ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.10.08                                                                                           Справа№ 11/194

Суддя Сало І.А.

При секретарі судового засідання Легуцькому І.Б.

По справі:

За позовом: Прокурора м.Львова в інтересах держави: уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго”, м.Львів

До відповідача: ДП ЖЕК „Електрон” ВАТ „Концерн –Електрон”, м.Львів

Про стягнення 25474,21грн.

В судовому засіданні взяли участь Представники:

Від прокуратури: Нагребний І.Я.-пом.прок. посвідчення № 23

Від позивача: Охріменко В.В.-предст. доручення № 1 від 02.01.2008року

Від відповідача: Стецишин В.С.-предст.доручення № 057/206 від 02.10.2008року

Сторонам, які беруть участь у справі роз»яснено їх права, передбачені ст.22 ГПК України.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Прокурора м.Львова в інтересах держави: уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” про стягнення із ДП ЖЕК „Електрон” ВАТ „Концерн –Електрон” 25474,21грн. боргу за надані послуги з постачання теплоенергії.

Ухвалою господарського суду від 11.08.2008року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 02.10.2008року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач суму основної заборгованості не заперечує, однак просить суд зменшити суму пені, річних та інфляційних на 90%

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовились.

Судом встановлено:

Позовні вимоги обґрунтовані, тим, за результатами перевірки проведеної прокуратурою Залізничного району м.Львова на підприємстві відповідача встановлено факт наявності за заборгованості за договором № 3408 від 01.10.2002року на постачання теплової енергії в гарячій воді укладеним між ЛКП „Залізничнетеплоенерго” та ДП ЖЕК „Електрон”.

Предметом договору є постачання позивачем теплової енергії в гарячій воді в потрібних обсягах, за що споживач (відповідач по справі) зобов’язався розраховуватися за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов’язань щодо оплати, у нього за період з 01.01.2008р. по 01.07.2008р. виникла заборгованість на загальну суму 20197,37грн.

Дану суму позивач просить стягнути із рахунку боржника.

Крім цього, позивачем нараховано 2097,06грн. пені, 297,87грн. річних та 2881,91грн. інфляційних.

Проаналізувавши представлені суду матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає вимоги обгрунтованими та такими що відповідають вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне:

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 3408 від 01.10.2002року позивач забезпечував відповідача теплоенергією в гарячій воді. Обов’язком відповідача була своєчасна та повна оплата отриманих послуг згідно виставлених рахунків.

П. 6.3 договору встановлено проведення оплати вартості фактично спожитої теплової енергії в термін до 25-го числа місяця наступного за звітним.

Оскільки зі сторони відповідача були систематичні порушення в оплаті внаслідок чого за період 01.01.2008року по 01.07.2008року у нього виник борг в розмірі 20197,37грн., позивач звернувся до суду із позовом про примусове стягнення заборгованої суми.

Відповідно до п. 1 ст. 275 ГКУ за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов’язаний оплатити прийняту енергію.

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтею 638 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.180 ГКУ визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

П. 6.3 договору встановлено проведення оплати фактично спожитої теплової енергії до 25-го числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст.525 ЦК України не допускає односторонньої відмови від виконання договору чи зміни умов його виконання. Зазначені правовідносини підпадають під дію ст. 530 ЦК України, оскільки в Договорі встановлено строки виконання сторонами своїх зобов”язань. Договором чітко встановлений строк, що відповідає певній події у часі, для настання для відповідача обов”язку виконання умов Договору щодо оплати.

Крім суми основної заборгованості, позивачем нараховано на підставі п. 7.2.3. договору пеню за несвоєчасне проведення розрахунків за спожиту теплову енергію в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. На день подання позову розмір пені становить 2097,06грн.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Сума нарахованих штрафних санкцій становить 297,87грн. річних та 2881,91грн. інфляційних.

В розумінні статті 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Одним із переліку, якими можуть бути захищенні права та інтереси даний суб'єктів є відшкодування збитків.

Стаття 224 ГК України встановлює, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України:

-          у разі якщо належні до сплаті штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

-          Якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з врахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Це положення доповнюється також і змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якого розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення та положенням п.3 ст. 83 ГПК України, згідно якого господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір нестойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

З огляду на викладене, та на ті обставини, що вини відповідача за невчасне виконання зобов’язання щодо оплати немає, оскільки його платоспроможність залежить від оплати мешканців будинків, суд зменшує розмір пені на 90%

Щодо нарахованих інфляційних та річних, суд невправі зменшити їх розмір, оскільки вони не відносяться до штрафних санкцій, а згідно із ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошових зобов’язань не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов’язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням.

Із змісту даної статті випливає, що боржник –учасник господарських відносин не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов’язання за будь-яких обставин. Це пояснюється тим, що гроші завжди є в обігу, а їх відсутність у боржника не вважається форс-мажорною обставиною, яка виключає його відповідальність

Таким чином, стягненню підлягає 20197,37грн. основного боргу, 297,87грн. річних, 2881,91грн. інфляційних та 209,71грн. пені.

Судові витрати віднести на відповідача, пропорційно задоволеним вимогам, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 82, 84, 116 ГПК України,

суд-

В И Р І Ш И В:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути із ДП ЖЕК „Електрон” ВАТ „Концерн –Електрон, м.Львів, вул. Шевченка, 318 () на користь Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго”, м.Львів, вул. С.Петлюри, 4а () 20197,37грн. основного боргу та 209,71грн. пені, 297,87грн. річних та 2881,91грн. інфляційних.

3.Стягнути із ДП ЖЕК „Електрон” ВАТ „Концерн –Електрон, м.Львів, вул. Шевченка, 318 () в дохід державного бюджету 235,86грн. державного мита та 118,00грн. вартості інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

4.В рештій частині позову відмовити.

5.Накази видати відповідно ст. 116 ГПК України

Суддя                                                                                           Сало І.А.