ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

27.10.08
Справа №  17/391-08

За
позовом  Приватний підприємець ОСОБА_1

до          Сільськогосподарський виробничий кооператив “Зеленьки”

про        стягнення 17 733,26 грн

Суддя  В.Г. Суховий

Представники: згідно з протоколом судового
засідання.

СУТЬ
СПОРУ:

До
господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного
підприємця ОСОБА_1 (далі -Позивач) до Сільськогосподарського виробничого
кооперативу “Зеленьки” (далі -Відповідач) про стягнення 17 733,26 грн
заборгованості.

Ухвалою
суду від 04.08.2008р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду
на 17.09.2008р.

Позивач
в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на перерахування ним на
рахунок відповідача 22 057,00 грн за сільськогосподарську техніку, та фактичним
отримання від відповідача техніки лише на суму 4 323,74 грн. Таким чином, на
думку позивача, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 17
733,26 грн (22 057,00 грн -4 323,74 грн).

08.09.2008р.
позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивач просить суд стягнути з відповідача 17 733,26 грн заборгованості, 5
674,64 грн -інфляційних та 931,00 грн -3% річних.

У
зв'язку з неявкою представника відповідача розгляд справи було відкладено на
27.10.2008р.

29.09.2008р.
представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач
відповідно до ст. 66 ГПК України просить накласти арешт на майно боржника, яке
знаходиться за адресою: Київська обл., Миронівський район,                        с. Зеленьки.

Суд
відмовляє позивачу в задоволенні даного клопотання з огляду на те, що позивачем
не зазначено обставин, які б свідчили, що невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.                        Крім того, позов
заявлено про стягнення з відповідача заборгованості, тобто грошових коштів, а в
поданому клопотання позивач просить накласти арешт на майно.

В
судовому засіданні 27.10.2008р. представник позивача позовні вимоги підтримав,
вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав,
викладених у позовній заяві та поданому уточненні позовних вимог.

Відповідач
свого представника в судове засідання вдруге не направив, про причини неявки
суд не повідомив, відзиву та інших витребуваних документів не подав, хоча про
час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ухвалами суду від
04.08.2008р. та від 17.09.2008р., що підтверджується повідомленням про вручення
поштового відправлення № 14144668 від 14.08.2008р.

Таким
чином відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце
судового засідання.

Відповідно
до ст. 75 ГПК України, якщо  відзив  на
позовну  заяву  і витребувані господарським судом документи
не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача,                   суд в с т а н о в и в:

На
підставі виставленого відповідачем рахунку № 7 від 23.05.2005р. (копія в
матеріалах справи) позивач перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 22
057,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 19 від 25.05.2005р.                            (копія в матеріалах
справи). Як вбачається з зазначеного платіжного доручення № 19 від
25.05.2005р., зокрема графи “призначення платежу”, грошові кошти у сумі 22
057,00 грн були сплачені позивачем відповідачу -як передоплата за ангар згідно
рахунку № 7 від 23.05.2005р.

Отже,
сторонами на підставі ст. ст. 202, 205 Цивільного кодексу України було укладено
угоду, згідно з якою у відповідача на підставі ст. ст. 11, 509, 626 ЦК України
виникло зобов'язання щодо передачі позивачу ангару загальною вартістю 22 057,00
грн.

Проте,
як свідчать матеріали справи, в порушення своїх зобов'язань відповідач
визначений сторонами ангар позивачу не передав.

Дослідивши
матеріали справи та подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

На
підставі укладеного між сторонами Договору позивач перерахував відповідачу як
передоплату грошові кошти загальною сумою 22 057,00  грн,
відповідач же в свою чергу за умовами Договору зобов'язувався передати
позивачеві ангар.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Аналогічні за змістом приписи містяться в ст. 193 ГК України.

В
позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог № 45 від 05.09.2008р.
позивач просить суд стягнути з відповідача “17 733,26 грн -заборгованості за
товар”.

В
судову засіданні позивач пояснив, що правовою підставою, за якою він просить
стягнути 17 733,26 грн. є Договір, укладений між сторонами шляхом виставлення
відповідачем рахунку та сплатою позивачем коштів згідно платіжного
дорученням  № 19 від 25.05.2005р.

Однак,
зі змісту зазначеного Договору не вбачається, що відповідач взяв на себе
грошові зобов'язання по сплаті позивачу будь-яких грошових коштів, у тому
числі            17 733,26 грн.

Таким
чином, з укладеного між сторонами Договору у позивача не виникає грошового
зобов'язання (боргу). За даним Договором у позивача виникло право вимагати
належного виконання відповідачем свого зобов'язання по передачі йому ангару.

Проте,
позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 17
733,26 грн.

Статтею
33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем
не доведено, що у відповідача згідно з Договором виникло грошове зобов'язання
на суму 17 733,26 грн.

За
таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 17 733,26 грн
задоволенню не підлягають, а в позові слід відмовити.

Щодо
позовних вимог в частині стягнення 5 674,64 грн інфляційних та 931,00 грн  3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно
до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Таким
чином, вимоги про стягнення інфляційних в сумі 5 674,64 грн та трьох процентів
річних в сумі 931,00 грн. не можуть бути задоволені судом, оскільки нарахування
інфляційних та процентів річних, яке передбачене у ст. 625 ЦК України, можливе
лише за прострочення грошового зобов'язання, а тому, з урахуванням наведеного
вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних не є обґрунтованими.

Судові
(господарські) витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись
ст.ст. 49,  66, 67, 75, 82-85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Суддя
Суховий В. Г.