ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№ 6/368-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б.

Ходаківська І.П.

розглянувши

касаційну скаргу

Фірми "ІВО+КГ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на

постанову від 29.05.2008р. Житомирського апеляційного господарського суду

у справі

№ 6/368-07 господарського суду Вінницької області

за позовом

Акціонерного комерційного банку "Правекс-Банк"

до

Фірми "ІВО+КГ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про

стягнення 25322 грн. 87 коп.

За участю представників сторін :

від позивача – Тихомиров Р.Л., за довіреністю;

від відповідача –Гапонюк А.Л., директор;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерний комерційний банк „Правекс-Банк” (в подальшому –банк) звернувся з позовом до фірми „ІВО + КГ” у формі товариства з обмеженою відповідальністю (в подальшому –фірма „ІВО + КГ”) про стягнення 25322,87 грн. пені за прострочення виконання зобов’язань по договору про відкриття кредитної лінії від 25.12.2002 р. № 96-2002 в частині несвоєчасного повернення кредиту за період з 06.09.2006 р. по 05.09.2007 р. у сумі 24766 грн.68 коп. та 556 грн.19 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 06.09.2006 р. по 05.09.2007 р.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 09.11.2007 р. в позові відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 р. апеляційну скаргу акціонерного комерційного банку "Правекс-Банк" задоволено частково. Рішення господарського суду Вінницької області від 09.11.2007 р. скасовано. Прийнято нове судове рішення. Позов задоволено частково: стягнуто з фірми "ІВО+КГ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю на користь акціонерного комерційного банку "Правекс-Банк" 23319,12 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 233,19 грн. державного мита і 108,56 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні решти позову відмовлено.

Фірма „ІВО + КГ” звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 29.05.2008 р. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та залишити силі рішення господарського суду Вінницької області від 09.11.2007 р.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 25.12.2002 р. між банком і фірмою „ІВО + КГ” (позичальник) укладено договір № 96-2002 про відкриття кредитної лінії на суму 150000 грн. (а.с.9 - 12).

Відповідно до п.п. 1.2, 4.1 договору кредит надавався позичальнику терміном з 25.12.2002 р. по 25.12.2003 р. зі сплатою 23 % річних.

Кредит надано позичальнику під заставу належного відповідачу на праві власності майна, а саме: приміщення магазину з прибудовою, що знаходиться по вул. Ватутіна, 15 у м. Вінниці.

Відповідно до умов договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного використання грошових коштів протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент повернення кредиту, вказаний в п.1.2. даного договору, на рахунок банку (пункт 4.2).

Договором передбачено, що у випадку виникнення в позичальника прострочення по сплаті відсотків за користування кредитом понад 10 календарних днів термін користування кредитом, зазначений у п.1.2 договору, припиняється достроково на 11-й день прострочення по сплаті відсотків (п. 4.3).

Згідно п. 6.1.2 позичальник зобов'язаний вчасно повернути кредит і сплачувати відсотки за користування кредитом.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця, виходячи з фактичної кількості днів використання кредитом у відсотковому періоді. Відсотки за користування кредитом нараховуються банком протягом терміну користування кредитом відповідно до п.1.2 даного договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що додатковими угодами від 24.12.2003 р. № 2, від 31.12.2003 р., від 24.03.2004 р. № 4, від 24.03.2004 р. до договору про відкриття кредитної лінії від 25.12.2002 р. № 96-2002, сторони внесли зміни до пунктів 1.2 і 4.1 договору, продовживши строк користування кредитом з 25.12.2002 р. по 25.03.2004 р. зі сплатою 25 відсотків річних та по 25.06.2004 р. під 26 відсотків річних. Кредит підлягав поверненню в термін до 25.06.2004 р.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті невиконання зобов'язань за кредитним договором, на підставі розрахунку банку суми загальної заборгованості станом на 20.10.2004р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис від 05.11.2004 р. про стягнення з фірми „ІВО + КГ” заборгованості за кредитним договором від 25.12.2002 р. № 96-2002 за рахунок вартості заставленого майна, зокрема, відсотків у сумі 3323,67 грн., кредиту - 148000,00 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 7213,99 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків - 185,90 грн. та плати за вчинення виконавчого напису у сумі 1700 грн., всього 160423,56 грн. (а.с.25, 68).

Зазначений виконавчий напис передано на виконання до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Вінницького обласного управління юстиції, яким відповідно до постанови від 18.11.2004 р. відкрито виконавче провадження.

Згідно з довідками банку від 04.10.2006 р. та 18.07.2007 р., виданими відповідачу на його заяви, прострочена заборгованість за кредитним договором № 96-2002 від 25.12.2002 р. по кредиту склала 148000 грн., по відсотках - 3323,67 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сума боргу у розмірі 160423,56 грн. фірмою „ІВО + КГ” перерахована на рахунок виконавчої служби платіжним дорученням від 28.08.2007 р. № 1 (а.с.54, 92).

03.09.2007 р. заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень ВДВС головного управління юстиції у Вінницькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з тим, що сума згідно з виконавчим написом перерахована позивачу у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи кошти надійшли на рахунок банку 05.09.2007 р., що підтверджується випискою банку за особовим рахунком фірми „ІВО + КГ” за період з 18.05.2007 р. по 30.10.2007 р.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 25322,87 грн. пені за прострочення виконання зобов’язань по договору про відкриття кредитної лінії від 25.12.2002 р. № 96-2002 в частині несвоєчасного повернення кредиту за період з 06.09.2006 р. по 05.09.2007 р. у сумі 24766 грн.68 коп. та 556 грн.19 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 06.09.2006 р. по 05.09.2007 р.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Пунктом 10.6 договору встановлено, що він діє з дня його підписання і до повного виконання зобов'язань за ним.

Як вже зазначалося вище, відповідач виконав зобов'язання з повернення кредиту 05.09.2007 р.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно положень п.9.1. договору позичальник за даним кредитним договором у разі порушення термінів повернення кредиту або внесення відсотків за користування кредитом зобов'язався сплачувати пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Таким чином, укладеною сторонами угодою обумовлено нарахування пені за весь період прострочення без обмеження його шістьма місяцями.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, пеня за прострочення повернення кредиту має нараховуватися з 27.09.2006 р. по 05.09.2007 р. Її розмір за цей період становить 23319,12 грн. Таким чином, пеня по кредиту підлягає стягненню в зазначеній сумі.

Щодо стягнення пені по відсотках колегія суддів зазначає, що відсотки за користування кредитом нараховуються банком протягом терміну користування кредитом відповідно до п.1.2 договору (пункти 4.2 і 10.1 договору). Оскільки сторони в п.п. 1.2, 4.1 договору визначили строк користування кредитом до 25.06.2004 р., то пеню по відсотках можна було нараховувати до цієї дати.

Враховуючи викладене судова колегія погоджується з позицією апеляційного суду, що у стягненні пені по відсотках в розмірі 556,19 грн. за період з 06.09.2006 р. по 05.09.2007 р. слід відмовити за необґрунтованістю.

Таким чином, оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-9, 111-7, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фірми "ІВО+КГ" у формі товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

Постанову від 29.05.2008 р. Житомирського апеляційного господарського суду у справі № 6/368-07 господарського суду Вінницької області залишити без змін.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська