ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№
9/22

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
судді

Кривди
Д.С. -(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської ради

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду від 08.07.2008

у
справі

№9/22
господарського суду Івано-Франківської області

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

1)          Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради 2)
Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області

третя
особа

Управління
архітектури і містобудування виконкому Івано-Франківської міськради

про

визнання
права на виконання будівельних робіт,

за
участю представників сторін від:

позивача:

ОСОБА_2.
-за довіреністю від 29.07.2008р.

відповідачів:

не
з'явились

третьої
особи:

не
з'явились

Згідно
розпорядження Заступника голови Вищого господарського суду України Осетинського
А.Й. від 21.10.2008р. розгляд касаційної скарги здійснюється у складі колегії
суддів: Кривда Д.С. (головуючий), Жаботина Г.В., Уліцький А.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Івано-Франківської області від 30.05.2008р. (суддя Фанда
О.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського
суду від 08.07.2008р. (судді Краєвська М.В. -головуючий, Кордюк Г.Т., Орищин
Г.В.), позов задоволено; визнано за Приватним підприємцем ОСОБА_1право на
виконання будівельних робіт по будівництву багатоквартирного житлового будинку
з вбудованими приміщеннями  громадського
призначення на АДРЕСА_1

Виконавчий
комітет Івано-Франківської міської ради в касаційній скарзі просить скасувати
прийняті у справі судові рішення і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити,
посилаючись на порушення норм матеріального права.

У
відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову залишити без змін, а
скаргу -без задоволення.

Колегія
суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет
правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представника позивача, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи,
рішенням XVII сесії Івано-Франківської міської ради V демократичного скликання
від 10.05.2007р. "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок (затвердження проектів відведення) та про вилучення та надання
земельних ділянок" затверджено проект відведення земельної ділянки
приватному підприємцю ОСОБА_1. пл.0,04га по АДРЕСА_1

На
підставі вказаного рішення позивачу передано в оренду для будівництва
багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського
призначення земельну ділянку пл.0,04га по АДРЕСА_1, що підтверджується
договором оренди землі від 23.05.2007р.

Відповідно
до ч.5 ст.24 Закону України “Про планування і забудову тероторій” дозвіл на
будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування,
здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання
будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Рішенням
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.11.2005р. №422 “Про
матеріали управління архітектури і містобудування виконкому міської ради”
суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1 . надано дозвіл на
проведення проектно-пошукових робіт для будівництва багатоквартирного житлового
будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на орендованій
земельній ділянці, що знаходиться поАДРЕСА_1

Умовою
для будівництва житлового будинку було знесення існуючого будинку №33 по
вул.Гаркуші з відселенням його мешканців, що і було дотримано позивачем,
останнім за період 2005-2007рр. відселено за власні кошти 18 мешканців і надано
їм відповідне житло.

Згідно
з висновком комплексної державної експертизи від 02.11.2007р., підготовленим
Державним підприємством “Івано-Франківська обласна служба Української державної
інвестиційної експертизи”, за наслідками перевірки проектних матеріалів
встановлено, що проектна документація відповідає чинній нормативній базі
України.

Приватний
підприємець ОСОБА_1. неодноразово, а саме: 29.10.2007р., 18.01.2008р., 22.02.2008р.
зверталась із заявами до міськвиконкому про прийняття рішення щодо надання
дозволу на виконання будівельних робіт. Однак, на свої заяви позивач одержував
відмови з тих чи інших причин.

Дійшовши
висновку, що право позивача на виконання будівельних робіт порушено і тому воно
підлягає захисту, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної
інстанції, визнав за Приватним підприємцем ОСОБА_1право на виконання
будівельних робіт по будівництву багатоквартирного житлового будинку з
вбудованими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1

Вищий
господарський суд України не може погодитися з переконливістю висновків судів
попередніх інстанцій.

Положеннями
Законів України “Про планування і забудову територій”, “Про основи
містобудування” визначено певний порядок набуття права на будівництво,
реконструкцію, тощо об'єктів містобудування та набуття права на початок
виконання будівельних робіт.

Згідно
ст.ст.24, 29 Закону України “Про планування і забудову територій” фізичні
та  юридичні  особи,
які   мають   намір
здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що
належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними
радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на
будівництво). Дозвіл  на будівництво
об'єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без
одержання відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції
України або її   територіальних органів
(далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю).

Дозвіл
на виконання  будівельних  робіт
-  це  документ,
що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних
робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу
ордерів на проведення земляних робіт.

Дозвіл
на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

У
разі  відмови  у
видачі  дозволу  на виконання будівельних робіт заявнику
надаються роз'яснення щодо невідповідності поданих документів вимогам
законодавства. Роз'яснення надаються у письмовій формі протягом одного місяця з
дня звернення.

Відмову
надання дозволу на виконання будівельних робіт може бути оскаржено до суду в
установленому законом порядку.

Також
Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики
України від 05.12.00 № 273 затверджено Положення про порядок надання дозволу на
виконання будівельних робіт (зареєстровано в Міністерстві юстиції України
25.12.00 за № 945/5166) /далі Наказ № 273/, яке розроблено згідно зі ст. 29
Закону України "Про планування і забудову територій".

Вказане
Положення встановлює порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних
робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного
переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів.

Вирішуючи
спір, суди вищевикладене залишили поза правовою увагою і належним чином не
дослідили обставини дотримання сторонами у справі встановленого порядку
отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Зокрема, чи дотримано
позивачем встановленого порядку отримання відповідного дозволу при зверненні до
компетентного органу; чи надано уповноваженим органом роз'яснення щодо
невідповідності поданих документів вимогам законодавства (у разі їх
невідповідності); чи оскаржувалась в установленому законом порядку відмова
надання дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно
ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З
огляду на зміст статей 11, 16 ЦК України вбачається, що має доводитись
існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або
оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає
суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось
чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові за безпідставністю
матеріально-правової вимоги.

Частиною
3 ст.16 вказаного кодексу також встановлено, що суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої
- п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Крім
того, вважаючи що між сторонами у даній справі існує спір про право судами не
досліджено тієї обставини чи було порушено право позивача діями відповідачів
щодо видачі спірного дозволу та яке саме право чи права, якщо так, то якими
саме діями чи бездіяльністю таке право чи права порушено, чи поновлюються права
позивача у разі задоволення даного позову, та не з'ясовано яким саме чином може
відбутись поновлення таких прав у разі задоволення позову, виходячи з того, що
судами вирішено питання про “визнання права на виконання будівельних робіт”,
тоді як право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт,
підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів
на проведення земляних робіт, згідно приписів вищенаведених правових норм,
засвідчує дозвіл на виконання
будівельних  робіт.

За
таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і
обґрунтованими.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого
господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а
справа -направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно
до закону.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1
ст.1119, 11110, ст.11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд
України,  -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу задовольнити частково.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 08.07.2008р. та рішення господарського
суду Івано-Франківської області від 30.05.2008р. у справі №9/22 скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
суддя
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький