АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

09.12.2008  року
Справа № 11/163пн

Луганський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                              Семендяєвої
І.В.

суддів                                                  Бойченка К.І.

Журавльової Л.І.

за
присутністю секретаря

судового
засідання
Міхальчук О.А.

та
представників сторін:

від
позивача                               -
ОСОБА_5, довіреність № 1341 від
25.04.08;

від
1-го відповідача                    -
ОСОБА_6, довіреність № 2196 від 07.04.08;

від
2-го відповідача                    -
повноважний представник не прибув;

від
3-го відповідача                    -
повноважний представник не прибув,

розглянувши
у відкритому

судовому
засіданні

апеляційну
скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Ювілейне, м. Луганськ

на
рішення

господарського
суду           Луганської області

від                                                   20.10.08

у
справі
№ 11/163пн (суддя -Москаленко М.О.)

за
позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Ювілейне, м. Луганськ

до
1-го відповідача
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Ювілейне, м. Луганськ

до
2-го відповідача
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, смт. Ювілейне, м. Луганськ

до
3-го відповідача
фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, смт. Ювілейне, м. Луганськ

про
усунення перешкод у користуванні
майном

В С Т А Н О В
И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,
м. Луганськ, смт. Ювілейне (далі за текстом -ФОП ОСОБА_2, позивач) звернувся до
господарського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луганськ, смт. Ювілейне (далі за текстом -ФОП
ОСОБА_1, 1-й відповідач) про усунення перешкод в користуванні об'єктом нерухомого
майна -нежитловою будівлею, розташованою за адресою: м. Луганськ,         смт. Ювілейне, вул. Артема, буд.12,
шляхом виселення відповідача з вказаного приміщення та звільнення вказаного
об'єкту нерухомого майна від рухомого майна та речей.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 28.08.08 залучено до участі у справі як другого та
третього відповідачів: фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, м. Луганськ, смт.
Ювілейне (далі за текстом -ФОП  ОСОБА_3,
2-й відповідач) та фізичну особу-підприємця ОСОБА_4, м. Луганськ,    смт. Ювілейне (далі за текстом -ФОП
ОСОБА_4, 3-й відповідач).

В процесі судового розгляду справи
позивач уточненням  позовної заяви від
03.09.08 заявив такі позовні вимоги:

-
зобов'язати фізичну особу -підприємця ОСОБА_1, фізичну особу -підприємця
ОСОБА_3, фізичну особу -підприємця ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні
фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 об'єктом нерухомого майна -нежитловими
будівлями, розташованими за адресою: місто Луганськ, селище  міського типу Ювілейне, вулиця Артема,
будинок 12, а саме: Літ. 211, 211-1 -магазином-кафе-баром „Тітанік” з навісом,
шляхом виселення відповідачів з вказаного об'єкту нерухомого майна;

- зобов'язати фізичну особу
-підприємця ОСОБА_1, фізичну особу -підприємця ОСОБА_3, фізичну особу
-підприємця ОСОБА_4  усунути перешкоди у
користуванні фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 об'єктом нерухомого майна
-нежитловими будівлями, розташованими за адресою: місто Луганськ, селище  міського типу Ювілейне, вулиця Артема,
будинок 12, а саме: Літ. 211, 211-1 -магазином-кафе-баром „Тітанік” з навісом,
шляхом звільнення вказаного об'єкту нерухомого майна від нерухомого майна та
речей.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 20.10.08 по справі                № 11/163пн позовні вимоги
задоволено повністю.  Дане судове рішення
мотивовано             ст. ст. 220, 316,
317, 320, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 793, 794 Цивільного кодексу України; ст. 1
Господарського процесуального кодексу України; ч. 2 ст. 3 Господарського
кодексу України.

Не погоджуючись з винесеним судом
першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Луганського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 29.10.08, якою просить
скасувати рішення господарського суду Луганської області по справі № 11/163пн від
20.10.08 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог заявник вказує на те, що господарським судом Луганської області при
винесенні рішення не в повній мірі з'ясовані фактичні обставини справи,
порушено норми матеріального та процесуального
права, що привело до помилкового судового рішення, а саме:

- судове рішення по справі 11/163пн
прийнято в порушення ст. ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу
України та не враховано той факт, що ОСОБА_2 не може бути учасником у судовому
процесі за даною справою і вказана справа не може бути розглянута господарським
судом;

- рішення прийняте в порушення ст.
4І Господарського процесуального кодексу України, роз'яснення Президії ВАСУ від
10.12.96, а саме, судом не прийнято до уваги та не задоволено клопотання  про зупинення провадження по справі у зв'язку
зі слуханням справи № 2а-6997/08 Луганським окружним адміністративним  судом.

