ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.11.08р.

Справа
№ К30/144-08

За
позовом: ОСОБА_1 м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області

до
відповідача-1: командитного товариства "МиР", с. Широка
Дача Широківського району Дніпропетровської області

відповідача-2:ОСОБА_2, м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області

Третя
особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору: Широківська районна державна
адміністрація Дніпропетровської області, смт. Широке Широківського району Дніпропетровської
області

про визнання недійсними в частині
редакції Установчого договору та Статуту

Суддя:
Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Ворошило О.М.

Представники:

Від
позивача: ОСОБА_3,
довіреність від 02.09.2008 року, представник; ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1,
виданий  Інгулецьким РВ Криворізького МУ
УМВС України в Дніпропетровській області 10.02.2001 року

Від
відповідача-1:
ОСОБА_2, директор, посвідчення №1 від 03.01.2008 року, ОСОБА_4., довіреність
від 10.05.2007 року, представник

Від
відповідача-2:
ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_2, виданий Інгулецьким РВ Криворізького МУ УМВС України
в Дніпропетровській області 14.02.1997 року

Від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1
(м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) просить визнати недійсними
п.п.6.1;6.3;6.4;6.5 Установчого договору Командитного товариства „МиР”  та п.5.3 Статуту Командитного товариства
„МиР” та визначене коло його повноважень в частині компетенції по управлінню
Командитним товариством „МиР”, як такі, що суперечать Закону України „Про
господарські товариства” в редакції станом на 03.05.2001 року.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що внесення в Установчий договір і Статут Товариства
вищезазначених пунктів, якими передбачена посада директора товариства, коло
його повноважень по управлінню товариством, реєстрація Широківською районною
державною адміністрацією Дніпропетровської області Установчого договору і
Статуту в такій редакції суперечить положенням Закону України „Про господарські
товариства”, в редакції, що діяв станом на 03.05.2001 року, тобто на момент
реєстрації Установчого договору.

Відповідач-1,
Командитне товариство „МиР”, та Відповідач-2, ОСОБА_2,  позовні вимоги визнали у повному обсязі, про
що зазначили у відзиву на позовну заяву.

Представник
третьої особи у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав.

Клопотання
про застосування засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді
справи представниками сторін не заявлялось.

За
згодою представників сторін у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Заслухавши
доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно
положень установчого договору Командитного товариства „МиР” (с. Широка
Дача  Широківського району
Дніпропетровської області), затвердженого рішенням ради  засновників від 03.05.2001р., зареєстрованого
Широківською районною державною адміністрацією, реєстраційна справа №
04052420Ю0010447 від 03.08.2001р., учасниками командитного товариства з повною
відповідальністю є ОСОБА_2 (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) та ОСОБА_1
(м. Кривий Ріг Дніпропетровської області).

Командитне
товариство „МиР”, відповідно до положень ст. 4 Закону України „Про господарські
товариства” в редакції, що діяв на час його заснування, створюється і діє на
підставі установчого договору.

Правовий
статус командитного товариства визначається нормами ст.ст.67-74 Закону України
„Про господарські товариства” (тобто законодавством про повні товариства) з
урахуванням особливостей, передбачених у спеціальних статтях (ст.ст.78-83)
Закону України „Про господарські товариства”, безпосередньо присвячених
командитним товариствам.

Командитним
товариством визнається товариство, в якому разом з одним або більше учасниками,
які здійснюють від імені товариства підприємницьку діяльність і несуть
відповідальність за зобов'язаннями товариства всім своїм майном, є один або
більше учасників, відповідальність яких обмежується вкладом у майні товариства
(вкладників), ч.1 ст.71 Закону України „Про господарські товариства”.

Згідно
ч.1 ст. 81 Закону України „Про господарські товариства” в редакції, що діяв на
час заснування Командитного товариства „МиР”, управління справами командитного
товариства здійснюється тільки учасниками з повною відповідальністю.

Позивач
просить визнати недійсними положення Установчого договору та Статуту товариства
якими передбачена посада директора товариства та визначено коло його
повноважень по управлінню, як такі, що суперечать главі 5 Закону України „Про
господарські товариства”.

Розглянувши
позовні вимоги суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Затвердження
установчого договору є необхідною дією у процесі створення господарського
товариства (командитного товариства). Вимоги до установчих документів
передбачені статтею 4 Закону України „Про господарські товариства”.

Підставами
прийняття рішення про визнання недійсними установчих документів господарського
товариства є порушення закону.

Такою
підставою може бути відсутність в установчих документах тих відомостей, які згідно
із законом повинні обов'язково в них міститися. Даними відомостями відповідно
до статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону України "Про господарські
товариства" є відомості про вид товариства, предмет і цілі його
діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження,
розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу
прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок
прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована
більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок
ліквідації і реорганізації товариства, а також: для командитних товариств -
розмір частки кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення вкладів,
форму їх участі у справах товариства.

До
установчих документів можуть бути включені інші умови, що не суперечать
законодавству України (ч.5 ст.4 Закону України „Про господарські товариства”).

Укладаючи
Установчий договір учасники Командитного товариства „МиР” визначили, що вищим
органом товариства є збори учасників (учасника) з повною відповідальністю.
Даною угодою головні зобов'язання по управлінню товариством розподіляються
наступним чином: директор товариства - ОСОБА_2, комерційний радник -ОСОБА_5,
про що зазначено в пункті 6.1. Установчого договору.

