ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.11.2008 року                                                                      Справа № 2/58

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка К.І.

суддів          Єжової С.С.

Семендяєвої І.В

секретар

судового засідання:                               Шабадаш Д.С.

за участю представників:

від позивача:                               -Бугайов Ю.В., начальник юридичного відділу,

дов. б/н від 04.10.08;

від відповідача:                               -Вершиніна О.Л., юрисконсульт, дов. №7/566 від 23.08.07;

від третьої особи:                              -Пащенко В.В., головний спеціаліст –юрисконсульт

юридичного відділу, дов. №11-12/1-3 від 08.01.08;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                              Луганської обласної клінічної лікарні, м. Луганськ

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  30.10.08

по справі                                        №2/58 (колегія у складі: головуючий суддя –Василенко Т.А.,

суддя –Яресько Б.В., суддя –Ворожцов А.Г.)

за позовом:                                        Комунального підприємства „Облтепло”, м. Луганськ

до відповідача:                              Луганської обласної клінічної лікарні, м. Луганськ

третя особа на стороні

відповідача, яка не заявляє

самостійних вимог

на предмет спору:                              Головне управління Державного казначейства України

у Луганській області, м. Луганськ

про                                                  стягнення 569986 грн. 55 коп.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2008 року Комунальне підприємство „Облтепло”, м. Луганськ (далі за текстом –КП „Облтепло”, позивач), звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою від 06.05.08 б/н з вимогами про стягнення з Луганської обласної клінічної лікарні, м. Луганськ (далі за текстом –відповідач), суми грошових коштів у розмірі 569986 грн. 55 коп. за фактично спожиту, але недовраховану вузлом обліку теплову енергію.

14.07.08 позивач подав до господарського суду Луганської області заяву від 11.07.08 б/н, за якою збільшив позовні вимоги, у зв’язку з чим просить суд першої інстанції визнати недійсним акт про введення до експлуатації вузла обліку теплової енергії Луганської обласної клінічної лікарні, а також стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів у розмірі 569986 грн. 55 коп. за фактично спожиту, але недовраховану вузлом обліку теплову енергію.

Заявою від 03.09.08 б/н позивач уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить суд визнати недійсним акт про введення до експлуатації вузла обліку теплової енергії Луганської обласної клінічної лікарні від 18.10.07 та стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 566767 грн. 07 коп.

Зазначену заяву суд першої інстанції прийняв до розгляду частково, виходячи з наступного:

-відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог;

-позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у сумі 569986 грн. 55 коп., в той же час позивач також просить суд визнати недійсним акт про введення до експлуатації вузла обліку теплової енергії Луганської обласної клінічної лікарні від 18.10.07. Вказана вимога при звернені із позовом не заявлялась, тобто в даному випадку позивачем змінено предмет та підстави позову, що може бути розглядом в окремому позовному провадженні;

-в той же час, вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 566767 грн. 07 коп. позивач фактично зменшив позовні вимоги, що не суперечить наведеним положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України;

-тому судова колегія місцевого господарського суду приймає до розгляду зменшені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 566767 грн. 07 коп.

Господарський суд Луганської області ухвалою від 01.08.08 залучив до справи №2/58 Головне управління державного казначейства України у Луганської області, м. Луганськ, у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.10.08 у справі №2/58 позов задоволений у повному обсязі, а саме: з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість у сумі 566767 грн. 07 коп., а також витрати по сплаті державного мита у сумі 5667 грн. 68 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 117 грн. 33 коп.

Дане рішення суду першої інстанції мотивовано наступним:

-ст. 526 Цивільного кодексу України, в якої зазначено, що зобов’язання повинно виконуватися належним чином згідно умовам договору і вимогам цього Кодексу, інших нормативних актів, а при відсутності таких умов та вимог –згідно звичаям ділового обігу або іншим вимогам;

-пунктом 3.4 договору №115-б від 15.10.07 на постачання теплової енергії, яким передбачено, що оплата при наявності засобів обліку теплової енергії здійснюється за показниками засобу обліку, а при відсутності засобів обліку теплової енергії розрахунок фактично спожитої теплової енергії здійснюється відповідно до норм споживання;

