ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

14.10.08                                                                                           Справа № 4/101

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя                                                            Бонк Т. Б.

судді                                                                                Бойко С. М.

Марко Р. І.

при секретарі судового засідання Гунька О. П.

за участю представників сторін:

від прокуратури –не з’явився

від позивача –не з’явився

від відповідача (скаржника) –Бількін О. С. –представник

від третіх осіб –не з’явилися

розглянув апеляційну скаргу ЗАТ «Єврокар», с. Соломоново Ужгородського району Закарпатської області б/н і б/д

на рішення господарського суду Закарпатської області від 15.08.2008 р.

у справі № 4/101

за позовом Закарпатського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача ЗАТ «Єврокар», с. Соломоново Ужгородського району Закарпатської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача          Ужгородської районної державної адміністрації

Соломонівської сільської ради, с. Соломоново Ужгородського району Закарпатської області

про відшкодування шкоди за порушення водного законодавства в розмірі 11 066, 63 грн. (згідно заяви про зменшення позовних вимог, 10 303, 90 грн.)

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 15.08.2008 р. у справі № 4/101 задоволено позов Закарпатського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, стягнуто із ЗАТ «Єврокар»на користь Державної екологічної інспекції в Закарпатській області із зарахуванням коштів до місцевого бюджету Соломонівської сільської ради 10 303, 90 грн. на відшкодування шкоди, в доход державного бюджету 103, 03 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач на основі даних статистичної звітності відповідача за використання відповідачем протягом періоду з 16.08.2007 р. по 16.01.2008 р. води в обсязі 17 594 куб. м. без дозволу на спеціальне водокористування нарахував до відшкодування шкоду в розмірі 11 066, 63 грн. При цьому, суд зазначив, що по всіх позиціях розрахунку сторони досягли згоди, заперечень у відповідача немає. Суд також вказав, що сплата збору за спеціальне водокористування не звільняє від відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення водного законодавства.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що в період продовження дії дозволу на спеціальне водокористування або оформлення нового підприємство не здійснює спеціальне водокористування в силу закінчення права на спеціальне водокористування, а тому, відповідно, і не повинно сплачувати збір за спеціальне водокористування. Апелянт вказує на оплату ним до державного бюджету збору за спеціальне водокористування в 3 –4 кварталах 2007 р. та в 1 кварталі 2008 р., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями. Відповідач наголошує, що оскільки механізму та часових рамок на відшкодування збитків за використання водних ресурсів без спеціального на те дозволу (самовільне водокористування) не передбачено законодавством, то ЗАТ «Єврокар»з метою уникнення заборгованості по відшкодуванню збитків самостійно здійснював перерахування коштів до бюджету за водокористування без спеціального на те дозволу з розрахунку 5-кратної вартості від обсягу використаних водних ресурсів як відшкодування завданих державі збитків за водокористування без спеціального дозволу у зв’язку з відсутністю іншого законодавчо визначеного механізму відшкодування збитків за водокористування без спеціального на те дозволу.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатський міжрайонний природоохоронний прокурор просить рішення господарського суду Закарпатської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що механізм відшкодування завданих державі збитків внаслідок самовільного водокористування регулюється наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України № 37 від 18.05.1995 р. та наказом Державного комітету України по водному господарству № 290 від 29.12.2001 р., а самостійне відшкодування суб’єктами господарювання збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів або справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів при самовільному водокористуванні законодавством України не передбачено. Прокурор зазначає, що перерахунок суми збитків було здійснено на підставі розрахунку обсягу використаних водних ресурсів без спеціального дозволу, поданого відповідачем, який підписаний обома сторонами.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення представника апелянта у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 16.01.2008 р. відділом міжрайонного оперативного екологічного контролю Державної екологічної інспекції в Закарпатській області проведено позапланову перевірку ЗАТ «Єврокар»щодо дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в результаті якої складено акт (а. с. 32).

