ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.08
Справа №  20/378/08

Суддя   Гандюкова
Л.П.

За
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю “Українська музична видавнича група”, м.Київ

до
Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, м.Запоріжжя

про стягнення суми 20 600  грн. компенсації за публічне виконання
музичного твору без отримання дозволу

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники
сторін:

Від
позивача   - Немерюк О.А. (дов.№03-04-08 від
03.04.2008р.);

Від відповідача  -ОСОБА_2.  (№6000 від 12.08.2008р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений
позов про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ
“Українська музична видавнича група” компенсації за публічне виконання у кафе
“Сохо” музичного твору “Гранули” гурту “Танок на Майдані Конго” без отримання
дозволу, а також на підставі ч.3 ст.52 Закону України “Про авторське право та
суміжні права”  накласти на відповідача
штраф у розмірі 10% суми, присудженої до стягнення, та направити відповідну
суму до Державного бюджету України.

Ухвалою
господарського суду від 04.07.2008р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/378/08,
судове засідання призначено на 23.07.2008р. Ухвалою в.о. голови господарського
суду від 23.07.2008р. строк вирішення спору у справі продовжений на один місяць
-до 02.10.2008р. Ухвалою суду від 23.07.2008р.
на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 16.09.2008р.
У судовому засіданні 16.09.2008 р. оголошено перерву до 23.09.2008р.  Ухвалою від 23.09.2008р. розгляд справи
відкладено на 01.10.2008р.

01.10.2008р.
справу розглянуто, за згодою представників сторін оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Позивач
надав заяву про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача
компенсацію за публічне виконання музичного твору без отримання дозволу в
розмірі 20 600 грн. та відповідно до ч.3 ст.52 Закону України “Про авторське
право і суміжні права” накласти на відповідача штраф у розмірі 10% від суми,
присудженої судом до стягнення та направити відповідну суму до Державного
бюджету України. У порядку ст. 22 ГПК України заява про збільшення позовних
вимог прийнята судом до розгляду. Вимоги мотивовані тим, що в травні 2008 року
позивачу стало відомо, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від
14.03.2008р. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, що працює
адміністратором в кафе “Сохо”, в якому здійснює свою господарську діяльність
приватний підприємець ОСОБА_1. Постановою суду встановлено, що
21.01.2008р.  о 18-30 в  кафе “Сохо” за вказівкою адміністратора
ОСОБА_3  незаконно, за відсутності дозволу
здійснювалося публічне виконання музичних творів, серед яких музична композиція
“Гранули” гурту “Танок на Майдані Конго”. Такими діями працівника ПП ОСОБА_1.
були порушені права та законні інтереси підприємства позивача, як суб'єкта
авторського права, на композицію “Гранули”. Виключні майнові авторські та
суміжні  права на цю композицію були
придбані СПД ОСОБА_4. згідно з договором №24/3, укладеним з співавторами тексту
та музики даного музичного твору, який в свою чергу за договором про передачу
авторських прав (субвидавничий договір) №1005/08 від 01.01.2008р. передав ці
права позивачу. З дня укладення зазначеного договору ТОВ “Українська музична
видавнича група” стало власником виключних майнових прав музичної композиції
“Гранули”, тобто суб'єктом авторського права відповідно до ст.7 Закону України
“Про авторське право та суміжні права”, якому належить передбачені ст.15 цього
закону виключне право дозволу на використання музичного твору іншими
суб'єктами.  Відповідач з приводу
отримання дозволу на використання зазначеної музичної композиції до позивача не
звертався, внаслідок чого порушила його права та її адміністратор була
притягнута до адміністративної відповідальності. Враховуючи вимоги ст.1172 ЦК
України щодо відшкодування шкоди, завданої працівником фізичної або юридичної
особи, позивач вважає, що має повне право звернутися до суду з позовом про
виплату з боку приватного підприємця компенсації. Позивач збільшив розмір
заявленої до стягнення компенсації, враховуючи інформацію, отриману від об'єднання
підприємств “Українська ліга музичних прав”- організації колективного
управління. А саме: неодноразове звернення щодо роз'яснення необхідності
виплати авторської винагороди та винагороди виконавців та виробників фонограм
та/або відеограм з боку власників кафе “Сохо”, а також враховуючи неодноразове
звернення з боку право володарів щодо необхідності отримання дозволу до
керівництва кафе, достатньо великий обсяг порушень авторських прав. На підставі
викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.7, 15,31,32,52 Закону України
“Про авторське право та суміжні права”, ст.1172 ЦК України просить позов
задовольнити.