-положеннями Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерством палива та енергетики України №71 від 14.02.07, а саме: пунктом 7.2.9 Правил №71, в якому зазначено, що установлене обладнання засобів контролю та вимірювань, автоматичних пристроїв, приладів обліку теплової енергії та об’єму (маси) теплоносія має відповідати погодженій в установленому порядку проектно-технічної документації. У разі потреби заміни обладнання засобів контролю та вимірювань, автоматичних пристроїв дозволяється встановлювати прилади іншого типу з аналогічними технічними характеристиками. У разі потреби заміни обладнання приладів обліку теплової енергії та витрати теплоносія на прилади інших типів необхідно в установленому порядку внести відповідні зміни до проектно -технічної документації;

-відповідач у 2006 році здійснив заміну теплолічільника “НМВ 93-02” на теплолічільник “СВТУ-10М(М2)”, тому старий проект вузла обліку втратив чинність з моменту здійснення заміни;

-положеннями Правил технічної експлуатації систем теплопостачання комунальної енергетики України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №9 від 19.01.99, а саме: пунктом 10.5.1, в якому зазначено, що допуск до експлуатації вузла обліку теплової енергії у споживача здійснюється представником енергопостачальної організації в присутності представників споживача та ТО ЦОВМ, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, один з яких одержує представник споживача, другий - представник енергопостачальної організації, а третій – представник територіального органу ЦОВМ. Акт допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії у споживача повинен бути затверджений керівником енергопостачальної організації; та пунктом 10.5.5, яким встановлено, що вузол обліку споживача визнається допущеним до ведення обліку отриманої теплової енергії і теплоносія після підписання акта представником енергопостачальної організації, представником споживача і представником територіального органу ЦОВМ та його затвердження в установленому порядку;

-наданий відповідачем акт введення до експлуатації прибору обліку теплової енергії від 18.10.07, не відповідає вимогам вказаних вище Правил №9, оскільки був прийнятий без повноважного представника ТО ЦОВМ та не містить його підпису;

-щодо невідповідності вищезазначеного акту умовам діючого законодавства було зазначено у приписі ДП “Луганський регіональний науково-виробничій центр стандартизації, метрології та сертифікації” від 03.03.08 та його поясненнях від 14.07.08 №2438/12;

-матеріали справи та наведені вище обставини свідчать про те, що вузол обліку відповідача у встановленому законом порядку не був допущений до ведення обліку теплової енергії, внаслідок чого акт введення до експлуатації прибору обліку теплової енергії від 18.10.07 не є належним, а тому не приймається судом до уваги.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Луганської області від 30.10.08 у справі №2/58, відповідач подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу від 10.11.08 №01-17/303, у якій просить згадане рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що, на його думку:

-висновки, викладені в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції, не відповідають обставинам даної справи;

-оскаржуване рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 193, 526 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач за відзивом від 20.11.08 б/н, який він подав до Луганського апеляційного господарського суду, заперечив проти доводів відповідача, викладених у його апеляційній скарзі, та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду Луганської області –без змін.

Третя особа –Головне управління Державного казначейства України у Луганській області, м. Луганськ, подала до Луганського апеляційного господарського суду відзив від 25.11.08 №14-07/6431 на апеляційну скаргу відповідача, в якому підтримала цю скаргу та просить скасувати оскаржуване рішення господарського суду Луганської області та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 13.11.08 відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Луганської обласної клінічної лікарні, м. Луганськ, на рішення господарського суду Луганської області від 30.10.08 у справі №2/58 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., суддя Єжова С.С., суддя –Семендяєва І.В.

Згідно з ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін та третьої особи у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані сторонами докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів даної справи і встановлено господарським судом Луганської області, позивач та відповідач 15.10.07 уклали договір №115-б на постачання теплової енергії (далі за текстом - договір).

У примірнику договору позивача, засвідчена копія якого надана позивачем до справи, у п. 8.1 договору зазначено, що даний договір діє з 15.10.07 і до 31.12.07 (т.1, а.с. 15).

У примірнику договору відповідача, засвідчена копія якого надана відповідачем до справи, у п. 8.1 договору зазначено, що даний договір діє з 15.10.07 і до 30.04.08 (т. 1, а.с. 60 на звороті).

Відповідачем також до матеріалів справи надана копія додаткової угоди №1 від 29.12.07 до договору, за якою сторони домовились внести зміни до умов договору, зокрема, щодо строку дії договору –з 01.01.08 і до 31.12.08.