Згідно акту, перевіркою встановлено, що товариство здійснює спеціальне водокористування, експлуатуючи свердловину підземних прісних вод після закінчення терміну дії дозволу.

Відповідно до ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування –це забір води з водних об’єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об’єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається державними органами охорони навколишнього природного середовища –у разі використання води водних об’єктів загальнодержавного значення і Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища –у разі використання води водних об'єктів місцевого значення (ст. 49 Водного кодексу України).

Із матеріалів справи вбачається, що дозвіл на спеціальне водокористування УКР. № 2809-А/ЗАК від 15.08.2006 р., виданий ЗАТ «Єврокар»із зазначенням його терміну до 15.08.2007 р. (а. с. 33). Однак, в порушення вимог чинного законодавства України, відповідач продовжувало використовувати водні ресурси без дозволу на спеціальне водокористування.

Судом встановлено, що за період з 16.08.2007 р. по 16.01.2008 р. ЗАТ «Єврокар», згідно статистичної звітності 2-ТП (а. с. 36, 37), самовільно забрано води в об’ємі 17 594 куб. м., у зв’язку з чим завдано збитків на суму 11 066, 63 грн., що підтверджується розрахунком розмірів відшкодування збитків при самовільному водокористуванні (а. с. 8). В ході судового розгляду спору за взаємною згодою між сторонами встановлено, що самовільно забраний об’єм води становить 16 381, 376 куб. м., а фактична сума шкоди –10 303, 90 грн., з чим погодився позивач, подавши заяву про зменшення позовних вимог (а. с. 53), і про що свідчать підписи представників обох сторін.

Згідно п. 4.3 Методики розрахунку відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затвердженої наказом Державного комітету водного господарства України № 290 від 29.12.2001 р., стягнення зборів за спеціальне водокористування та за забруднення водних ресурсів, не звільняє від відшкодування збитків, заподіяних унаслідок порушення водного законодавства.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов’язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Спеціально уповноваженим органом державної виконавчої влади у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів, зокрема, є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, до якого належить і Державна екологічна інспекція в Закарпатській області (ст. 13 Водного кодексу України).

Щодо тверджень апелянта, що ЗАТ «Єврокар»протягом 2007 –початку 2008 р. самостійно перераховано до бюджету кошти за використання водних ресурсів без спеціального на те дозволу, про що свідчать платіжні доручення, а тому вимоги про повторну сплату коштів за використання водних ресурсів без спеціального на те дозволу є безпідставними, то слід вказати наступне.

Згідно платіжних доручень № 13634 від 13.11.2007 р., № 14756 від 11.02.2008 р., № 15953 від 12.05.2008 р. (а. с. 23 –25), відповідач сплатив збір за водокористування за 3, 4 квартали 2007 р. і 1 квартал 2008 р. в сумі 6 890 грн., 6 882 грн. та 1 619, 95 грн. відповідно.

Як зазначалося вище, стягнення зборів за спеціальне водокористування та за забруднення водних ресурсів, не звільняє від відшкодування збитків, заподіяних унаслідок порушення водного законодавства (п. 4.3 Методики).

Крім цього, відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди, зокрема, за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Тобто, в даному випадку збитки за заподіяну шкоду повинні відшкодовуватися до місцевого бюджету Соломонівської сільської ради.

Щодо залучення ДПІ в Ужгородському районі третьою особою, то апеляційна інстанція підтримує позицію суду першої інстанції і вважає, що питання повернення коштів з державного бюджету, які сплачені як збір за спеціальне водокористування, повинно вирішуватися відповідачем безпосередньо з податковим органом.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 –105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Закарпатської області від 15.08.2008 р. у справі № 4/101 залишити без змін, апеляційну скаргу ЗАТ «Єврокар», с. Соломоново Ужгородського району Закарпатської області –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                                      Бонк Т. Б.

Суддя                                                                                          Бойко С. М.

Суддя                                                                                          Марко Р. І.