ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 42/435-45/199

29.09.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Синельниківський ресорсний завод"

до Державного комітету України з державного матеріального резерву

третя особа Державне казначейство України

про стягнення боргу та штрафних санкцій

суддя Самсін Р.І.

Представники сторін:

від позивача Базильчук О.М. (довіреність № 13 від 22.08.2008р.);

від відповідача Приступа М.Є. (довіреність № 2/1130 від 17.03.2008р.);

від третьої особи: не з’явились;

29.09.2008р. у судовому засіданні, за згодою позивача у відповідності до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Справа судом першої інстанції розглядається вдруге.

Відкрите акціонерне товариство "Синельниківський ресорсний завод" (надалі ВАТ «Синельниковим ресорсний завод», позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву (відповідач) 72 523, 81 грн. боргу, 4 386, 83 грн. інфляційних збитків та 3% річних за порушення грошового зобов'язання.

Позовні вимоги обгрунтовані наявністю у відповідача заборгованості перед позивачем у зв’язку з понесенням ним витрат на зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву у розмірі 72 523, 81 грн.. Так, заборгованість у вказаній сумі виникла у зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 111 від 26.07.2001р. щодо відшкодування понесених позивачем протягом 2006р. витрат на зберігання.

Ухвалою суду від 27.06.2008р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача залучено Державне казначейство України.

Вимоги ухвал суду від 27.06.2008р., 21.07.2008р., 12.08.2008р., 26.08.2008р., 10.09.2008р. згідно яких зобов’язано надати суду відомості з підтверджуючими доказами про те, чи була передбачена у державному бюджеті після виникнення заборгованості достатня кількість коштів на фінансування витрат, пов’язаних з відповідальним матеріальних цінностей державного резерву (в тому числі і за рахунок коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву; коштів, одержуваних як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей), та чи існувала на момент звернення до суду з позовом реальна можливість отримання позивачем в повному обсязі понесених у 2006 році витрат; відомості з підтверджуючими доказами про те, чи дотримався відповідач покладених на нього обов’язків щодо прийняття рішення про оплату витрат, понесених у зв’язку із забезпеченням зберігання цінностей матеріального резерву; відомості з підтверджуючими доказами про те, чи надавав відповідач доручення на здійснення платежу органу Державного казначейства України, відповідачем та третьою особою не виконано. Відповідачем також не представлено відзиву на позов з урахуванням зазначеного у Постанові Вищого господарського суду України від 15.05.2008р. по справі як про те вказувалось в ухвалах суду, що виносились судом після направлення справи на новий розгляд. Враховуючи наведене, справа розглядається судом згідно положень ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши наявні докази у справі, здійснивши необхідні дії на виконання вказівок, що містяться в постанові Вищого господарського суду України у справі, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2001р. між ВАТ "Синельниківський ресорсний завод" та Державним агентством з управління державним матеріальним резервом (правонаступником якого є відповідач) укладено договір № 111 про відповідальне зберігання матеріальних цінностей предметом якого є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на складських площах та ємкостях зберігача (п. 1.1 договору). Згідно вказаного договору агентство (відповідач у справі) передає, а зберігач (позивач у справі) приймає на відповідальне зберігання цінності.

Згідно п. 7.3 Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє протягом всього строку зберігання цінностей.

Відповідно до наданих до матеріалів справи розрахунків витрат на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву протягом 2006р., звіту про наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 01 січня 2006р., довідки про наявність матеріальних цінностей матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 01 січня 2006р., акту позапланової перевірки наявності, якісного стану, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 03.11.2006р., позивачем понесені витрати у 2006р. на зберігання в розмірі 72 523, 81 грн..

Доказів, які б спростовували розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, суду не надано.

В даному випадку між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 ЦК УРСР, гл. 66 ЦК України, Законом України “Про державний матеріальний резерв”.

Згідно з вимогами ч. 3. ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 “Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву” передбачено Державному комітетові з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

Як на те звернув увагу Вищий господарський суд України переглядаючи постанову апеляційної інстанції у даній справі, в порушення ч. 1 с. 38 ГПК України судом не були перевірені чи була передбачена у державному бюджеті після виникнення заборгованості достатня кількість коштів на фінансування витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву (в тому числі і за рахунок коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву; коштів, одержуваних як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей), та чи існувала на момент звернення до суду з позовом реальна можливість отримання позивачем в повному обсязі понесених у 2006 році витрат.

