ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№ 13/191

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача

Коротюк М.Г., дов. від 03.01.08р.

відповідача

відповідача

відповідача

Грицишина Л.Г., дов. від 27.06.08р.

Дягілєва О.В., дов. від 18.09.07р.

Прохніч Т.Л., дов. від 03.07.07р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікоіл"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 року

у справі

№ 13/191

господарського суду міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська будівельна компанія "Вікоіл"

до

- Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто";

- Одеської міської ради;

- Управління інженерного захисту території міста й розвитку узбережжя Одеської міської ради

про

спонукання до виконання зобов'язань за договором

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська будівельна компанія "Вікоіл" звернулося до господарського суду з позовом про спонукання відповідача –Одеську міську раду надати відповідачу - Державному підприємству "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" матеріали земельного кадастру на територію берегових схилів від пляжу "Лонжерон" до курорту "Аркадія" в м. Одеса, зокрема: координати вершин полігону земельної ділянки, назву юридичної особи власника або землекористувача, адресу ділянки, цільове призначення земельної ділянки, та про спонукання відповідача - Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" розробити детальний план території берегових схилів від пляжу "Лонжерон" до курорту "Аркадія" в м. Одеса і передати його позивачу.

За остаточними уточненнями від 18.12.2007р. позовні вимоги було викладено наступним чином: спонукати Одеську міську раду та Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради виконати умови Генерального договору про спільну інвестиційну діяльність № 22 від 02.04.2004р., Договору на виконання містобудівної документації № 620-02/1-2004р. від 14.05.2004р. та надати через Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради Державному підприємству "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" матеріали земельного кадастру на територію берегових схилів від пляжу "Лонжерон" до курорту "Аркадія" в м. Одеса, зокрема: координати вершин полігону земельної ділянки, назву юридичної особи власника або землекористувача, адресу ділянки, цільове призначення земельної ділянки; спонукати Державне підприємство "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" розробити детальний план території берегових схилів від пляжу "Лонжерон" до курорту "Аркадія" в м. Одеса і передати його позивачу; спонукати Одеську міську раду та Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради виконати вимоги пункту 1.1 Генерального договору про спільну інвестиційну діяльність № 22 від 02.04.2004р. (третій етап) та додаткової угоди до нього від 14.09.2004р., а саме затвердити у встановленому порядку проектну документацію (ескізний проект) забудови території, визначеної в пунктах 2 та 3 Додаткової угоди від 14.09.2004р. до Генерального договору про спільну інвестиційну діяльність від 02.04.2004р. № 22, виготовлену паралельно з розробкою детального плану території та у відповідності до нього.

Позовні вимоги вмотивовано невиконанням відповідачами своїх договірних зобов'язань у строки, передбачені статтею 530 Цивільного кодексу України, тобто, семиденний термін з дня отримання Одеською міською радою та Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради вимоги Українського державного науково-дослідного інституту проектування міст "Діпромісто" про надання вихідних даних, порушенням цим прав позивача через унеможливлення без розробки детального плану території відповідачем Українським державним науково-дослідним інститутом проектування міст "Діпромісто" отримання позивачем права на забудову земельної ділянки, передбаченого договором.

Ухвалою від 21.11.2007р. до участі у справі в якості відповідача було залучено Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради.

Відповідач - Державне підприємство "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" у відзиві на позов відхилив позовні вимоги з мотивів невиконання зобов'язань по виготовленню документації через ненадання необхідних для цього вихідних даних Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради всупереч неодноразовим зверненням до нього самого інституту.

Відповідач –Одеська міська рада –відхилила позов, вказавши, що не є стороною генерального договору про спільну діяльність та додаткових угод до нього, а Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради, самостійною юридичною особою, що діє на підставі Положення та наділено власними повноваженнями; управління не уповноважувалось виступати від імені Одеської міської ради, жодних рішень про це не приймалось, відтак Одеська міська рада не перебуває у спірних правовідносинах з позивачем. Також відповідач зазначив, що даний спір повинен розглядатися в межах адміністративного судочинства.

