ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 38/121

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Антимонопольного комітету України, м. Київ,

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2008

зі справи № 38/121

за позовом державного підприємства "Дубов’язівський спиртовий завод" (далі –Підприємство), смт Дубов’язівка Конотопського району Сумської області,

до Антимонопольного комітету України (далі –Комітет)

про визнання недійсним рішення,

за участю представників сторін:

позивача – Бондаровець Г.П.,

відповідача –Федосієнко М.М.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним рішення Комітету від 20.12.2007 № 745-р (далі –Рішення).

Ухвалою названого суду від 15.05.2008 (суддя Власов Ю.Л.) провадження у справі припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). У винесенні зазначеної ухвали місцевий суд виходив з того, що господарський спір про визнання недійсним акта органу Антимонопольного комітету України не підлягає вирішенню в господарських судах України внаслідок подання даного позову з пропуском двомісячного присікального строку, встановленого частиною першою статті 60 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" (далі –Закон № 2210).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2008 (колегія суддів у складі: Євсіков О.О. –головуючий, судді Вербицька О.В., Гарник Л.Л.) зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу передано на розгляд місцевого господарського суду. Постанову апеляційного суду мотивовано посиланням на те, що пропуск Підприємством згаданого двомісячного строку не позбавляє його права на звернення до суду, а тому є підставою не для припинення провадження у справі, а для відмови в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Комітет просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та залишити в силі ухвалу місцевого суду від 15.05.2008.

Підприємство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило постанову апеляційного суду зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Згідно з частиною другою статті 4 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. В свою чергу, статтею 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлено, що рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду. Отже, спір у даній справі підвідомчий господарським судам та має бути розглянутий за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Таку ж правову позицію викладено в інформаційному листі Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005.

Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у справі встановлено, що Рішення Комітету від 20.12.2007 одержано Підприємством 16.01.2008, тоді як даний позов Підприємством подано до суду лише 03.04.2008, тобто з пропуском двомісячного строку, встановленого статтею 60 Закону № 2210.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону № 2210 заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, зазначений строк є присікальним, і визначені згідно з статтею 223 Господарського кодексу України строки реалізації господарсько-правової відповідальності на відповідні правовідносини не поширюються.

Таку ж правову позицію відображено в постанові Верховного Суду України від 29.05.2007 № 9/205-06-5910 та підпункті 6.2.4 пункту 6 чинної редакції роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що позов, який розглядається в даній справі, подано з пропуском визначеного частиною першою статті 60 Закону № 2210 двомісячного строку оскарження Рішення Комітету. Наведене унеможливлює вирішення господарським судом відповідного спору по суті через відсутність навіть ймовірності задоволення відповідних позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Доводи Підприємства щодо своєчасного первісного оскарження Рішення Комітету (ухвалою суду першої інстанції від 13.03.2008 повернуто без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК України позовну заяву від 29.02.2008, а.с. 84-85) місцевим господарським судом обґрунтовано відхилено з огляду на присікальний характер встановленого законом двомісячного строку для оскарження до суду Рішення та набрання законної сили згаданою ухвалою суду першої інстанції від 13.03.2008, відомості щодо скасування якої відсутні.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував наведені процесуальні норми, припинивши провадження у справі. Натомість суд апеляційної інстанції, скасувавши відповідну ухвалу місцевого господарського суду за відсутності підстав для цього, припустився неправильного застосування приписів частини першої статті 60 Закону № 2210, пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України, а також статті 104 названого Кодексу.

За таких обставин оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України підлягає скасуванню, а ухвала місцевого господарського суду від 15.05.2008 зі справи має бути залишена в силі.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 80, статтями 1115, 1119, 11110 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.07.2008 зі справи № 38/121 скасувати.

3. Ухвалу господарського суду міста Києва від 15.05.2008 зі справи № 38/121 залишити в силі.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов