ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 р.

№ 2/38

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Воліка І. М., Дунаєвської Н. Г.,

за участю представників сторін: позивача –Колосара М. Є. дов. від 01.02.2008 року, відповідача –Спіциної Т. М. дов. № 21-1/08 від 22.08.2008 року, Манішевської Л. Г., директора,

розглянувши касаційну скаргу ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»на рішення господарського суду Донецької області від 21 квітня 2008 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 4 червня 2008 року у справі за позовом ПМП «Метмаш»до ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»про стягнення боргу та за зустрічним позовом ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»до ПМП «Метмаш»про визнання договору недійсним,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року ПМП «Метмаш»(далі –позивач) звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»(далі –відповідач) про стягнення боргу за поставлене обладнання.

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов’язання розрахуватися, просив стягнути з останнього 143647 гривень 04 коп., з яких 110400 гривень основного боргу, 33120 гривень –30 відсотків штрафу за невиконання зобов’язання та 127 гривень 04 коп. –3 відсотки річних.

ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»звернулась до суду з зустрічним позовом до ПМП «Метмаш»про визнання недійсним договору № 67 від 10 грудня 2007 року поставки обладнання.

У позові зазначив, що спірний договір не відповідає вимогам ст.266 ГК України, оскільки в ньому відсутні умови щодо якості та комплектності обладнання, а директор відповідача при укладенні цієї угоди перевищив свої повноваження, оскільки діяв явно всупереч інтересам свого підприємства.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21 квітня 2008 року позов ПМП «Метмаш»задоволено частково.

З ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»на користь позивача стягнено 110400 гривень основного боргу, 33120 гривень штрафу і 108,88 гривень –3 відсотки річних.

У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 4 червня 2008 року рішення суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»просить скасувати судові рішення, задовольнити зустрічний позов і відмовити в позові ПМП «Метмаш», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій ст.266 ГК України та ст.ст. 92 ч.3, 145 ч.4, 627, 628 ч.1 ЦК України.

Зазначає, що спірна угода не містить умов щодо виду, марки, типу, параметрів обладнання, його якості та комплектності, а директор відповідача Бобров, придбавши без технічної документації непридатне до експлуатації та таке, що потребує ремонту, обладнання, діяв всупереч інтересам відповідача.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 10 грудня між сторонами укладено спірний договір № 67, за яким ПМП «Метмаш»- постачальник зобов’язався поставити та передати у власність ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»обладнання згідно специфікації № 1, а ТОВ «Науково –виробнича фірма «Путьмашсервіс»- покупець –прийняти його та своєчасно оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно специфікації № 1 до спірного договору предметом постачання є навантажувач «Балканкар», навантажувач АРМ (АВТО), станок обрізний, станок токарний, апарат зварювальний ВДУ-306, молот МА412, все обладнання б/к, на загальну суму 110400 гривень.

Відповідно до пунктів 2.3-2.4 договору визначене специфікацією обладнання є власністю покупця після його передачі продавцем. Передача здійснюється на складі продавця. Спосіб поставки –самовивіз автотранспортом покупця.

Судами попередніх інстанцій на підставі накладної № 67 від 11 січня 2008 року, податкової накладної, довіреності ЯМШ серії 619745 від 11.01.2008 року, акту приймання –передачі майна від 11 січня 2008 року встановлено, що позивач передав обладнання відповідачу на складі в межах строку договору.

Пунктом 2.2 спірного договору поставки оплата обладнання проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом трьох банківських днів після передачі обладнання, тобто, відповідач повинен був розрахуватися 17 січня 2008 року, але свої зобов’язання не виконав.

Пунктом 2.5 спірного договору сторони обумовили сплату штрафу відповідачем за порушення умов договору в розмірі 30 відсотків вартості обладнання.

Також судами встановлено, що спірний договір містить всі істотні умови, зокрема, перелік обладнання містить необхідні індивідуальні ознаки щодо найменування кожної позиції, її моделі або типу, кількість кожного найменування обладнання, характеристики в доступній для розуміння сторін формі.

Під час приймання обладнання за кількістю та якістю на складі позивача будь-яких заперечень чи претензій щодо обладнання висунуто не було.

Суму штрафу сторони узгодили шляхом вільного волевиявлення, закон таких обмежень не визначає.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій повно встановили суттєві для справи обставини, правильно застосували ст.ст. 92, 97, 203, 215, 526, 530, 546, 610, 625, 627, 638 ЦК України, ст.ст. 180, 193, 230 ГК України, прийшли до юридично вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним та про настання умов, за яких відповідач повинен розрахуватися за обладнання, враховуючи сплату неустойки, підставно відмовили в задоволенні зустрічного позову та стягнули вартість обладнання, неустойку та річні.

За таких обставин судові рішення законні та обґрунтовані, а тому зміні не підлягають.

Доводи касаційної скарги, які стосуються переоцінки доказів, суд не розглядає, оскільки вони виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 4 червня 2008 року і рішення господарського суду Донецької області від 21 квітня 2008 року –без зміни.

Головуючий                                                                                 Т. Козир

Судді                                                                                          І. Волік

Н. Дунаєвська