Відповідач - Управління інженерного захисту території міста й розвитку узбережжя Одеської міської ради відхилив позовні вимоги, вважаючи, що договір від 02.04.2004р. не відповідає вимогам, що передбачені законодавством для договорів про спільну діяльність, оскільки він не містить термінів виконання зобов'язань, обсягів фінансування та не був зареєстрований у податковому органі; управління не є особою уповноваженою на отримання витягів з державних реєстрів землі, відтак не може надати позивачу відповідну інформацію; органом, на який покладено функції міської ради щодо земельних питань, є Одеське міське управління земельних ресурсів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.01.08р. (суддя Власов Ю.Л.) у позові відмовлено повністю.

Судове рішення вмотивовано тим, що в силу відсутності у Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради наданих Положенням про управління повноважень діяти та укладати договори від імені Одеської міської ради, у Одеської міської ради в силу статей 11, 509, 511 Цивільного кодексу України не виникло цивільних зобов'язань в межах спірних правовідносин, отже зобов'язання за спірними договорами виникли у самого управління, яке є зобов'язаною стороною за положеннями договорів; відтак позовні вимоги до Одеської міської ради задоволенню не підлягають.

Також суд встановив, що на час вирішення спору у Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" не настав строк виконання договірних зобов'язань відповідно до приписів статей 525, 526, 530, 612 Цивільного кодексу України, оскільки прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора, а позивачем та Управлінням станом на час вирішення спору не передавались матеріали земельного кадастру на територію берегових схилів, що є передумовою обов'язку Інституту приступити до виконання робіт.

Суд зазначив, що позовні вимоги про надання Одеською міською радою та Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради матеріалів земельного кадастру відповідачу - Державному підприємству "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" заявлені всупереч статті 1 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає звернення з позовом з метою захисту власних прав та охоронюваних законом інтересів; натомість юридична особа вправі самостійно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Стосовно позовних вимог до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради місцевий господарський суд дійшов висновку, що не настав строк виконання зобов'язань за третім етапом Генерального договору, оскільки позивачем не надано доказів звернення до Управління з вимогою про надання ним позивачу вихідних даних та не доведено виконання перших двох етапів договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.08р. (судді: Гарник Л.Л. - головуючий, Вербицька О.В., Розваляєва Т.С.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його обґрунтованості, відповідності чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

При цьому апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Одеська міська рада є стороною договору про спільну інвестиційну діяльність від 02.04.2004р. № 22, в силу визнання нею себе стороною за договором про спільну інвестиційну діяльність, а Управління інженерного захисту території міста й розвитку узбережжя Одеської міської ради – стороною договору на виконання містобудівної документації, відтак у позивача відсутні правові підстави вимагати від Ради виконання зобов'язань за договором на виконання містобудівної документації, а від Управління - виконання зобов'язань за договором про спільну інвестиційну діяльність.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Одеської міської ради з вимогою виконати зобов'язання за інвестиційним договором, отже, не настав строк виконання нею своїх зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги відхилено з тих мотивів, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову в даній справі та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаргу мотивовано доводами про порушення господарськими судами норм матеріального права та процесуального права, а саме: суди неправильно застосували частину 2 статті 530 Цивільного кодексу України та не врахували при визначенні строку виконання Одеською міською радою зобов'язання щодо затвердження у встановленому порядку проектної документації за договором № 22 від 02.04.2004р. про спільну інвестиційну діяльність лист позивача до Голови Одеської міської ради від 06.03.2007р. з вимогою виконати пункт 4.1.2 договору, на який було надано відповідь; суди помилково відмовили позивачу вимозі про зобов'язання відповідачів надати іншому відповідачу документацію, необхідну для розробки технічної документації за договором № 620-02/1-2004р. від 14.05.2004р., не врахувавши, що позивач звернувся за захистом свого порушеного інтересу в належному виконанні зобов'язань з розробки документації; висновок про те, що Генеральний договір про спільну інвестиційну діяльність № 22 від 02.04.2004р. не створює жодних прав та обов'язків для Управління інженерного захисту території міста й розвитку узбережжя Одеської міської ради є помилковим та суперечить змісту договору; судами не досліджено строк виконання зобов'язання Управлінням інженерного захисту території міста й розвитку узбережжя Одеської міської ради щодо надання Українському державному науково-дослідному інституту проектування міст "Діпромісто" необхідних вихідних даних за договором; порушено порядок заміни складу суду під час апеляційного розгляду справи.