Відповідач
письмового відзиву не надав, однак позовні вимоги не визнав на таким підставах.
Позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення з боку відповідача
його законних прав та інтересів.  Надана
позивачем постанова Жовтневого районного суду про притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності не є належним доказом у цій справі, оскільки до
відповідальності було притягнуто адміністратора кафе, а не ПП ОСОБА_5
Відповідач не надавала адміністратору повноважень представляти її інтереси під
час проведення перевірки та підписувати відповідні документи. Постанова  Жовтневого райсуду від 14.03.2008р. за
протестом прокурора Жовтневого району була скасована постановою цього суду від
30.07.2008р. Сам факт публічного виконання музичного твору “Гранули” в кафе
“Сохо” також є недоведеним. Копія Акту перевірки №01/01 від 23.01.2008р. не є
належними доказом у розумінні ст.36 ГПК України, невідомо як у позивача опинився
цей акт, адже він не приймав участі у перевірці. ПП ОСОБА_1. не була присутня
при проведенні перевірки, що позбавило її можливості впевнитися у відповідності
виявлених порушень фактичним обставинам, акт або його копія відповідачу також
не надавалась, що позбавило її права оскаржити цей акт в установленому порядку.

Розглянувши
матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

За договором №24/03 від 24.03.2006р.,
укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (Артист), що мають сценічний псевдонім “Танок
на Майдані Конго” (“ТНМК”) та СПД ОСОБА_4 (Компанія), останньому  було передано на виключній основі всі майнові
авторські та суміжні  права на музичні та
аудіовізуальні твори, їх виконання “Артистом” та фонограми виконань музичних
творів, які зафіксовано в Додатку №1 до договору, для їх використання
будь-якими способами. (п.1.1).

Згідно з Додатком №1 було передано
права на 171 музичний твір гурту  “Танок
на Майдані Конго”, в тому числі на пісню “Гранули” (позиція 160).

01.01.2008р. між Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_4 (Видавник) та ТОВ “Українська музична
видавнича група” (Субвидавник, позивач у справі) було укладено  договір про передачу виключних авторських
прав (субвидавничий договір) №1005/08 , згідно
з яким позивачу було передано виключні авторські права на твори згідно з
Додатком №2, що передбачає право позивача на свій розсуд здійснювати, дозволяти
чи забороняти здійснення у відношенні цих творів певних дій, в тому числі публічний
показ, публічне виконання та сповіщення творів, на території України та
Російської Федерації (п.п.2.1,2.2.).

Строк дії договору згідно з п.2.3 -з
моменту підписання договору до 31.12.2008р.

Згідно з Додатком №2  до договору №1005/08 було надано дозвіл на
використання  168 творів, на  музичний твір “Гранули” гурту “ТНМК” надано
право на використання відео (позиція 73).

У судовому засіданні представником
позивача надано Додаток №3 від 02.01.2008р. до договору №1005/08, відповідно до
якого за умовами договору  було надано
право на використання твору  “Гранули”
гурту “ТНМК”.

02.07.2008р. ТОВ “Українська музична
видавнича група” звернулося до господарського суду Запорізької області з
позовом до фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1  про стягнення компенсації
за публічне виконання у кафе “Сохо” музичного твору “Гранули” гурту “Танок на
Майдані Конго” без отримання дозволу, обґрунтовуючи позовні вимоги наступними
обставинами та доказами.

Державним інспектором з питань
інтелектуальної власності в Запорізькій області Васюковим Г.М. за участю
представника ТОВ “Чесна музика” Немерюка О.О. у присутності адміністратора
кафе-бару “Сохо” ОСОБА_3 було складено акт перевірки, відповідно до якого
23.01.2008р. з 16-00 год. до 18-30 було проведено перевірку дотримання
законодавства у сфері інтелектуальної власності суб'єктом господарювання ПП
ОСОБА_1. за заявою право володаря ТОВ “Чесна музика” та дорученням прокурора
Жовтневого району м.Запоріжжя. В результаті перевірки встановлено, що в період
зазначеного часу 23.01.2008р. в приміщенні кафе здійснювалося публічне
виконання певних музичних творів, зокрема, пісня гурту “ТНМК” -“Гранули” за
допомогою музичного центру “LG” та телевізора “Самсунг”. На момент перевірки
будь-яких документів, ліцензійних договорів, угод та платіжних доручень про
перерахування та виплату авторської винагороди за використання об'єктів
авторського права надано не було.

