ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2008 р. Справа № 60/55-08

вх. № 6189/4-60

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Попова О.С. за довіреністю № 5051 від 27.12.2007 р. 3-ї особи - не з"явився

1-го відповідача - Горбань Р.М. - довіреність б/н від 02.09.2008 р.

2- го відповідача -не з"явився

розглянувши справу за позовом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції, м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство транспорту та зв`язку України, м. Київ

до 1. Ізюмської міської ради, м. Ізюм

2. Комунального підприємства "Ізюмське бюро технічної інвентаризації", м.Ізюм

про визнання права власності, зобов`язання зареєструвати право власності та видати свідоцтво про реєстрацію права власності

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2008 року Українське державне підприємство поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції (позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Ізюмської міської ради (перший відповідач) про визнання права власності на об"єкт - нежитлову будівлю поштового зв"язку площею 125,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Бакалова, 19, який належить Українському державному підприємству поштового зв`язку "Укрпошта" на праві господарського відання за державою в особі Міністерства транспорту та зв"язку України (3-я особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору), а також про зобов`язання Комунальне підприємство "Ізюмське бюро технічної інвентаризації" (другий відповідач) зареєструвати право власності на нежитлову будівлю площею 125,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Бакалова, 19 та видати свідоцтво про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 серпня 2008 року до участі у справі було залучено 3-ю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерство транспорту та зв`язку України.

Позивач у судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

1-й відповідач заперечує проти позову, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, зокрема, посилаючись на те, що він не є належним відповідачем, оскільки згідно Положення про управління житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради, затвердженого рішенням 25 сесії Ізюмської міської ради 5 скликання від 26.10.2007 року за № 1317, повноваження по видачі свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомого майна покладено на управління житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради.

2-ий відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судове засідання не з"явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача та 1-го відповідача, господарським судом Харківської області встановлено, що на балансі філії Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" - Харківської дирекції знаходиться нежитлова будівля поштового зв'язку Ізюм-1 площею 125,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Бакалова, 19.

Для встановлення права власності на цю будівлю, розташовану за адресою: Харківська область, м.Ізюм, вул. Бакалова, 19, Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Начальника Центру поштового зв'язку № 7 Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" звернулося до Ізюмського міського голови з проханням визнати право власності на вищезгадану нежитлову будівлю за державою в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та, яка належить Українському державному підприємству поштового зв'язку "Укрпошта" на праві господарського відання.

Листом № 903 від 09.07.2007 року Управління житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради повідомило позивача, що відповідно до пп. а) п.6.1. наказу №6/5 від 28.01. 2003р. Міністерства юстиції України "Про внесення змін та доповнень до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності органами місцевого самоврядування: на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію; власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, унаслідок чого змінилися належні їм частки. У разі, якщо співвласники не згодні змінити частки добровільно, це питання вирішується в судовому порядку; юридичним особам у разі внесення до статутного фонду об'єктів нерухомого майна їх засновниками; та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) підприємства, об'єднання, організації отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно підприємства, об'єднання, організації, що ліквідовується; юридичним особам, що вийшли зі складу засновників підприємства і за рішенням засновників (власників) отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм за актом приймання-передавання; інвесторам, які у встановленому законодавством України порядку отримали у власність об'єкти нерухомого майна або його частини, побудовані за їх кошти, за наявності відповідного рішення місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, акта приймання-передавання об'єкта (частини) інвестору; у разі виділення окремого будинку зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше будинків (будівель); юридичним особам при представленні договору про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомого майна, акта прийняття об'єкта в експлуатацію та акта приймания-передавання цього об'єкта; юридичним особам на об'єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені із житлових у нежитлові і навпаки, при наданні рішення відповідного органу; юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна. Проте Управлінням житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради зазначено у даному листі, що на підставі наданих позивачем документів не вбачається, що право власності набуте позивачем на зазначених вище підставах, що виключає можливість оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва на право власності.

Крім того, 23.04.2008 року листом за № 650 Управлінням житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради було надано відповідь позивачу, що згідно п.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Мінюсту від 07.02.2002 р. №7/5 для оформлення права власності на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Бакалова,19, позивачу необхідно надати до Управління житлово-комунального господарства Ізюмської міської ради, наступний пакет документів: технічні паспорти на об'єкти нерухомого майна, підготовлені БТІ, акти про право власності на землю, або рішення про відведення земельної ділянки для забудови, акт Державної технічної комісії про прийняття об'єктів в експлуатацію, копія Статуту підприємства нотаріально засвідчена, довідка про балансову вартість об'єктів, підписана керівником та головним бухгалтером.