Відповідачі відзив на касаційну скаргу не подали, представники відповідачів усно заперечили її доводи повністю, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

З матеріалів справи вбачається, що спір пов'язаний з визначенням осіб, які є сторонами зобов'язань за договором про спільну інвестиційну діяльність та договором на виконання містобудівної документації, а також способу та строків виконання зобов'язань за цими договорами у боржників за зобов'язаннями.

Таким чином, для правильного вирішення спору судам належало, виходячи зі змісту укладених договорів та розподілу відповідних повноважень між органом місцевого самоврядування та створеним ним виконавчим органом, визначити, хто саме є зобов'язаними сторонами за договором про спільну інвестиційну діяльність та має виконувати прийняті не себе зобов'язання, а також визначити спосіб, яким має виконуватися це зобов'язання, та строки цього виконання.

Як встановлено місцевим господарським судом, рішенням Одеської міської ради від 26.03.2003р. було затверджено Положення про Управління інженерного захисту території міста й розвитку узбережжя Одеської міської ради, відповідно до якого Управління є юридичною особою, має право одержувати в установленому порядку від інших виконавчих органів міської ради документи та інші матеріали; начальник управління діє без доручення від імені Управління в межах повноважень, визначених Положенням, укладає договори відповідно до чинного законодавства та меж своєї компетенції; Положенням не передбачено повноважень Управління діяти та укладати договори від імені Ради.

Також місцевим господарським судом встановлено, що позивачем та Управлінням укладено Генеральний договір про спільну інвестиційну діяльність від 02.04.2004р.; відповідно до умов договору учасники договору зобов'язуються спільно діяти з метою створення умов для забудови території берегових пляжів від схилу "Лонжерон" до курорту "Аркадія" в м. Одесі; за умовами договору Управління організовує підготовку та передачу вихідних даних та іншої документації, що необхідні для розробки детального плану території берегових схилів м. Одеси від пляжу "Лонжерон" до курорту "Аркадія" позивачу та науково-дослідницьким організаціям (пункт 2.1.2 договору).

За пунктом 4.1.2 договору Управління зобов'язане підготувати та передати вихідні дані та іншу документацію, необхідні для проведення топографічної зйомки, для розробки детального плану території берегових схилів, для розробки проектної документації забудови території від пляжу "Отрада" до провулку Шампанський, надати цей план на затвердження Одеській міській раді, одержати рішення Одеської міської ради про надання земельної ділянки для забудови тощо.

В свою чергу позивач зобов'язаний фінансувати в повному обсязі сплату послуг по поновленню топографічної зйомки берегових схилів, виконанню проектно-дослідницьких робіт із розробки містобудівної документації, виконання проектної документації забудови земельної ділянки від пляжу "Отрада" до провулку Шампанський в м. Одесі об'єктами рекреаційного призначення.

Також місцевим господарським судом встановлено, що 14.05.2004р. позивачем, Управлінням та Інститутом був укладений договір № 620-02/1-2004 на виконання містобудівної документації (детального плану території берегових схилів м. Одеса), відповідно до якого Інститут зобов'язався розробити у відповідності до завдання на розробку детального плану території та передати позивачу та Управлінню містобудівну документацію –детальний план території берегових схилів м. Одеси від пляжу "Лонжерон" до курорту "Аркадія", а Управління зобов'язується погодити та забезпечити затвердження матеріалів детального плану території Одеською міською радою.