У п. 5 додаткової угоди №1 від 29.12.07 сторони вказали, що вона вступає в силу з 01.01.08 і діє протягом строку дії договору (т.1, а.с. 63).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладанні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов’язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Цивільного кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства, до яких, зокрема, відносяться - свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Пунктом 3.4 договору сторони встановили, що оплата за поставлену теплову енергію, при наявності засобів обліку теплової енергії за їх показаннями, з урахуванням втрат теплової енергії в теплових мережах, що знаходяться на балансі „Споживача” (відповідача у справі). При відсутності засобів обліку теплової енергії розрахунок фактично спожитої теплової енергії здійснюється згідно норм споживання за методикою (додаток №4 до договору).

Пунктом 3.2 договору сторони зазначили тариф на постачання теплової енергії.

Згідно з п. 3.5 договору оплата за поставлену теплову енергію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, протягом семи днів з моменту отримання рахунку, але не пізніше 10-го числа місяця, який слідує за розрахунковим.

Згідно з п. 1.1 договору позивач зобов’язувався здійснювати постачання теплової енергії у приміщення (будинки) відповідача, які перелічені у додатку №1 до договору, а відповідач зобов’язувався своєчасно оплачувати послуги, що надаються, за встановленими тарифами в строки і на умовах, що передбачені даним договором.

Позивач 14.05.08 звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою від 06.05.08 б/н з вимогами про стягнення з відповідача суми грошових коштів за фактично спожиту, але недовраховану вузлом обліком теплову енергію у розмірі 569986 грн. 55 коп.

14.07.08 позивач надав до матеріалів справи заяву від 11.07.08 б/н, яку оформив як заяву про збільшення позовних вимог та, крім вищевказаної вимоги, заявив вимогу про визнання недійсним акту про введення до експлуатації вузла обліку теплової енергії Луганської обласної клінічної лікарні від 18.10.07.

У подальшому позивач у судовому засіданні місцевого господарського суду, яке відбулося 08.09.08, надав до матеріалів даної справи письмові уточнення позовних вимог від 03.09.08 б/н, за якими просить визнати недійсним акт про введення до експлуатації вузла обліку теплової енергії Луганської обласної клінічної лікарні від 18.10.07, а також стягнути з відповідача суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 566767 грн. 07 коп. за період з жовтня 2007 року по січень 2008 року включно.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд вимога позивача щодо визнання недійсним акту про введення до експлуатації вузла обліку теплової енергії Луганської обласної клінічної лікарні від 18.10.07 первісно у позові не заявлялась.

В даному випадку ця вимога є додатковою, що не відповідає положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевий господарський суд правильно зазначив, що позивачем у даному випадку додаткова вимога підлягає вирішенню в окремому позовному провадженні, а тому по суті розгляд даної вимоги відхилено.

В той же час, вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 566767 грн. 07 коп. позивач фактично зменшив позовні вимоги, що не суперечить наведеним положенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд прийняв до розгляду вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 566767 грн. 07 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на нижчевикладене:

Відповідно до п. 3.4 укладеного договору передбачено, що оплата при наявності засобів обліку теплової енергії здійснюється за показниками засобу обліку, а при відсутності таких засобів розрахунок фактично спожитої теплової енергії здійснюється відповідно до норм споживання (Додаток №4 договору).

У період з 18.10.07 по 01.02.08 на підставі показників теплолічильника СВТУ-10М(М2) відповідач спожив теплову енергію у кількості (корпуса –1943,45 Гкал., гуртожитки –321,56 Гкал.) на загальну суму 504533 грн. 39 коп.

Позивач вважає, що встановлений на вузлі обліку теплової енергії відповідача теплолічильник СВТУ-10М(М2) не відповідає проекту, оскільки останнім передбачено теплолічильник “НМВ-93-02”, а тому у кількість спожитої відповідачем теплової енергії значно більш показників лічильника.

Для підтвердження цього сумніву, як вказано у позові, позивач звернувся до ДП “Луганського регіонального науково-виробничого центру стандартизації, метрології та сертифікації” з прохання здійснити перевірку відповідача відносно правильності обліку теплової енергії та застосування ним засобів вимірювання. У ході перевірки ДП “Луганського регіонального науково-виробничого центру стандартизації, метрології та сертифікації” було встановлено, що вузол обліку теплової енергії відповідача не відповідає вимогам НТД та не є розрахунковим, у зв’язку з чим останньому було надано припис, з визначенням строку для усунення виявлених недоліків.