Відповідно п.6 цього Тимчасового Положення оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування – фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об’єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об’єкта і введення його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, з урахуванням викладеного, господарський суд дійшов до висновку, що право подання позову про визнання права власності на майно, якщо це право оспорюється або у разі втрати правовстановлюючого документа, надано власнику майна. Що стосується державної власності – то, відповідно до ч.2 ст.141 Господарського кодексу України – управління об'єктами, які належать державі покладено на Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, на центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 21 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено порушення 1-им відповідачем права позивача на господарське відання на спірне майно, оскільки позивачем не доведено надання 1-ому відповідачу відповідно до п.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Мінюсту від 07.02.2002 р. №7/5 акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та акта комісії про прийняття об’єкта і введення його в експлуатацію або висновку про технічний стан спірної будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. за № 12/5-126 "Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію", таких документів позивач не надав і суду під час розгляду справи.

Згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 р. за № 12/5-126 "Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію", по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).

За таких обставин, суд вважає, що висновок, який було складено Науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю "Нартекс", про те, що спірна будівля побудована в 1910-1915 роках має задовільний стан та придатна для подальшої експлуатації не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказа.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведено, що Міністерство транспорту та зв’язку України надало повноваження у встановленому порядку позивачу звертатись до господарського суду за захистом права власності Міністерства. Міністерство транспорту та зв’язку України як державний орган та самостійна юридична особа має право звертатись з позовами до господарського суду (в тому числі і з позовами про визнання права державної власності).

Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку, що права та законні інтереси позивача, що стосуються визнання права власності на об'єкти нерухомості – не порушено.

За таких обставин, позовні вимоги позивача безпідставні, не доведені суду документально, у зв"язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме, майно в Україні визначено в Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 р. № 7/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.02 р. за № 157/6445.

Згідно п.п.1.3., 1.4. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації та реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі -реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно, у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, передбачено вичерпний перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, а саме:

1. Договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, угоди про розподіл спадкового майна, про розподіл спільного майна подружжя, посвідчені державними та приватними нотаріусами.

2. Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, що видаються державними та приватними нотаріусами.

3. Свідоцтва про право на спадщину, видані державними нотаріусами.

4. Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видані державними та приватними нотаріусами.

5. Свідоцтва про придбання об'єктів нерухомого майна на аукціонах з реалізації заставленого майна, видані державними та приватними нотаріусами.

6. Свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями.

7. Свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді.

8. Свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оформлені консульськими установами України.

9. Договори відчуження нерухомого майна, які не підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

10. Рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна.

11. Акти про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будівель.

12. Витяг із нотаріально посвідченого договору, укладеного між житлово-будівельним кооперативом або членом цього кооперативу і місцевими органами виконавчої влади, про безстрокове користування відведеною земельною ділянкою і про будівництво багатоквартирного будинку з правом власності на окрему квартиру, за наявності акта про прийняття будинку в експлуатацію.

13. Рішення товариського суду про розподіл майна колишнього колгоспного двору.

14. Мирова угода, затверджена ухвалою суду.

15. Накази засновників відкритих акціонерних товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), з додатком - переліком об'єктів нерухомого майна про передачу у власність цих об'єктів акціонерним товариствам та акт приймання-передавання зазначеного майна, підписаний у встановленому порядку.

16. Дублікати правовстановлювальних документів, видані державними та приватними нотаріусами, органами приватизації, копії архівних документів, видані державними архівами.

17. Свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальносоюзних творчих спілок колишнього СРСР, які видаються Фондом державного майна.

18. Свідоцтва про право власності, видані Державним управлінням справами, на житлові та нежитлові об'єкти суб'єктам, що беруть участь разом з Державним управлінням справами в будівництві нового житла.

Позивачем не надано жодного доказу того, що ним було надано Комунальному підприємству "Ізюмському бюро технічної інвентаризації" правовстановлюючі документи на спірні об"єкти нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю поштового зв"язку площею 125,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Бакалова, 19 та ухилення 2-го відповідача від реєстрації права власності на спірну нежитлову будівлю.

Отже, позовні вимоги позивача в частині зобов"язання Комунальне підприємство "Ізюмське бюро технічної інвентаризації" зареєструвати право власності на нежитлову будівлю поштового зв"язку площею 125,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Бакалова, 19 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки 2-им відповідачем не було порушено права позивача на час звернення з позовом до суду.

Пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно визначено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Таким чином, вимоги, щодо видачі свідоцтва про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю площею 125,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Бакалова, 19 пред"явлені до Комунального підприємства "Ізюмське бюро технічної інвентаризації" (другий відповідач) є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 187 грн. (102 грн., які сплачені за вимоги майнового характеру та 85 грн. - не майнового) та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 гривень, у разі відмови в позові повністю, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч.2 ст.141 Господарського кодексу України, ст.ст. 182, 392 Цивільного кодексу України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411, п.п. 1.3., 1.4., 1.6, 6.1, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, ст.ст. 1, 12, 33, 38, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повний текст рішення підписано 20 жовтня 2008 року.

Суддя

справа № 60/55-08