Луганський апеляційний
господарський суд на підставі ст. 98 Господарського процесуального кодексу
України ухвалою від 04.11.08 прийняв до провадження апеляційну скаргу позивача.

Розпорядженням голови суду від
04.11.08 для розгляду вказаної вище апеляційної скарги на рішення місцевого
господарського суду призначено судову колегію у складі: головуючий суддя
-Семендяєва І.В., судді -Бойченко К.І., Журавльова Л.І.

Відповідач (заявник скарги)
09.12.08  надав суду доповнення до
апеляційної скарги, в якому вважає, що даний спір повинен бути розглянутий
судом загальної юрисдикції, оскільки постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 14.11.08 по справі № 2а-6997/08 скасовано державну
реєстрацію прав власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою:
м. Луганськ, сел. Ювілейне, вул. Артема, 12 (до якого входять і спірне майно за
даним позовом) яке було зареєстровано за ОСОБА_2 17.03.08, а тому позивач не
є  власником вказаного спірного майна і
не має права розпоряджатися вказаним майном. Даним доповненням  до апеляційної скарги  відповідач просить рішення господарського
суду Луганської області  по справі №
11/163пн від 20.10.08 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким
відмовити  ФОП ОСОБА_2 у задоволенні позовних
вимог.

Позивач в свою чергу 09.12.08 надав
відзив на уточнену  апеляційну скаргу, у
якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити  за необґрунтованістю, посилаючись на те, що
на  вказаній у доповненні до апеляційної
скарги постанові Луганського окружного адміністративного суду від 14.11.08 по
справі № 2а-6997/08 міститься відмітка суду, що ця постанова не вступила в
силу.

Відповідно до ч. 2 ст. 99
Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції.

За змістом ст. 101 вказаного
Кодексу у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у
справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом попередньої інстанції норм
матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції
дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Висновок місцевого господарського
суду про обґрунтованість  уточнених
позовних вимог відповідає фактичним обставинам справи та діючому законодавству.

Як свідчать матеріали справи та
встановлено судом першої інстанції, позивач на час винесення  рішення
є  власником об'єкту нерухомого
майна -нежитлових будівель, розташованих за адресою: місто Луганськ,
селище  міського типу Ювілейне, вулиця
Артема, будинок № 12, які складаються у тому числі з будівель Літ. 211, 211-1
-магазину-кафе-бару «Тітанік».

Право власності на спірний об'єкт
нерухомості виникло за позивачем на підставі
рішення  Третейського суду для
вирішення конкретного спору від 19.05.06 у справі           № 01/К-2006 (т. І, а. с. 8-21) за
позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю  «Шахтарський ринок»про визнання угоди дійсною
та визнання права власності на нерухоме майно позовні вимоги  задоволено у повному обсязі, рішенням
Третейського суду  визнано дійсним
договір купівлі-продажу    № 01 об'єкту
нерухомого майна -нежитлових будівель, розташованих за адресою: місто Луганськ,
селище  міського типу Ювілейне, вулиця
Артема, будинок № 12, які складаються у тому числі з будівель Літ. 211, 211-1
-магазину-кафе-бару «Тітанік», та за
ОСОБА_2 визнано  право власності
на вказане нерухоме майно, у тому числі на об'єкт нерухомості Літ. 211, 211-1
-магазину-кафе-бару «Тітанік».

Згідно з п. п. 1.3, 1.5 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5 та
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.02 за № 157/6445, яке
передбачає, що обов'язковій реєстрації в підприємствах бюро технічної
інвентаризації підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних
осіб, право власності на вказане вище нерухоме майно на підставі рішення
Третейського суду як правовстановлюючого документу зареєстроване Міським
комунальним  підприємством «Бюро
технічної інвентаризації»за ОСОБА_2 (т. І, а. с. 22), на вказані об'єкти
нерухомості виданий технічний  паспорт
(т. І, а. с. 23-24).

