ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 р.

№ 2-13/13367-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Подоляк О.А.

суддів :

Барицької Т.Л.,

Грека Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ "Л.А.Г."

на постанову

від 28.02.2008 р. Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2-13/13367-2007

за позовом

ТОВ "Л.А.Г."

до

ПП "Жайворонок";

ДП "Сільськогосподарське

підприємство "Алупка" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця"

про

припинення дій та виселення

за участю представників:

від позивача

- Киреєв О.М.

від відповідача-1

- не з'явились

від відповідача-2

- не з'явились

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2007 р. ТОВ "Л.А.Г." звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до ПП "Жайворонок" та просило, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 23.11.2007 р.: визнати недійсним договір оренди майна від 01.09.1998 р., звільнити від ПП "Жайворонок" приміщення магазину загальною площею 560,00 кв.м., що розташований за адресою: м. Ялта, вул. Суворовська, 17-а та передати вказане майно ТОВ "Л.А.Г.".

Рішенням господарського суду АР Крим від 05.12.2007 р. (суддя Жукова А.І.) позов задоволено: визнано недійсним договір оренди майна від 01.09.1998 р., що розташований за адресою: м. Ялта, вул. Суворовська, 17-а та постановлено звільнити приміщення магазину загальною площею 560,00 кв.м., розташованого адресою: місто Ялта, вул. Суворовська, 17-а та передано приміщення магазину від ПП "Жайворонок" до ТОВ "Л.А.Г.".

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.02.2008 р. (судді: Латинін О.А., Дугаренко О.В., Котлярова О.Л.) рішення господарського суду АР Крим від 05.12.2007 р. скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою, ТОВ "Л.А.Г." звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд посилався на невідповідність оспорюваного договору ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки сторони не досягли згоди по таким істотним умовам договору оренди, як то: об'єкт договору, порядок нарахування і використання амортизаційних відрахувань, а згідно ст. 153 ЦК Української PCP договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Скасовуючи рішення апеляційний господарський суд обґрунтовано зазначив, що висновок місцевого господарського суду про недосягнення домовленостей з приводу об'єкту оренди та про те, що при укладенні оспорюваного договору директор ДП "Сільськогосподарське підприємство "Алупка" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" вийшов за межі повноважень, передбачених Статутом вказаного підприємства не відповідає обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 01.09.1998 р. між ДП "Сільськогосподарське підприємство "Алупка" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" (Орендодавець) та ПП "Жайворонок" (Орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна (надалі –Договір), а саме нежилого приміщення площею 560,0 кв.м. балансовою вартістю 31000 грн., що розташоване за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Суворівська, 17-а.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежиле приміщення площею 560,0 кв.м. балансовою вартістю 31000 грн., що розташоване за адресою АР Крим, м. Ялта, вул. Суворівська, 17-а.

30 вересня 1998 р. сторонами Договору було складено акт приймання-передачі відповідно до якого ДП "Сільськогосподарське підприємство "Алупка" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" передало, а ПП "Жайворонок" прийняло об'єкт Договору.

Приймаючи рішення про визнання Договору недійсним місцевий господарський суд дійшов висновків про те, що в Договорі відсутні передбачені ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотні умови.

Апеляційний господарський суд правомірно не погодився з висновками місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків.

Згідно ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦК УРСР коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Відповідно до ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони домовились укласти угоду у певній формі, узгодили її умови, підписали Договір та приступили до його виконання.

За таких обставин, коли Договір виконувався обома сторонами у передбачений ним спосіб, відсутні підстави вважати, що сторони не досягли згоди по всіх істотних умовах Договору, а відсутність в Договорі положень, які містяться в ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", не свідчить в даному випадку про невиникнення між сторонами зобов’язальних відносин, не є перешкодою для здійснення сторонами цивільних прав.

З огляду на вищезазначене апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого та підставного висновку про відсутність підстав для визнання Договору недійсним.

Крім того, висновки місцевого господарського суду про те, що підчас укладання оспорюваного Договору директор ДП "Сільськогосподарське підприємство "Алупка" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" вийшов за межі повноважень обгрунтовано спростовано судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п 7.4 Статуту сільськогосподарського підприємства „Алупка" поточне керівництво діяльністю підприємства здійснює директор, що призначається на посаду об'єднанням "Ялтакурорт".

Також зазначеним пунктом статуту закріплено право директора на укладення без довіреності договорів та контрактів.

Дослідивши зазначені положення статуту апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що директор має право на укладення договорів та контрактів без довіреності та рішення профспілкового комітету.

Крім того, апеляційним господарським судом встановлено, що договір оренди нерухомого майна від 01.09.1998 р. був погоджений головою Ялтинського об'єднання санаторно-курортних закладів профспілок "Ялтакурорт", а тому твердження місцевого господарського суду про те, що, укладаючи договір директор ДП "Сільськогосподарське підприємство "Алупка" ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" вийшов за межі повноважень, не відповідають дійсності.

Таким чином, з тексту спірного договору оренди та актів приймання передачі вбачається, що сторонами, які діяли у межах наданих їм повноважень, досягнуто згоди за всіма умовами договору, що свідчить про безпідставність позовних вимог про визнання вказаного договору недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Як встановлено судами, між ЗАТ ЛОЗП України "Укрпрофоздоровниця" та ТОВ "Л.А.Г." 11.08.2004 р. був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу "Сільськогосподарське підприємство „Алупка".

До складу придбаного ТОВ "Л.А.Г." цілісного майнового комплексу входить магазин "Універсам", який розташований за адресою АР Крим, м. Ялта, вул. Суворівська, будинок, 17-а, та знаходиться в оренді приватного підприємства „Жайворонок" згідно з договором оренди від 01 вересня 1998 року.

Відповідно до пункту 1.6. зазначеного договору купівлі-продажу до ТОВ "Л.А.Г." переходить правонаступництво по майнових та немайнових обов'язках ДП "Сільськогосподарське підприємство "Алупка".

Крім того, пунктом 1.8. вказаного договору купівлі-продажу визначено, що магазин, який розташований за адресою АР Крим , м. Ялта, вул. Суворівська, б. 17, знаходиться в оренді ПП "Жайворонок" згідно з Договором.

Таким чином, прийнявши до уваги положення ст. 770 ЦК України, а також те, що на момент укладення договору купівлі-продажу ТОВ "Л.А.Г." було відомо про Договір, суд апеляційної інстанції підставно відмовив в задоволенні позовних вимог у частині звільнення ПП "Жайворонок" приміщення магазину загальною площею 560,00 кв.м., розташованого за адресою: м. Ялта, вул. Суворовська, 17-а.

Колегія суддів приймає до уваги посилання оскаржувача про те, що апеляційним господарським судом безпідставно не застосовано Закон України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки відповідно до ст. 1 зазначеного Закону (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного Договору) оренда майна інших форм власності могла регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди.

Проте, відповідно до ст. 47. ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів, а тому колегія суддів зазначає, що апеляційним господарським судом було надано належну оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, належним чином досліджено докази надані сторонами в обґрунтування своїх вимоги і заперечень, а тому за результатами обговорення усіх обставин справи дійшов законних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Л.А.Г." залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.02.2008 р. у справі № 2-13/13367-2007 залишити без змін.

Головуючий, суддя О. Подоляк

С у д д і Т. Барицька

Б. Грек