ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№
37/422-07(46/257-07)

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого,
судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                                  Б.М.Грека,

судді                                                  В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності

ОСОБА_1

на
рішення господарського
суду Харківської області від 15.02.2008р. та

постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 29.05.2008р.

у
справі        №37/422-07

за позовом
Житлово-комунального підприємства №1

до                     Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

про                    зобов'язання звільнити
приміщення,

за участю
представників сторін:

від позивача: не
з'явився,

від відповідача:
ОСОБА_1.,

ВСТАНОВИВ:

Житлово-комунальне
підприємство №1 звернулося до господарського суду Харківської області з позовом
до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 і просило суд зобов'язати
останню звільнити та передати підприємству
нежитлове приміщення загальною площею 86,1 кв.м., розташоване за
адресою: АДРЕСА_1

Позовні
вимоги обґрунтовані закінченням 01.01.2007р. дії договору оренди №67 від
01.01.2003р. вказаного нежитлового приміщення, укладеного між сторонами.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 15.02.2008р. (суддя Доленчук Д.О.),
залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від
29.05.2008р. (головуючий, суддя Северін В.І., судді Білоконь Н.Д., Івакіна
В.О.), позов задоволено: зобов'язано відповідача звільнити та передати позивачу
нежитлове приміщення загальною площею 86,1 кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_1

Вказані
рішення та постанова мотивовані припиненням дії договору оренди №67 від
01.01.2003р. та не поверненням відповідачем позивачу орендованого приміщення
відповідно до умов договору.

При
цьому суди двох інстанцій виходили з того, що відповідно до ч.2 статті  17 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна" позивач листом №51 від 23.01.2007р. повідомив
відповідача про те, що термін дії договору оренди закінчився та пред'явив
вимогу про звільнення орендованого приміщення до 01.02.2007р., а згідно п.2
ст.26, п.1. ст.27 Закону України “Про оренду державного та комунального
майна",  ст.291 ГК України та ст.785
ЦК України, у разі закінчення строку договору оренди, на який його було
укладено, орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної
інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати, як такі, що ухвалені з
порушенням норм матеріального та процесуального права, та направити справу на
новий розгляд.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального
права  при ухваленні оскаржуваних судових
актів, знаходить касаційну скаргу такою, що
не підлягає  задоволенню з таких
підстав.

При
вирішенні даного спору по суті заявлених вимог судами двох інстанцій
встановлено, що 01.01.2003р. між сторонами укладено договір оренди комунального
майна №67, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове
платне користування приміщення будинку загальною площею 86,1 кв.м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_1

Судами
встановлено, що договір оренди укладався на один рік, але відповідно до умов
п.10.6 договору був продовжений до 01.01.2007р.

Даний
договір оренди №67 від 01.01.2003р. є підставою для виникнення у його сторін
прав і обов'язків, визначених ним.

Відповідно
до 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог
щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До
виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Не
допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з
мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано
належним чином (ч.7 ст.193 ГК України).

В
силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння  відмова
від  зобов'язання  або одностороння зміна  його
умов  не  допускається,
якщо  інше  не
встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Пунктом
10.1 встановлено, що договір оренди укладено строком на 1 рік, що діє з
01.01.2003р. до 01.01.2004р.

Відповідно
до п.10.6 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення
або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного
місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих умовах, які
були передбачені цим договором.

Як
встановлено судами, на підставі п.10.6 договору, строк дії договору сторонами
був продовжений до 01.01.2007р.

Пунктом
10.7 договору оренди, встановлено, його чинність припиняється, зокрема,
внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом
5.6. договору встановлено, що у разі припинення договору оренди орендар
(відповідач) зобов'язаний повернути орендодавцеві (позивачу) орендоване
майно  у належному стані, не гірше ніж на
момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу.

Відповідно
до ч.2 ст.17 Закону України “Про оренду державного та комунального
майна",  у  разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну  умов
договору  оренди  протягом
одного  місяця  після закінчення  терміну дії договору він вважається
продовженим на той самий  термін  і
на  тих  самих
умовах,  які  були
передбачені договором.

Судами
встановлено, що на виконання зазначеної норми, позивач листом №51 від
23.01.2007р. повідомив відповідача про те, що термін дії договору оренди
закінчився та пред'явив вимогу про звільнення орендованого приміщення до
01.02.2007р. (а.с.16 т.1).

У
зв'язку з відмовою відповідача в отриманні повідомлення про припинення договору
оренди, про що свідчить акт, складений 31.01.2007р. листоношею (а.с.113 т.1),
16.04.2007р. це повідомлення у присутності свідків було зачитано відповідачу в
кабінеті секретаря Куп`янської міської ради (а.с.17 т.1, 20 т.2).

Також,
як свідчать матеріали справи, комісією по передачі в оренду майна  територіальної громади м.Куп`янська у
пролонгації договору оренди №67 відмовлено (а.с.33 т.1, а.с.48 т.2), у зв'язку
з чим позивачем неодноразово протягом 2007-2008 років направлялися на адресу
позивача повідомлення з вимогою звільнити орендоване приміщення (а.с.32 т.1,
18, 32-34).

Однак,
незважаючи на викладене, відповідач відмовляється звільнити орендоване
приміщення у добровільному порядку, що стало підставою для звернення позивача з
даним позовом.

В
силу п.2 ст.26 та п.1. ст.27 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна", ст.291 ГК України, та п.10.7 укладеного сторонами
договору, договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його
було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на
умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно
до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з
урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

Матеріалами
справи доведено, що нового договору оренди на спірне приміщення укладено не
було, а Куп`янська міська рада відмовила у пролонгації договору оренди №67.

Отже,
враховуючи, що дія договору оренди закінчилася 01.01.2007р., він не
пролонгований на новий строк, колегія суддів погоджується з висновками судів
двох інстанцій про безпідставне зайняття відповідачем спірного нежилого
приміщення.

Доводи
скаржника відносно недотримання позивачем вимог чинного законодавства щодо
порядку розірвання договору, колегія суддів відхиляє як безпідставне, оскільки
договір припинив свою дію через закінчення строку, на який його було
укладено.

Не
заслуговують на увагу й посилання скаржника на наявність рішення господарського
суду, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Як
вірно встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами
справи, зокрема змістом рішення господарського суду Харківської області від
14.03.2007р. в іншій справі №37/36-07 (а.с.78-80 т.1) та постановою
Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2007р. у даній справі
(а.с.151-153 т.1), яка набрала законної сили та не скасовано в установленому
законом порядку, підстави позовних вимог у справі №37/36-07 не є тотожними з
підставами позову у даній справі.

Отже,
вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, суди двох інстанцій повно та
всебічно дослідили обставини справи, дали їм належну правову оцінку й ухвалили
рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому
підстав для зміни або скасування
оскаржуваних рішення та постанови немає.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 29.05.2008р. у справі №37/422-07   - без змін.

Головуючий, суддя
М.В.Кузьменко

Суддя
Б.М.Грек

Суддя
В.М.Палій