отже вважає необґрунтованими вимоги про
стягнення збитків у заявленій сумі.

З
огляду на викладене суд не знаходить
правових підстав для
задоволення  позову приватного
підприємця ОСОБА_1 Судові витрати по справі
у такому випадку  суд  відповідно до положень ст.49 ГПК України
покладає  на самого позивача.

На
підставі викладеного, вищезазначених правових норм та керуючись ст.ст.82-85 ГПК
України, суд -

в и р і ш и в:

1.
У задоволені позову відмовити.

2.
Копію рішення
направити сторонам по справі.

3.
Рішення господарського суду набирає законної сили  після
закінчення десятиденного  строку з
дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише  вступну і резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили  після закінчення
десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті
84 Господарського процесуального кодексу України (вступна, описова,
мотивувальна  і резолютивна частини).

Суддя
С.В.Скобєлкін

Дата підписання рішення

відповідно до вимог ст. 84 ГПК
України                      10.12.2008р.