Свої позовні вимоги про усунення
перешкод в користуванні об'єктом нерухомого майна - нежитловою будівлею,
розташованою за адресою: м. Луганськ, смт. Ювілейне, вул. Артема, буд.12,
шляхом виселення відповідача з вказаного приміщення та звільнення вказаного
об'єкту нерухомого майна від рухомого майна та речей  позивач обґрунтовує тим, що відповідачі у
справі безпідставно та незаконно займають спірне нежитлове приміщення.

Заперечуючи проти позову,
відповідач у відзиві на  позов (т. І, а.
с. 33) просив припинити провадження у справі з тих підстав, що позивач є
власником спірного майна не як суб'єкт підприємницької діяльності, а як фізична
особа, оскільки рішенням Третейського суду підтверджено та зареєстроване у БТІ
право власності ОСОБА_2. (фізичної особи).

На зазначене позивач  послався також у своїй апеляційній скарзі.

Вказані доводи не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки діючим законодавством передбачено право  суб'єкта підприємницької діяльності
використовувати  своє майно для
здійснення своєї підприємницької діяльності.

Так, ст. 320 Цивільного кодексу
України передбачає, що для здійснення підприємницької діяльності власник має
право використовувати своє майно у різний спосіб: створювати господарські
товариства та установи, вільно укладати правочини з підприємцями та іншими
учасниками цивільних правовідносин, набувати та відчужувати майно на  власний розсуд, брати участь у
зовнішньоекономічній діяльності, відкривати рахунки у банках тощо. Держава не
має права вказувати власнику, яким видом
підприємницької діяльності він має займатися, яку продукцію він
зобов'язаний виробляти та за якою ціною її реалізовувати (якщо такі обмеження
не встановлені законодавством).

Обмеження (спеціальні умови)
використання права власності пов'язані з необхідністю врахування публічних
інтересів, а також із випадками, коли це майно завдає шкоди особам,
суспільству, погіршує екологічну та економічну ситуацію тощо. Так, держава може
заборонити підприємницьку діяльність у деяких сферах виробництва та торгівлі,
наприклад, у сфері виготовлення зброї, наркотичних засобів тощо. Винятки із
загальних правил щодо виробництва деяких видів продукції реалізується шляхом
подання суб'єктами підприємництва спеціальних ліцензій.

Позивач володіє об'єктом нерухомості
-магазином-кафе-баром з навісом та ганком, який
цілком за своїм призначенням може використовуватись у підприємницькій
діяльності позивача.

Позивач у справі здійснює
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи та в установленому
порядку набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Як встановив місцевий господарський
суд, спірне приміщення позивач має намір використовувати для здійснення
підприємницької діяльності, спірне майно не є житловим та створене для
здійснення  торгівельної діяльності як
магазин-кафе-бар.

Таким чином, позивач саме як
суб'єкт підприємницької діяльності має право звернутись до господарського суду
за захистом свого порушеного права шляхом подання позову про усунення перешкод
в користуванні об'єктом нерухомого майна -нежитловою будівлею шляхом виселення
відповідача з вказаного приміщення та звільнення вказаного об'єкту нерухомого
майна від рухомого майна та речей, оскільки спірне майно (об'єкт нерухомості),
який належить позивачу як фізичній особі, буде використовуватись в його
підприємницькій діяльності і саме було придбане для  цих цілей.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України до господарського суду згідно з встановленою
підвідомчістю мають право звертатися громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Отже правовідносини між сторонами у
справі є господарськими, суб'єктний склад сторін спору відповідає приписам ст.
1 Господарського процесуального кодексу України, а тому даний спір є
підвідомчим саме господарському суду.

Судом першої інстанції також  підставно зроблено  висновок про те, що відповідачі у справі
фактично знаходяться в спірному нежитловому приміщенні, яке займають без достатніх
правових підстав.

Відповідачі не заперечують, що
знаходяться в спірному нежитловому приміщенні, але вважають, що використовують
це приміщення законно, на підставі договорів оренди, які  були укладені між першим та другим, першим та
третім  відповідачами (т. І, а. с.
29-30).

