ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Херсон, вул. Горького, 18
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

12.12.2008
Справа №  4/456-08

Господарський суд
Херсонської області у складі судді
Ємленінової З.І. при секретарі
Сокуренко Л.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за
позовом приватного
підприємцяОСОБА_1

м.
Таврійськ Херсонської області

до приватного підприємця ОСОБА_2 м.
Нова Каховка

Херсонської
області

про   стягнення 50.000грн. 00коп.

за участю  представників сторін:

від  позивача -
уповноважена особа  ОСОБА_3

від  відповідача -    уповноважені особи ОСОБА_4., ОСОБА_5.

Позивач звернувся  з
позовом, яким, з  урахуванням  заяви
від  12.11.2008року, про  уточнення позовних  вимог, просить  визнати
неправомірними  дії  відповідача
по  розірванню в односторонньому
порядку  договору оренди  від 17 березня 2008року та утриманню  товару, який є  власністю
позивача. Крім  того, він  просить
стягнути збитки, як  неотриманий
ним прибуток за 5 місяців, які залишилися до
закінчення строку дії  договору
оренди   в сумі 50.000грн.00коп.

Відповідач позовні вимоги  не
визнає, обгрунтовуючи  свої  заперечення тим, що  строк дії
договору сторонами встановлено
до  31.12.2008року, а не до 17.02.2009
року. Позивач не  сплачував орендної  плати
за декілька місяців підряд у встановленому договором розмірі та порядку,
у зв'язку з  чим відповідач надіслав йому
листа про  відмову від  договору, тому відповідно до  ч.2 статті 782 ЦК України він вважає  договір
розірваним з моменту повідомлення позивача про  відмову від
договору.  Він також  зазначає, що на початку  жовтня 2008року позивач повідомив його  про
небажання користуватися приміщенням магазину, тому  в магазині відповідачем здійснено переоблік
товару, на який позивач не
з'явився.

Справа розглядалася з  перервами, які відповідно до  статті 77
ГПК України оголошувалися в засіданнях
суду 18 листопада 2008року та 27 листопада 2008року.

Розглянувши матеріали  справи, дослідивши надані до  справи
докази, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

При
зверненні з  позовом позивач
посилався на те, що  17 березня 2008року
між приватним підприємцем ОСОБА_1 (позивач по
справі) та приватним підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) було  укладено
договір  оренди, згідно з   яким в користування позивача на умовах  оренди відповідач передав  будівлю
площею 40,5кв.м., яка  розташована
в м.Нова Каховка по вул.Довженка №37-Б. Будівля передавалася для її
використання  позивачем  для роздрібної  торгівлі продовольчими  та непродовольчими  товарами.

Позивач зазначає, що  при укладенні договору оренди сторонами  було
узгоджено  строк його  дії -11 місяців з 17 березня 2008року по  17 лютого 2009року.

Як зазначено в позовній заяві, 08
жовтня  2008року,  без
попереднього  повідомлення,  відповідач
достроково розірвав договір
та  вилучив будівлю  магазину з
користування позивача разом з
товаром, який є  власністю  позивача.

Згідно з  частиною 1 статті 173 Господарського  Кодексу України  господарським визнається зобов'язання,
що  виникає  між
суб'єктом   господарювання та
іншим  учасником   (учасниками) відносин  у сфері господарювання з  підстав, передбачених  Господарським Кодексом України, в силу
якого  один  суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити  певну дію
господарського  чи  управлінсько-господарського характеру на
користь іншого  суб'єкта (виконати  роботу, передати  майно,
сплатити  кошти, надати  інформацію, тощо), або  утриматися від  певних
дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має  право
вимагати від  зобов'язаної
сторони  виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Частиною
2 статті 180 Господарського Кодексу України також передбачено, що господарський
договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку
та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними  умовами
договору є  умови  про
предмет  договору, умови, що  визначені законом як  істотні або є
необхідними для  договорів
даного  виду, а також  усі ті умови, щодо  яких  за
заявою  хоча б  однієї
із  сторін  має
бути досягнуто  згоди.

Відповідно
до  частини 3 статті 180 ГК України при
укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Істотні
умови договору оренди визначені статтею
284 Господарського  Кодексу
України. Відповідно до  зазначеної   норми, істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на
який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації;
порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна
та умови його повернення або  викупу.

При  зверненні з
позовною  заявою, позивач
посилався на те, що  між  сторонами
укладено договір  оренди від  17.03.2008 року. При  огляді в судовому засіданні договору, який
надавався позивачем до  позовної
заяви,  судом було  встановлено, що  договір
укладено строком на 11 місяців - з 17 березня  2008року до 17 лютого 2009року. Крім  того,  відповідно
до  пункту 3.1 цього  договору
орендар  зобов'язався своєчасно  вносити
орендну плату в розмірі 300грн.00коп.
в місяць. Договір підписано обома сторонами та скріплено  печаткою
приватного  підприємця ОСОБА_2.

Разом
з тим, відповідач  надав суду
примірник  договору від 17.03.2008року,
оригінал  якого  оглядався судом в засіданні 27.11.2008 року.
Згідно з  цим  договором зазначено інший строк його дії - з
17.03.2008 року до  31.12.2008року. В
пункті 3.1 договору   зазначена орендна
плата в іншому розмірі -  3.500грн.00коп.
в місяць. Договір  також  підписаний сторонами  без
будь-яких заперечень  та
скріплений  печаткою  відповідача. Представники  сторін
не  заперечували в засіданні,
що  існує 2 договори оренди від  17.03.2008року  з різним
змістом.