Відповідно до п 1.3 договору зміст та терміни виконання детального плану території визначаються календарним планом робіт, що є невід'ємною частиною договору (додаток 1).

Також обов'язок приступити до виконання робіт за календарним планом у Інституту наступає після та при умові отримання ним від позивача та Управління передоплати та необхідних вихідних даних.

27.07.06р. Інститут повідомив іншим сторонам договору на виконання містобудівної документації про поновлення розробки проекту та про необхідність надати матеріали земельного кадастру на територію, що проектується; 27.06.2006р. Інститут повідомив про неможливість виконання проекту через ненадання іншими сторонами договору даних земельного кадастру, а 19.04.07р. Інститут повідомив сторони про призупинення виконання робіт до отримання в повному обсязі даних земельного кадастру.

Дослідивши зміст преамбули кожного з договорів, місцевий господарський суд зробив правовий висновок, що, хоча в преамбулі цих договорів Управлінням вказано про їх укладення від імені Одеської міської ради, однак права на представництво Одеської міської ради Управління не отримувало ні на підставі договору, ні на підставі акту, ні на підставі закону; відтак зобов'язаним за даними договорами є саме Управління, яке діяло від власного імені та прийняло на себе відповідні зобов'язання, за умовами договорів результати виконання зобов'язань за договорами будуть передані на розгляд Одеській міській раді.

Отже, відмова у задоволенні позовних вимог до Одеської міської ради ґрунтується на відсутності у неї прав та обов'язків за вказаними договорами.

Відмова у задоволенні позовних вимог до Інституту вмотивована ненастанням у нього строку виконання своїх зобов'язань внаслідок прострочення кредиторів, оскільки ні позивачем, ні Управлінням матеріали земельного кадастру не передавались.

Відмову у задоволенні позовних вимог до Управління вмотивована тим, що вимога про надання ним вихідних даних на користь Інституту заявлена всупереч статтям 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України та не спрямована на захист власних прав та інтересів позивача; також суд зазначив, що договором про спільну інвестиційну діяльність не встановлено строки виконання Управлінням його зобов'язань, а доказів звернення позивача та Управління з вимогою виконати зобов'язання не надано; не надано доказів виконання сторонами договору перших двох етапів договору про спільну інвестиційну діяльність

В свою чергу, переглядаючи повторно справу в повному обсязі, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що особою, зобов'язаною відповідно до пунктів 2.1.2. та 4.1.2 інвестиційного договору (підготувати та передати вихідні дані та іншу документацію, необхідні для проведення топографічної зйомки, для розробки детального плану території берегових схилів, для розробки проектної документації забудови території від пляжу "Отрада" до провулку Шампанський, надати цей план на затвердження Одеській міській раді, одержати рішення Одеської міської ради про надання земельної ділянки для забудови тощо) є сама Одеська міська рада.

Відповідний висновок обґрунтовано посиланням на зміст інвестиційного договору, а також листом Одеського міського голови від 08.12.2004р., в якому останній визнав, що Одеська міська рада є стороною договору про спільну інвестиційну діяльність.

Таким чином, апеляційний господарський суд вказав, що відсутні правові підстави вимагати від Управління виконання зобов'язань за інвестиційним договором, а від Одеської міської ради –за договором на виконання містобудівної документації.

Також апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду, що не настали строки виконання договірних зобов'язань.

Однак судова колегія вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки вони не ґрунтуються на повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні всіх істотних обставин справи щодо зобов'язаних осіб за договорами, а також строків та способу виконання договірних зобов'язань.

Так, за статтею 626 Цивільного кодексу України договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, тобто, змістом договору є взаємні зобов'язання сторін, які його уклали.