Але матеріалами справи не доведено
права власності першого відповідача на спірне приміщення, а тому й у першого
відповідача  відсутнє право передачі  вказаного приміщення в оренду.

Як свідчать матеріали справи,
перший відповідач звертався до Міського комунального підприємства  «Бюро технічної інвентаризації»із заявою про
реєстрацію за  ним права власності на
спірне майно (т. І, а. с. 26), проте у такій реєстрації було відмовлено з
посиланням на те, що наданий першим відповідачем договір від  02.01.06не входить до Переліку
правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав
власності на об'єкти нерухомого майна.

Перший відповідач також звертався
до господарського суду Луганської області з
позовом до МКП «БТІ»та до
виконавчого комітету Ювілейної селищної ради про  визнання права власності на новозбудований
об'єкт нерухомості -магазин-кафе-бар з
навісом та ганком за адресою: м. Луганськ, смт. Ювілейне,   вул. Артема, 12, загальною площею 363,9
кв.м, але у задоволенні вказаних позовних вимог рішенням господарського суду
Луганської області від 06.05.08 у справі
№ 2/3пн було відмовлено ( т. І, а. с. 27-28).

Також не можуть бути прийняті до
уваги всі доводи першого відповідача про те, що спірне приміщення використовується  першим відповідачем на підставі укладеного з
ТОВ «Шахтарський ринок»строком на 49 років (до 20.04.2055) договору оренди №
27/06 від 22.04.06 (т. І, а. с. 13-15), оскільки вказана угода її сторонами нотаріально
не посвідчена, не здійснена її державна реєстрація, що є порушенням приписів
ст. ст. 793, 794 Цивільного кодексу України щодо обов'язкової форми угоди
даного виду, внаслідок чого договір від 02.01.08 є нікчемним.

Як зазначив місцевий господарський
суд у рішенні, що оскаржується, договір оренди спірного нерухомого майна,
укладений між кафе-баром  «Тітанік»в
особі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 строком на 5 років (т. І, а. с. 29-30), його
сторонами не був нотаріально посвідчений, не відбулося його державна
реєстрація, що є порушенням вимог ст. ст. 793, 794 Цивільного кодексу України
та відповідно до приписів ст. 220 Цивільного кодексу України тягне за собою
юридичні наслідки у вигляді нікчемності укладеної угоди; договір оренди,
укладений між кафе-баром «Тітанік в особі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 строком на
один рік, містить виправлення у даті його укладення (19.09.2006 виправлено на
19.09.2007), тому фактично  неможливо
встановити строк його дії (один рік з дати укладення), що робить вказаний
договір оренди не належним та допустимим доказом доводів відповідачів у
розумінні приписів ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Факт використання спірного об'єкту
нерухомості відповідачем по справі -ФОП ОСОБА_3 також підтверджується наданими
на відповідний  запит господарського суду
матеріалами кримінальної справи, порушеної за заявою ОСОБА_3 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (постановою
від 06.05.08 про порушення кримінальної справи, протоколом від 26.04.08 усної
заяви про злочин, постановою від 14.05.08 про визнання потерпілим ОСОБА_3). Із
заявою про злочин ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів внаслідок
викрадення належних їй речей зі спірного приміщення.

Факт зайняття та використання  спірного приміщення другим та третім
відповідачами у даній справі підтверджується наявними у матеріалах справи
свідоцтвами про сплату єдиного податку ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3, у яких
зазначене місце здійснення вказаними особами торгівельної діяльності, зокрема,
вул. Артема, 12 (т. І, а. с. 47, 49), а також ліцензією на право здійснення
роздрібної торгівлі алкогольними напоями, виданою ОСОБА_3(т. І, а. с. 48), із
зазначенням адреси, за якою знаходиться спірне нерухоме майно.

Позивачем також були надані
фотознімки спірного нерухомого майна з яких вбачається, що вказане  майно використовується другим та третім
відповідачами у справі (про що свідчить напис на дверях магазину-кафе-бару
«Тітанік»), які залучені до матеріалів справи та прийняті до уваги судом першої
інстанції (т. І, а. с. 109-110).

Висновок  місцевого господарського суду про під
ставність позовних вимог зроблено на підставі вищезазначених обставин справи
та  документів  і пояснень сторін відповідно до ст. ст. 33,
34 Господарського процесуального кодексу України.