Установчий
договір визначає виключну компетенцію зборів учасників або учасника товариства
та компетенцію директора товариства.

Згідно
п.6.2 установчого договору до виключної компетенції зборів учасників або
учасника належить, серед інших, погодження установчого договору, вибори та
відкликання директора та ревізійної комісії.

За
правилами ведення справ командитного товариства, тобто представництво його
інтересів, здійснюється безпосередньо кожним із учасників. В установчому договорі
за спільною волею учасників може бути закріплено, що ведення справ товариства
здійснюється лише одним учасником.

Згідно
п.6.3. установчого договору виконавчу владу в товаристві здійснює директор,
який призначається  зборами учасників або
учасником, до компетенції якого входить вирішення всіх питань діяльності
товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції учасника або
зборів учасників.

Директор
без доручення діє від імені товариства, відстоює його інтереси, розпоряджається
майном товариства, укладає угоди, у тому числі й трудові, видає доручення,
відкриває в банку розрахунковий та інші рахунки, користується правом
розпоряджатися коштами, брати кредити, затверджувати штатний розклад, видає
накази і дає вказівки, обов'язкові для всіх працівників товариства, виконує
інші функції, які відповідають цьому установчому договору (п.6.4. установчого
договору). Компетенція директора товариства також визначена п.5.3 Статуту
Командитного товариства „МиР”, затвердженого рішенням ради засновників від
03,05.2001 року, зареєстрованого Широківською районною державною адміністрацією
03.05.2001 року. Контроль за фінансово-господарською діяльністю здійснює
директор, який відповідає за свою діяльність перед учасником (п.6.5.
установчого договору).

Статтею
68 Закону України „Про господарські товариства” передбачено, що ведення справ
повного товариства  здійснюється за
загальною згодою всіх учасників. Ведення справ товариства може здійснюватися
або всіма учасниками, або одним чи кількома з них, які виступають від імені
товариства. В останньому випадку обсяг повноважень учасників визначається  дорученням, яке повинно бути підписано рештою
учасників товариства. Якщо в установчому договорі визначаються декілька
учасників, які наділяються повноваженнями на
ведення  справ  товариства, то передбачається, що кожен з них
може діяти від імені товариства самостійно. В установчому договорі може бути
відзначено, що такі учасники мають право вчиняти відповідні дії лише спільно.

Зі
змісту цієї статті вбачається, що обсяг повноважень учасників (учасника)
товариства, які виступають від імені товариства визначається дорученням. При
цьому доручення може бути виражено не лише у формі довіреності, але і у формі
договору.

За
положеннями оспорюваного установчого договору Командитного товариства „МИР”,
який підписаний та затверджений всіма учасниками товариства, а саме: ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (позивачем), учасники товариства з повною відповідальністю уповноважили
директора товариства, яким є учасник товариства з повною відповідальністю,
діяти без доручення від імені товариства, тобто на підставі договору.

Установчий
договір підписаний усіма учасниками товариства, посвідчений 15 травня 2001 року
приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу
Дніпропетровської області Петрусенко В.О. (реєстровий номер 1236).

Оскільки
представницькі повноваження учасника товариства (директора товариства)
ґрунтуються на установчому договорі, тому не повинні посвідчуватися
довіреністю.

Визначення
в установчому договорі товариства виконавчого органу -директора товариства не
суперечить законодавству, зокрема статтям 4,81 Закону України „Про господарські
товариства”, оскільки саме така форма управління товариством обрана за спільною
волею учасниками товариства з повною відповідальністю. Визначальним при цьому є
те, що, як вбачається зі змісту установчого договору, директором цього
товариства є учасник - ОСОБА_2. Сторони оспорюваного установчого договору -
учасники командитного товариства - вільні щодо визначення у договорі, або в
змінах (доповненнях) до договору взаємних відносин. Обмеження щодо такого
вільного визначення законодавцем встановлюється при визначенні обов'язкових
умов засновницького договору повного товариства та загальних умов
зобов'язального права.

Враховуючи,
що зазначені положення установчого договору Командитного товариства
„МИР”(п.п.61.,6.3.-6.5 ) не суперечать приписам законодавства, що регулюють
питання ведення справ командитного товариства, вимога позивача про визнання їх
недійсними задоволенню не підлягає.

Вимога
позивача про визнання п.5.3 Статуту товариства недійсним з підстав зазначених у
позовній заяві також не підлягає задоволенню.

В
порушення приписів ст.4 Закону України „Про господарські товариства” рішенням
ради засновників Командитного товариства „МиР” затверджено не лише установчий
договір, але і статут товариства, який містить відмітку про його державну
реєстрацію.

Однак,
в силу п.2 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог,
якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх
осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання
заінтересованої сторони. Позивач не звертався до суду з клопотанням визнати
недійсним Статут Товариства  в цілому.

Відповідачі-1,2
у відзиву на позовну заяву визнали позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Відповідно
до ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів
інших осіб.

Враховуючи,
що оспорювані пункти установчих документів не суперечать приписам законодавства
та не визнані судом недійсними, визнання позову відповідачами не приймається
судом.

Відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати
покладаються на позивача.

Керуючись
ст.ст.1, 22, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні позову відмовити.

Судові
витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення
набирає законної сили через 10 (десять) днів після його підписання.

Суддя                                                                                                        Н.М.Євстигнеєва

(Дата
підписання рішення, оформленого відповідно до вимог

ст.84
Господарського процесуального кодексу України, - 01.12. 2008)