Виконуючи наведені вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, які в силу положень ст. 111-12 ГПК України є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи судом було витребувано вказані відомості від сторін у справі (в тому числі від органу державного казначейства, якого залучено до участі у справі в якості третьої особи) та встановлено наступне.

На відшкодування даних витрат щороку передбачається бюджетне фінансування у видаткових статтях Державного бюджету.

Так, зокрема:

- Додатком № 3 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2002 рік" від 20.12.2001 року №2905-111 за рядком 5121030 було передбачено на відшкодування витрат,

пов'язаних з обслуговуванням цінностей матеріального резерву кошти у розмірі 7 110, 9 тисяч

гривень;

- Додатком № 3 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2003 рік" від 26.12.2002

року №380-ГУ за рядком 5121030 було передбачено на відшкодування витрат,

пов'язаних з обслуговуванням цінностей матеріального резерву кошти у розмірі 8036, 1 тисяч

гривень;

- Додатком № 3 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" від 27.11.2003

року №1344-Г7 за рядком 5121030 було передбачено на відшкодування витрат,

пов'язаних з обслуговуванням цінностей матеріального резерву у розмірі 10400 тисяч

гривень;

- Додатком № 3 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23.12.2004

року №2285- IV за рядком 5121030 передбачено на відшкодування витрат,

пов'язаних з обслуговуванням цінностей матеріального резерву кошти у розмірі 36400 тисяч гривень.

- Додатком № 3 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20.12.2005

року №3367- IV за рядком 5121030 передбачено на відшкодування витрат пов'язаних з обслуговуванням цінностей матеріального резерву кошти у розмірі 86400 тисяч гривень, окрім цього, згідно п. 22, ч.1 ст. 43 даного закону передбачено додаткові кошти у розмірі 15 відсотків від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Наведеного, відповідачем та третьою особою не спростовано, Державним казначейством України інформації щодо відсутності коштів державного бюджету та нездійснення фінансування у передбачених бюджетом обсягах, на вимоги суду (ухвали від 27.06.2008р., 21.07.2008р., 12.08.2008р., 26.08.2008р., 10.09.2008р.) не представлено. Так, при встановлених обставинах щодо понесення позивачем витрат на зберігання у 2006р. в розмірі 72 523, 81 грн. та з урахуванням викладених положень Закону «Про Державний бюджет України на 2006 рік»суд приходить до висновку, про наявність підстав вважати передбаченими у державному бюджеті після виникнення заборгованості достатньої кількості коштів на фінансування витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву та існування на момент звернення до суду з позовом реальної можливості отримання позивачем в повному обсязі понесених у 2006 році витрат.

Обґрунтованими також визнає суд посилання позивача на положення Бюджетного кодексу України та виходячи з п. 8 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Бюджетне асигнування - повноваження, надане розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетного призначення на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету (п. 7 ч. 1. ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Для здійснення своєї діяльності кожна бюджетна установа у своїй діяльності керується паспортом бюджетної програми, без затвердження якого така установа не може проводити фінансову діяльність. Паспорт бюджетних програм затверджується на відповідний бюджетний період.

Відповідно до ст. п. 1 Правил складання паспортів бюджетних програм, квартального та річного звіту про їх виконання, а також здійснення моніторингу та аналізу виконання бюджетних програм затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2002 р. № 1098 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 січня 2003 р. за № 47/7368 паспорт бюджетної програми - документ, який містить повну інформацію про бюджетну програму та застосовується для здійснення моніторингу, оцінки реалізації і контролю ефективності виконання бюджетної програми та цільового використання бюджетних коштів.

Паспорт бюджетної програми визначає мету, завдання, напрями використання бюджетних коштів, відповідальних виконавців, результативні показники та інші характеристики бюджетної програми відповідно до бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний бюджетний період, на основі яких здійснюється контроль за цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів і аналіз виконання бюджетної програми.

Напрями використання бюджетних коштів - конкретні дії у рамках виконання бюджетної програми, що мають забезпечити досягнення мети та спрямовуються на виконання завдань бюджетної програми.

Основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень є кошторис, який затверджується розпорядниками бюджетних коштів на підставі бюджетних асигнувань і бюджетного розпису (ст. 51 Бюджетного кодексу України).