За загальним правилом, зобов'язання не створюють обов'язку для третьої особи. Якщо ж договір укладається від імені третьої особи в силу представництва, то таке представництво має ґрунтуватися на правових підставах, передбачених законодавством (законом, договором, актом юридичної особи), і відповідні права та обов'язки виникають у третьої особи. При цьому не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені.

Дослідивши реквізити сторін даних договорів, викладені у преамбулі, а також зміст їх зобов'язань та реквізити осіб, що підписали дані договори, місцевий господарський суд зазначив, що, незважаючи на визначення в преамбулі договорів його стороною Одеської міської ради, зміст договірних зобов'язань стосується безпосередньо саме Управління інженерного захисту території міста й розвитку узбережжя Одеської міської ради та відповідає його повноваженням згідно Положення.

Вказаний висновок апеляційним судом не спростовано, а протилежний висновок суду апеляційної інстанції, що Одеська міська рада в силу направлення листа від 08.12.2004р. є зобов'язаною виконувати пункти 2.1.2 та 4.1.2 Генеральної угоди, а Управління, яке зазначено у відповідних статтях угоди, не є зобов'язаним за відсутності відповідних правових підстав, не обґрунтовано жодними нормами цивільного законодавства.

Так, положення статті 241 Цивільного кодексу України про наступне схвалення правочину стосується випадків, коли суд встановить, що спірний правочин вчинено з перевищенням повноважень (тобто, коли певні повноваження представляти Одеську міську раду існували, але їх було перевищено); натомість таких обставин справи апеляційним судом не встановлено. Також, розрізняючи наявність та відсутність у Одеської міської ради зобов'язань за договором про спільну інвестиційну діяльність за договором на виконання містобудівної документації за їх подальшим схваленням, апеляційним господарським судом не враховано положення статей 203 та 215 Цивільного кодексу України договір, щодо оспорюваності та нікчемності та відповідних правових наслідків статусу договору як нікчемного та оспорюваного.

В свою чергу місцевий господарський суд, визначаючи строки виконання зобов'язань Управлінням за інвестиційним договором, не врахував, що договір на виконання містобудівної документації укладено в розвиток та на виконання інвестиційного договору, що містить конкретні етапи виконання робіт Інститутом а також положення про те, що вихідні дані Управлінням Інституту повинні бути передані до початку виконання ним проектних робіт за календарним планом (тобто, договір на виконання містобудівної документації конкретизує положення інвестиційної угоди в частині строків надання вихідних даних для даного етапу проектних робіт) та не дослідив відповідні положення договору на виконання містобудівної документації та додатків до нього.

Також, дійшовши висновку, що позивач звернувся за захистом не свого порушеного права, а права одного з відповідачів, місцевий господарський суд не врахував, що сторони в договорі самостійно визначають порядок та спосіб виконання зобов'язань, в тому числі вони можуть передбачити, що боржник має передати виконане за зобов'язанням іншій особі –не стороні договору; така умова договору не позбавляє кредитора права вимагати належного виконання у спосіб, встановлений договором, і не надає іншій особі, що не є стороною договору, права вимагати виконання.

У судовому рішення місцевий господарський суд встановив, що Генеральною інвестиційною угодою передбачено підготовку та передачу вихідних даних та іншої документації, що необхідні для розробки детального плану території берегових схилів м. Одеси від пляжу "Лонжерон" до курорту "Аркадія" Управлінням позивачу та науково-дослідницьким організаціям, однак не надав юридичної оцінки цій умові договору та не з'ясував, чи відповідає їй позовна вимога позивача про передачу вихідних даних Управлінням Інституту.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” (зі змінами та доповненнями), рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті судами рішення цим вимогам відповідають не в повному обсязі за вищевказаних підстав.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, рішення та постанова господарських судів підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарським судам слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська будівельна компанія "Вікоіл" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008р. у справі № 13/191 господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 22.01.2008р. скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий Т.Дроботова

Судді: Н.Волковицька

Л.Рогач