ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 р.

№
11/447д/07-20/216д/08

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука
Г.А.,

суддів:

Мачульського
Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства
з обмеженою відповідальністю Фірма "ВВС"

на
ухвалу

господарського
суду Запорізької області від 19.05.2008 р.

у
справі

№
11/447д/07-20/216д/08

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю Фірма "ВВС"

до

1)
Товариства з обмеженою відповідальністю "Азов.Сервіс", 2)
Приватного підприємця ОСОБА_1

про

визнання
недійсним договору доручення і довіреності

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:

- не
з'явились;

відповідача-1:

- не
з'явились;

відповідача-2:

Смирнов
О.В.;

В С Т А Н О В И В:

У
червні 2007 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВВС" (далі
-Фірма) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною
заявою, у якій просило визнати недійсними договір доручення і довіреність №
070106/юр від 10.01.2006 р., згідно з якими Товариство з обмеженою
відповідальністю "Азов.Сервіс" (далі -Товариство) в особі директора
Кучеренко М.І. довірило приватному підприємцю ОСОБА_1 (далі
-ПідприємецьОСОБА_1) представляти свої інтереси в усіх державних і
правоохоронних органах, а також вести справи у судах всіх інстанцій строком до
10.01.2009 р.

Позовні
вимоги Фірма обґрунтовувала тим, що Товариство видало Підприємцю ОСОБА_1.
довіреність № 070106/юр від 10.01.2006 р., що свідчить про укладення між ними
відповідного договору доручення, проте вказана довіреність підписана не
директором Товариства "Азов.Сервіс" Кучеренком М.І., а іншою особою,
яка не має відповідних повноважень, у зв'язку з чим вона разом з договором
доручення підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 215 Цивільного кодексу
України як такі, що суперечать вимогам ст. ст. 203, 246 та 1000 Цивільного
кодексу України.

Ухвалою
господарського суду Запорізької області від 09.08.2007 р. провадження у справі
припинено на підставі п. 1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських
судах України. Ухвала мотивована тим, що по-перше, довіреність № 070106/юр від
10.01.2006 р. видана не Підприємцю ОСОБА_1., який є другим відповідачем у
справі, а громадянину ОСОБА_1., а по-друге, вказана довіреність не є актом в
розумінні ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, а тому не може
бути визнана недійсною у порядку господарського судочинства.

Постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 26.09.2007 р. ухвалу
господарського суду Запорізької області від 09.08.2007 р. залишено без змін з
мотивів її обґрунтованості.

Постановою
Вищого господарського суду України від 06.02.2008 р. вказані рішення та
постанова були скасовані, а справа -передана на новий розгляд до господарського
суду Запорізької області.

Ухвалою
господарського суду Запорізької області від 19.05.2008 р. (суддя Гандюкова
Л.П.) провадження у справі припинено на підставі п. 1 частини першої ст. 80
Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що спір не
підлягає вирішенню в господарських судах України. Ухвала мотивована тим, що на
момент видачі довіреності № 070106/юр від 10.01.2006 р. громадянин ОСОБА_1 ще
не був зареєстрований як  фізична особа
-підприємець, а норми Господарського процесуального кодексу України не
передбачають у даному випадку можливості залучення фізичної особи, яка не має
статуту суб'єкта підприємницької діяльності, до участі у справі у якості
відповідача.

Фірма
звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій
просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.05.2008
р. в частині припинення провадження щодо позовних вимог до Товариства про
визнання недійсним договору доручення і довіреності № 070106/юр  від 10.01.2006 р. та передати справу на новий
розгляд до господарського суду Запорізької області. Викладені у касаційній
скарзі вимоги Фірма обґрунтовує тим, що місцевий господарський суд, приймаючи
оскаржувану ухвалу, дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи,
та помилково зазначив, що відповідачами у справі про визнання недійсним
правочину мають бути усі сторони правочину.

Інші
особи, які беруть участь у справі, не скористались правом, наданим ст. 1112
Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу
Фірми до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає
касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність
застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті ухвали, колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна скарга Фірми не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Господарським
судом першої інстанції встановлено, щоОСОБА_1 був зареєстрований як фізична
особа -підприємець 07.03.2006 р., що підтверджується свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи -підприємцяНОМЕР_1 (а. с. 12).

Тобто,
на момент видачі Товариством довіреності № 070106/юр від 10.01.2006 р., і,
відповідно, на момент укладення на її підставі між Товариством та ОСОБА_1
договору дорученняОСОБА_1 ще не був фізичною особою -підприємцем, а був
громадянином, який  не є суб'єктом
підприємницької діяльності.

За
таких обставин саме громадянинОСОБА_1, а не ПідприємецьОСОБА_1 має бути
відповідачем за позовом Фірми про визнання недійсними договору доручення,
укладеного між Товариством та ОСОБА_1, і довіреності № 070106/юр від 10.01.2006
р., виданої Товариством ОСОБА_1., про що обґрунтовано зазначено господарським
судом Запорізької області в оскаржуваній ухвалі.

Відповідно
до частини третьої ст. 24 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї
особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача
належним відповідачем.

Між
тим, згідно з частиною першою ст. 21 Господарського процесуального кодексу
України сторонами в судовому процесі -позивачами і відповідачами -можуть бути
підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Частина
перша ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі -підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З
наведених норм Господарського процесуального кодексу України, зокрема,
випливає, що відповідачами у господарському процесі можуть громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Беручи
до уваги наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає,
що Фірма подала позов не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, а
саме -до Підприємця ОСОБА_1, а не до громадянина ОСОБА_1, при цьому громадянина
ОСОБА_1 не може бути залучено до участі у господарській справі у якості
відповідача, що виключає можливість здійснення господарським судом заміни
неналежного відповідача, і, відповідно, є підставою для припинення провадження
у справі на підставі п. 1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Твердження
Фірми, викладене у касаційній скарзі, про те, що відповідачем за її позовними
вимогами може бути лише Товариство, є необґрунтованим, оскільки ці вимоги
стосуються не лише прав та обов'язків Товариства, а й прав та обов'язків
громадянина ОСОБА_1

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України
приходить до висновку, що ухвала господарського суду Запорізької області від
19.05.2008 р. відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи
касаційної скарги Фірми не спростовують висновків господарського суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110,
11111 та 11113 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ВВС" залишити
без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від
19.05.2008 р. у справі № 11/447д/07-20/216д/08 -без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
Г.М. Мачульський

Суддя
В.І. Шаргало