На кінець бюджетного періоду Державне казначейство України зберігає залишки коштів на рахунках спеціального фонду Державного бюджету України для покриття відповідних витрат у наступному бюджетному періоді з урахуванням їх цільового призначення. Рахунки спеціального фонду Державного бюджету України відкриваються в наступному бюджетному періоді із записом про всі не витрачені в попередньому бюджетному періоді кошти, які були одержані на виконання відповідних завдань.

Таким чином вказані норми дають підстави вважати про щорічне надходження грошових коштів на виконання відповідних бюджетних завдань і для здійснення платежів по бюджетних зобов'язаннях, в тому числі на відшкодування витрат пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву понесених позивачем у 2006 році.

Як про те зазначено у Постанові Вищого господарського суду України у справі, судом при вирішенні спору також не було перевірено чи дотримався відповідач покладених на нього обов’язків щодо прийняття рішення про оплату витрат, понесених у зв’язку із забезпеченням зберігання цінностей матеріального резерву, надання доручення на здійснення платежу органу Державного казначейства України тощо, не надано належної правової оцінки вказаним обставинам.

Згідно п. 7 ст. 51 Бюджетного кодексу України після отримання товарів, робіт та послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов'язання розпорядник бюджетних коштів приймає рішення про їх оплату та подає доручення на здійснення платежу органу Державного казначейства України, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами.

Державне казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: наявності відповідного бюджетного зобов'язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання Державного бюджету України; відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню; наявності у розпорядників бюджетних коштів невикористаних бюджетних асигнувань (п. 8 ст. 51 Бюджетного кодексу України).

На вимоги суду (ухвали від 27.06.2008р., 21.07.2008р., 12.08.2008р., 26.08.2008р., 10.09.2008р.) ні відповідачем, ні органом державного казначейства не представлено відповідної інформації, не надано суду доказів прийняття відповідачем відповідного рішення про оплату витрат, понесених у зв’язку із забезпеченням зберігання цінностей матеріального резерву за договором № 111 від 26.07.2001р., надання відповідного розпорядження органу державного казначейства на здійснення платежу. Натомість, якщо, незважаючи на вжиті заходи, отримання витребуваних матеріалів та/або документів не є можливим, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами (вказане вміщено зокрема у п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 № 01-8/482). Ненадання витребуваних доказів може свідчити зокрема про їх відсутність, однак в будь-якому випадку невиконання відповідачем зобов’язань щодо прийняття рішення про оплату витрат, понесених у зв’язку із забезпеченням зберігання цінностей матеріального резерву, ненадання доручення на здійснення платежу органу Державного казначейства України свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов’язань по договору щодо відшкодування витрат на зберігання.

Згідно з положеннями частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень п. 4.4 Договору № 111 від 26.07.2001р. відшкодування витрат на утримання цінностей проводиться один раз на рік, але не пізніше 15 грудня поточного року, у зв’язку з чим строк виконання зобов’язання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей матеріального резерву у 2006р. станом на час вирішення спору є таким що настав.

Оскільки саме відповідач є особою зобов’язаною відшкодувати витрати за зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву на підставі договору № 111 від 226.07.2001р., з урахуванням викладеного вище, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 72 523, 81 грн. визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

До того ж, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

З наведених обставин суд визнає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних, оскільки в даному випадку право нарахування таких виникло у позивача в силу закону.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків та трьох процентів річних підлягають задоволенню в сумі 4 368, 83 грн. (3 046 грн. інфляційних збитків + 1 322, 83 грн. –3% річних).

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита в розмірі 769, 10 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118, 00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33,49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська 28, ідент код 00034016, з рахунку виявленого під час виконання судового рішення) на користь Відкритого акціонерного товариства "Синельниківський ресорсний завод" (52500, Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Леніна 130, ) 72 523, 81 грн. (сімдесят дві тисячі п’ятсот двадцять три гривні 81 копійку) боргу, 3 046 грн. (три тисячі сорок шість гривень) інфляційних збитків, 1 322, 83 грн. (одну тисячу триста двадцять дві гривні 83 копійки) 3% річних з простроченої суми.

3. Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська 28, ідент код 00034016, з рахунку виявленого під час виконання судового рішення) на користь Відкритого акціонерного товариства "Синельниківський ресорсний завод" (52500, Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Леніна 130, ) 887, 10 грн. (вісімсот вісімдесят сім гривень 10 копійок) судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя Р.І. Самсін

дата підписання рішення 06.10.2008р.