У зв’язку з тим, що вузол обліку теплової енергії відповідача було визнано не розрахунковим, позивачем здійснено перерахунок споживання теплової енергії у відповідності з ч. 2 п. 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 №1198 (далі за текстом –Правила №1198).

Позивач зазначає, що згідно розрахунку, до вказаних у договорі теплонавантажень об’єктів відповідача, у період з 18.10.07 по 01.02.08 останнім фактично спожито 6333,41 Гкал., тобто більш ніж вказано за показниками лічильника на 2265,01 Гкал.

За даними вузла обліку теплової енергії, з врахуванням оплати відповідачем спожитої теплової енергії, заборгованість відповідача за спожиту але недораховану вузлом обліку теплову енергії склала 566767 грн. 07 коп.

Розрахунок позивачем був здійснений на підставі додатку №4 до договору №115-б від 15.10.07 “Методика розрахунку фактично спожитої теплової енергії”, який сторони підписали без зауважень та доповнень.

Місцевий господарський суд доводи позивача взяв до уваги.

Оскаржуване рішення мотивоване вищевказаним.

Судова колегія Луганського апеляційного господарського суду вважає висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог помилковим.

Так, питання допуску вузла обліку теплової енергії у споживача регулюється Правилами технічної експлуатації систем теплопостачання комунальної енергетики України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №9 від 19.01.99 (п.п. 10.5.1 –10.5.6, далі за текстом –Правила №9), Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України №71 від 14.02.07 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №197/13464 від 05.03.07 (п. 7.2.31, далі за текстом –Правила №71).

Як пояснив відповідач, він у 2006 році здійснив заміну тепло лічильника „НМВ 93-02” на тепло лічильник „СВТУ-10М” (модифікація М2), зав. №11421, що не спростовано позивачем.

Крім того, Державним підприємством „Луганський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації” (ДП „Луганськстандартметрологія”) місцевому господарському суду надані письмові пояснення від 14.07.08 №2438/12 (т.1, а.с. 79-80), у яких, зокрема зазначено, що ним згідно листа позивача у березні 2008 року Луганській обласній клінічній лікарні було проведено позачергову метрологічну атестацію вузла обліку теплової енергії, за результатами якої виявлено, що в атестованому раніше вузлу обліку було зроблено заміну теплолічильника НМВ 93-02 на тепло лічильник СВТУ-10М(М2). Заміни до проекту вузла обліку з новими технічними умовами з урахуванням нового лічильника не вносились. Проект втратив силу з моменту заміни лічильника. Відповідачу надано припис, обов’язковий до виконання в строк до 15.10.08 виконати проектні та монтажні роботи на вузлі обліку теплової енергії.

Копія вказаного припису від 03.03.08 додана позивачем до матеріалів справи (т. 1, а.с. 21).

Згідно з п. 7.2.9 Правил №71 установлене обладнання засобів контролю та вимірювань, автоматичних пристроїв, приладів обліку теплової енергії та об’єму (маси) теплоносія має відповідати погодженій в установленому порядку проектно-технічній документації.

У разі потреби заміни обладнання засобів контролю та вимірювань, автоматичних пристроїв дозволяється встановлювати прилади іншого типу з аналогічними технічними характеристиками.

У разі потреби заміни обладнання приладів обліку теплової енергії та витрати теплоносія на прилади інших типів необхідно в установленому порядку внести відповідні зміни до проектно-технічної документації.

Відповідно до п. 7 Правил №1198, усі системи теплопостачання і теплоспоживання повинні бути забезпечені вузлами обліку відповідно до затверджених технічних умов і проектів.

Згідно п. 17 Правил №1198 для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію.

Пунктом 19 Правил №1198 встановлено, що після технічного огляду вузла обліку теплопостачальна організація видає акт про його прийняття в експлуатацію.

Згідно з ч. 2 п. 20 Правил №1198 у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з п. 10.1.2 Правил №9 для обліку відпускання і використання теплової енергії повинні застосовуватись засоби вимірювальної техніки (далі за текстом - ЗВТ), занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, допущених до застосування в Україні, або ті, що пройшли державну метрологічну атестацію.

Згідно з п. 10.3.1 Правил №9 проект вузла обліку теплової енергії виконується на підставі технічних умов, що видаються теплопостачальною організацію.