Право власності позивача на час
розгляду справи є доведеним та потребує судового захисту.

Відповідно до приписів ст. 316
Цивільного кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за
своєю власною волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу
України встановлено, що власникові належать
права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321
Цивільного кодексу України  право
власності є непорушним; ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений
у його здійсненні.

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив  у задоволенні  клопотання першого відповідача про зупинення
провадження у справі у зв'язку з тим, що у Луганському окружному адміністративному
суді розглядається справа № 2а-6997/08 про скасування реєстрації права
власності на спірне нерухоме майно за
позивачем, оскільки перший відповідач не довів неможливість розгляду
даної справи до вирішення адміністративним судом справи № 2-6997/08.

Частиною 1 статті 79 Господарського
процесуального кодексу України передбачено що, неможливість розгляду даної
справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які  розглядаються іншим судом, не можуть бути
встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться  про те, що господарський суд не може
розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної
справи внаслідок:

а) непідвідомчості;

б) обмеженості предметом позову;

в) неможливості розгляду тотожної
справи;

г) певної черговості розгляду  вимог.

Крім того, позовні вимоги у
адміністративній справі стосуються
правомірності державної реєстрації права власності на спірний об'єкт
нерухомості за позивачем, а не самого
права власності на цей об'єкт, яке позивач набув за рішенням
третейського суду для вирішення конкретного спору від 19.05.06 у справі   № 01/К-2006 (т. І, а. с. 8).

Доповненням до апеляційної скарги
від 08.12.08 перший відповідач свої вимоги по апеляційній скарзі про скасування
рішення суду  першої інстанції
обґрунтував тим, що  ТОВ «Шахтарський
ринок» який 26.04.06  уклав з позивачем
договір купівлі-продажу       № 01
об'єкту нерухомого спірного  майна
-нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Луганськ, смт. Ювілейне, вул.
Артема, буд. 12 не був та не є  власником
спірного майна, що підтверджується постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 11.08.06 справа № 14/117пн  (т. І, а. с. 68-82) та постановою  Луганського окружного адміністративного
суду  від 14.11.08 по справі №
2а-6997/08, якою скасовано державну реєстрацію прав власності  позивача та ТОВ «Шахтарський ринок»на спірне
нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Луганськ, смт. Ювілейне, вул.
Артема, буд.12.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
зазначені доводи заявника апеляційної скарги з таких підстав.

На момент винесення оскаржуваного
рішення ще не існувало постанови
Луганського окружного адміністративного суду від 14.11.08 по справі                                 № 2а-6997/08;
вказана постанова не набула законної сили на час винесення  постанови у даній справі, про що свідчить
відповідна позначка на екземплярі постанови
Луганського окружного
адміністративного суду  від
14.11.08 у справі № 2а-6997/08 («з оригіналом згідно, постанова не набрала
законної сили, виконанню не підлягає»).

Слід також зауважити про те, що
скасування державної  реєстрації в
Реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна, який розташований за
адресою:  м. Луганськ,   смт. Ювілейне, вул. Артема, буд.12, яке
було  зареєстроване за ОСОБА_2 міським
комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації», при наявності
рішення третейського суду  у справі від
19.05.06 у справі № 01/К-2006 не позбавляє позивача права на володіння
спірним  нежитловим приміщенням, яке він
може  реалізувати шляхом  користування спірним майном; після
проведення  відповідної державної
реєстрації позивач набуває право розпоряджатися належною йому нерухомістю та
відчужувати її.

Інші доводи апеляційної скарги та
доповнення до неї відхиляються у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Таким чином, відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу України ухвала місцевого господарського
суду, що оскаржується у даному випадку, ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин та відповідає вимогам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99,
101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,
Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О
В И В:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Ювілейне,
м. Луганськ № б/н від 29.10.08  на
рішення господарського суду Луганської області від 20.10.08 у справі №
11/163пн  залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Луганської області від 20.11.08 у справі
№11/163пн  залишити без змін.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 105
Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п'ятиденний строк з дня її
прийняття.

Головуючий суддя                                                            І.В. Семендяєва

Суддя
К.І. Бойченко

Суддя
Л.І. Журавльова