Договорами не зазначена взагалі вартість
об'єкту оренди, як  одна із  істотних
умов договору, в той час як
відповідно до  вимог  закону
оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди і саме
виходячи  із  оцінки
об'єкту  визначається розмір  орендної
плати.

Але, як встановлено в судових
засіданнях,   оцінка об'єкту оренди, а
саме будівлі  загальною площею 40,5кв.м.,
яка  розташована   в м.Нова Каховка  по
вул. Довженка № 37-Б   перед
укладенням договору оренди від 17 березня 2008року не проводилася  взагалі,
тому невідомо, якими  критеріями
керувалися сторони при  визначенні
розміру орендної  плати.

Зазначене  вище свідчить
про  те, що за договором оренди
нежитлової будівлі  від 17.03.2008 року
сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема,
вартості об'єкту оренду, строку його
дії  та розміру орендної плати,
тому господарський суд констатує, що зазначений договір не є укладеним і не
породжує для  сторін будь-яких прав та
обов'язків.

Господарський суд відмовляє в задоволенні
позову в частині визнання неправомірними
дій  відповідача  по
розірванню в односторонньому порядку
договору оренди  від 17 березня
2008  року, оскільки  за неукладеним договором неможливо
визнати  неправомірними  дії відповідача.

Щодо
позовних вимог в частині  стягнення
з  відповідача 50.000грн.00коп. збитків,
як  неотриманого  прибутку за 5 місяців до  закінчення строку договору, суд  зазначає
наступне.

Згідно
зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають   правові наслідки, встановлені  договором або
законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої  відмови
від  зобов'язання, якщо  це
встановлено  договором або  законом або
розірвання договору; зміна умов зобов'язання;  сплата неустойки (в тому числі і пені);
відшкодування збитків.

Відповідно
до  статті  224 ГК України  учасник господарських  правовідносин, який порушив  господарське
зобов'язання або  установлені
вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен  відшкодувати
завдані цим  збитки суб'єкту, права  або
законні інтереси якого  порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою  стороною, втрата або  пошкодження її майна, а також  не одержані нею  доходи, які управнена сторона одержала б  у разі належного  виконання
зобов'язання  або  додержання правил здійснення
господарської  діяльності.

Аналогічна відповідальність
передбачена і статтею   623 ЦК України.
При цьому, розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання,  доказується
кредитором.

Підставою  позовних
вимог  в   частині стягнення збитків позивач при
зверненні з  позовом  зазначив статтю 22 та частину 5 статті
653  ЦК України.

Відповідно
до  статті 22 ЦК України особа, якій
завдано  збитків у результаті  порушення її
цивільного  права, має  право
на їх  відшкодування.
Збитками  є: втрати,     яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням  речі, а також   витрати, які особа зробила або  мусить
зробити для відновлення свого
порушеного  права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально  одержати за
звичайних  обставин, якби  її
право  не  було
порушене (упущена вигода).

Частиною
5 статті 653 ЦК України
встановлені  правові наслідки  зміни або
розірвання договору у зв'язку із
істотним  порушенням  договору однією  із
сторін. Інша сторона   в цьому
випадку може вимагати
відшкодування    збитків,
завданих  зміною або  розірванням
договору.

Звертаючись  з
позовами, позивач  підставою
позовних  вимог  про
стягнення 50.000грн.00коп. зазначив
безпідставне  дострокове
розірвання договору оренди відповідачем
за 5 місяців до  закінчення
терміну його  дії.

Але,
як зазначалося вище, договір  між  сторонами
є  неукладеним, тому і правові
підстави стягнення збитків, які грунтуються на цьому договорі, відсутні.

Відповідно
до  ст. 4-3, ст. 33 ГПК України  судочинство
в господарських   судах  здійснюється на засадах  змагальності.
Сторони обґрунтовують  свої  вимоги
і заперечення  поданими  суду доказами. Кожна сторона  повинна довести  ті обставини, на які вона посилається як  на
підставу  своїх  вимог
і заперечень.

Матеріали  справи
не  містять  доказів,
які б  точно визначали  заподіяння шкоди позивачу, як і доказів того,
що  саме у зв'язку з порушенням  обов'язків за договором та незаконним його
розірванням, як результату
протиправної  поведінки  відповідача, були спричиненні збитки в
розмірі суми  позову.

Позивачем
також  не
надано  документів, які б  підтверджували розрахунок суми  збитків, а
його  посилання  на середній
щомісячний прибуток в
10.000грн.00коп. не
підтверджує  фактичних  збитків, які могли  б
виникнути  в майбутньому, а
містить  лише прогнозовані витрати на
майбутнє.

З
огляду на непідтвердження позивачем
своїх вимог належними доказами та недоведеність  складу правопорушення з боку  відповідача, суд  дійшов до
висновку про  відсутність  підстав для задоволення позову.

З
урахуванням  викладеного, позовні
вимоги  задоволенню  не
підлягають.

Судові
витрати  відповідно до  ст. 49
ГПК України відносяться на
позивача.

З
урахуванням  зазначених  норм права, керуючись  статтями
44, 49, 77, 82-85 ГПК України,
суд -

В И
Р І Ш И В:

1.В
задоволенні позовних  вимог  відмовити.

Суддя                                                                                      З.І.
Ємленінова

Рішення оформлено  відповідно
до

ст. 84
ГПК України 12.12.2008року.