Сторони 18.10.07 та 07.11.07 склали та підписали акти на включення опалення на об’єкти відповідача (т.1, а.с. 48).

Сторони 18.10.07 у двосторонньому порядку підписали та скріпили своїми печатками акт вводу в експлуатацію приладу обліку теплової енергії, встановленого після держповірки в Луганській обласній клінічній лікарні (т.1, а.с. 52, далі за текстом –акт від 18.10.07).

В акті від 18.10.07 сторони зазначили який тепловодолічильник ними досліджувався – СВТУ-10М(М2) №11421; місцезнаходження лічильника; ким опломбований лічильник –пломбами КП „Облтепло”.

В акті від 18.10.07 сторони зробили висновок:

-теплолічильник справний і годний для госпрозрахункового використання;

-з моменту установки розрахунок витрат теплової енергії здійснювати за показниками теплолічильника.

З матеріалів даної справи слідує, що вузол обліку теплової енергії, який оспорюється, є тепловодолічильником СВТУ-10М(М2), зав. №11421.

Даний тепловодолічильник пройшов повірку, за результатами повірки він визнаний придатним та допущений до застосування згідно з вимогами ДСТУ 3339-96 по класу 2.5, про що ДП „Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів” видано Свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 23.11.06 №24-2/6286 (т. 2, а.с. 124-125; т.1, а.с. 53).

Відомості щодо пошкодження або неправильної роботи згаданого тепловодолічильник, а також щодо зриву чи пошкодження відповідачем пломб, що обумовлені в акті від 18.10.07, в матеріалах справи відсутні.

Позивачем нормативно не доведено, що у випадку заміни вузла обліку теплової енергії для вводу в експлуатацію знов встановленого вузла обліку теплової енергії необхідно керуватись положеннями п.п. 10.5.1 –10.5.6 Правил №9 і п. 7.2.31 Правил №71.

У даному випадку необхідно застосовувати положення п. 7.2.9 Правил №71.

Позивачем відповідачу 27.03.08 за №15/5-3-72 видані „Технічні умови №7” на установлення вузла обліку теплової енергії.

Згідно п. 4.1 цих Технічних умов для реалізації функції системи обліку теплової енергії в системі тепло забезпечення об’єкту, проектом прийнятий до установлення двоканальний ультразвуковий лічильник води і тепла СВТУ-10М.

Приватним науково-виробничим підприємством „Спецпромавтоматика” розроблений „Робочий проект на установлення вузла обліку теплової енергії”, який погоджений з ДП „Луганськстандартметрологія”, КП „Облтепло” і Луганською обласною клінічною лікарнею.

Заявлена до стягнення заборгованість (566767 грн. 07 коп.) це різниця між сплаченою сумою за даними згаданого вузла обліку теплової енергії і здійсненим позивачем розрахунком за методикою (п. 3.4 договору).

Враховуючи зазначене, доводи позивача судовою колегією Луганського апеляційного господарського суду залишаються поза увагою.

На підставі викладеного, позов до задоволення не підлягає, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за позовом та витрати по сплаті державного мита у сумі 2833 грн. 84 коп. за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду покладаються на позивача у справі –Комунальне підприємство „Облтепло”, м. Луганськ.

У судовому засіданні за згодою представників сторін та третьої особи оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Луганської обласної клінічної лікарні, м. Луганськ, №01-17/303 від 10.11.08 на рішення господарського суду Луганської області від 30.10.08 у справі №2/58 задовольнити.

2.Рішення господарського суду Луганської області від 30.10.08 у справі №2/58 скасувати.

3.Прийняти нове рішення.

4.У задоволенні позову відмовити.

5.Стягнути з Комунального підприємства „Облтепло”, кв. Єрьоменко, буд. 7, м. Луганськ, 91011 (кв. Єрьоменко, буд. 7„д”, м. Луганськ, 91011), ідентифікаційний код №35306808, на користь Луганської обласної клінічної лікарні, кв. 50-річчя Оборони Луганська, буд. 14, м. Луганськ, 91045, ідентифікаційний код №01983789, витрати по сплаті державного мита у розмірі 2833 грн. 84 коп. за апеляційною скаргою.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                   К.І. Бойченко

Суддя                                                                                С.С. Єжова

Суддя                                                                                І.В. Семендяєва