14.03.2008р. Жовтневим районним
судом  м.Запоріжжя за результатами розгляду
матеріалів, які надійшли від  управління
контролю за дотриманням законодавства у сфері інтелектуальної власності,
винесено постанову у справі №3-2883/08 про притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за ст.51-2 КУпАП.  Відповідно до цієї постанови було
встановлено, що 21.01.2008р. о 18-30 год. в кафе “Сохо”, що надає послуги в
сфері громадського харчування, за вказівкою адміністратора ОСОБА_3, незаконно
здійснювалося публічне виконання за допомогою музичного центру “LG” музичних
творів, а саме композиції “Гранули” у виконанні групи “ТНМК” та інших творів,
дозвіл на які необхідно отримувати від правоволодаря ПП “Українське музичне
видавництво” чи заключати ліцензійні договори з організацією колективного
управління.

Вирішуючи спір, суд враховує, що
відповідно до ст.4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку
позовного провадження.

Позов -це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом
інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з
господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально
-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести
рішення. Матеріально -правова вимога позивача повинна опиратися на певні
обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.22
ГПК України, ст.20 ЦК України, зміна предмету або підстав позову -це право
позивача.

Відповідно до статті 440 Цивільного
кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на
використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право
перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке
використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені
законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено
договором чи законом.

Згідно з статтею 443 ЦК України
використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків
правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та
іншим законом.

Статтею 445 ЦК України встановлено,
що автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не
встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 15 та п.
“а” ст. 50 Закону “Про авторське право і суміжні права” використання твору без
дозволу особи, яка має авторське право, є порушенням авторського права.

Згідно
з підпунктом “г” ч. 1 ст. 52 цього Закону при порушеннях будь-якою особою
авторського права, передбачених статтею 50 цього Закону, суб'єкти авторського
права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної
шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником
внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату
компенсацій.

Підпунктом
“г” частини другої цієї статті встановлено, що суд має право постановити
рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50
000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення
доходу. Частиною 3 ст.52 Закону передбачено право суду постановити рішення про
накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на
користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до
Державного бюджету України.

Позивач
просить стягнути з фізичної особи -підприємця ОСОБА_1. компенсацію за публічне
виконання музичного твору без отримання дозволу в розмірі 20600грн. та накласти
штраф. При цьому у підтвердження факту порушення авторського права саме
відповідачем посилається на наведені вище докази та просить задовольнити позов
на підставі ст.1172 ЦК України, відповідно до
якої встановлено, що юридична
або  фізична  особа
відшкодовує шкоду,  завдану їхнім
працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Господарським судом у порядку ст.38
ГПК України було отримано від Жовтневого районного суду м. Запоріжжя  та оглянуто в судовому засіданні матеріали
справи №3-2883/08  стосовно гр.ОСОБА_3

Оглянувши матеріали зазначеної
справи, в тому числі оригінали вищезазначених акту перевірки та постанови  Жовтневого районного суду м. Запоріжжя,
господарським судом встановлено, що в зазначених документах маються розбіжності
щодо дати проведення перевірки, право володаря.  У постанові суду не  встановлено порушення  фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1
авторських прав   ТОВ “Українська музична
видавнича група”.

Матеріали справи свідчать, що договір
№24/03 від 24.03.2006р. між авторами музики та слів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та СПД
ОСОБА_4. було укладено на строк до 1 вересня 2006р.  Строк дії договору в частині виконання робіт
може бути продовжений за взаємною письмовою згодою сторін (п.п.9.1,9.2
договору). В процесі розгляду справи представником позивача було надано
лист-відповідь ФОП ОСОБА_4. №08/08-01 від 25.08.2008р. на запит ТОВ “Українська
музична видавнича група”, згідно з яким повідомлялося , що строк дії договору  №24/03 від 24.03.2006р. згідно підписаних
додатків -до 31.12.2008р.  та на
підтвердження цього направлено позивачу нотаріально посвідчену копію
договору №24/03 від 24.03.2006р. з додатками та доповненнями.

Копія договору №24/03 від
24.03.2006р., примірник якої надано позивачем до матеріалів справи,  не є нотаріально посвідченою та містить лише
Додаток №1 з переліком музичних творів та Додаток №2,  в якому погоджено розмір перерахувань від
отриманого доходу та порядок виплати винагороди. Будь-яких додатків та доповнень
щодо продовження строку дії договору позивачем не представлено.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 30.07.2008р. у справі №3-2883/08 було задоволено протест
прокурора Жовтневого району та скасовано постанову стосовно ОСОБА_3 за
адміністративне правопорушення, передбачене ст.51-2 КУпАП. Із постанови слідує,
що у протесті прокурора вказувалося, що при розгляді адміністративного
матеріалу судом не були повністю встановлені обставини справи, а саме: та
обставина, що згідно з посадовою інструкцією до повноважень ОСОБА_3 не входять
питання, пов'язані  з додержанням
законодавства у сфері інтелектуальної власності. Крім того, в момент проведення
перевірки ОСОБА_3 знаходилася в кафе “Сохо” в якості відвідувача.

Оскільки предметом позову позивач
обрав стягнення компенсації, а не відшкодування збитків (матеріальної шкоди),
посилання позивача на ст.1172 ЦК України не може бути підставою для задоволення
позову. Порушення авторського права
23.01.2008р. з 16-00 год. до 18-30 у кафе “Сохо” саме фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1. суд вважає недоведеним.

Крім
того, позивач просить стягнути 20 600грн. компенсації. Розмір компенсації
входить до предмету доказування зі справи.

Із змісту наведеного вище законодавства
слідує, що стягнення компенсації є одним з видів відповідальності за порушення
авторського права, який застосовується як альтернативний захід у випадку
неможливості точного обчислення завданих у зв'язку з правопорушенням збитків та
розміру отриманого порушником доходу. Однак це не означає, що розмір
компенсації може визначатися довільно без урахування об'єктивних критеріїв, що
можуть свідчити про розмір шкоди, спричиненої неправомірним використанням
об'єкта авторського права. Тобто розмір компенсації не повинен точно
відповідати розміру шкоди, що була завдана, проте має співвідноситися з нею
певним чином, оскільки особливою функцією цивільно-правової відпові дальності є
відшкодування майнових втрат, завданих правопорушенням. Тому і у випадку
стягнення компенсації замість збитків або отриманого доходу необхідно
встановити належними засобами доказування
можливу винагороду за анало гічне використання на умовах ліцензійного
договору, яке або встановлюва лося цим правовласником за попередніми угодами,
або є усталеною практи кою в даній сфері. У визначенні розміру такої
компенсації необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад
цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема,
справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір
компенсації має визначатися  у залежності
від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або
багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість
потерпілих осіб; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану
та необхідні для цього зусилля тощо.

Таку
правову позицію викладено й у пункті 33 рекомендацій президії Вищого
господарського суду України від 10.06.2004 № 04-5/1107 “Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної
власності” (із змінами, внесеними згідно з рекомендаціями президії Вищого
господарського суду України від 16.01.2008 № 04-5/5).

Разом
з тим, позивач не надав належних доказів
щодо розміру компенсації 20600грн. Посилання у підтвердження збільшення
розміру компенсації на лист представника ТОВ “Чесна музика” від 04.12.2007р.,
адресований відповідачу, не може бути доказом розміру компенсації, оскільки
по-перше: не свідчить про порушення авторських прав позивача ТОВ “Українська
музична видавнича група”, по-друге: на листі мається відмітка про його
отримання адміністратором, що не є належним доказом отримання цього листа та
порушення авторських прав  відповідачем
фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1.

На підставі викладеного, посилання
позивача на інші норми права не спростовує висновки суду, у задоволенні позову
відмовляється повністю за недоведеністю.

Згідно з ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України судові витрати  не
стягуються.

Керуючись ст. ст.22,49,82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя
Л.П. Гандюкова

Рішення господарського
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня
підписання. Рішення підписано у повному обсязі
29.10.2008р.