ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 42/255-6/312

16.09.08

За позовом                              Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз»

До відповідача                    Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

Про                                         стягнення 12365047,41 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

Від позивача          Плакса Н.О. (за дов.)

Від відповідача          Мицько Н.М.(за дов.)

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз»до дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»про стягнення 9453363,41 грн. за договором про надання послуг з транспортування природного газу № 06/05-1982 від 30.12.2005.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за надані послуги з транспортування природного газу за договором № 06/05-1982 від 30.12.2005, надані протягом січня-грудня 2006 року.

Ухвалою суду від 16.05.2008 було порушено провадження у справі № 42/255.

Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги до 9468015,41 грн., а у подальшому до 10076872,89 грн.

Відповідач позовні вимоги відхилив, зазначивши у відзиві, що заборгованість відсутня, оскільки відповідно до заяв № 31/19-13652 від 26.12.2006 та № 31/19-698 від 27.01.2007 було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог з дотриманням вимог ст. 601 Цивільного кодексу України.

У свою чергу, позивач заперечив проти доводів відповідача, зазначивши, що не погоджувався на згадане вище зарахування вимог.

Рішенням суду від 13.11.2007 позов було задоволено частково. Зокрема, було вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 64730,63 грн. інфляційних, 37697,67 грн. трьох процентів річних, 233199,13 грн. пені, 905,34 грн. державного мита та 4,19 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 рішення було скасовано, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.05.2008 згадані рішення місцевого суду та постанову апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Підставою для скасування судових рішень місцевого та апеляційного судів стали неправильні висновки підставності здійснення зустрічних зарахувань, неповне з’ясування ними суттєвих обставин справи та помилки у застосуванні норм матеріального права.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.06.2008 справі було присвоєно номер 42/255-6/312 та призначено її розгляд на 14.07.2008.

14.07.2008 представники сторін подали спільну заяву з проханням продовжити строк вирішення спору в порядку ст. 69 ГПК України.

Позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог до 12365047,41 грн. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача 10992676,77 грн. основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 878336,92 грн. пені, три проценти річних в розмірі 494033,72 грн.

Під час нового розгляду справи позивач наполягав на позовних вимогах з раніше наведених підстав.

Відповідач позовні вимоги відхилив повністю.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

30.12.2005 між дочірньою компанією «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(замовником) та відкритим акціонерним товариством «Донецькміськгаз»(виконавцем) було укладено договір № 06/05-1982 про надання послуг з транспортування природного газу в 2006 році (далі –Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1) замовник зобов’язується передати в 2006 році в систему газопроводів, що знаходяться на балансі виконавця, природний газ, а виконавець зобов’язується здійснити його транспортування для підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій (споживачів). Замовник зобов’язується оплатити надані послуги.

Згідно з п. 4.1 Договору тариф на транспортування 1000 куб. м. газу по газотранспортній системі виконавця становить 24 грн. з ПДВ.

Вартість наданих виконавцем замовнику послуг по транспортуванню газу у звітному місяці визначається на підставі актів приймання-передачі послуг по транспортуванню газу та тарифів на транспортування газу, зазначених в п. 4.1 Договору (п. 5.1 Договору).

Оплата послуг виконавця по транспортуванню газу здійснюється замовником на підставі акту приймання-передачі послуг з транспортування до 30 числа, наступного за звітнім (п. 5.2 Договору).

Строк дії Договору сторони визначили з 01.01.2006 по 31.12.2006, а в частині проведення розрахунків –до їх повного здійснення (п. 10.1 Договору).

На виконання умов Договору протягом січня-грудня 2006 року позивач надав відповідачу послуги з транспортування природного газу в обсязі 514039,986 тис. м. природного газу, вартість яких становить 16260631,62 грн., що підтверджується двосторонніми актами приймання-передачі газу та не заперечується відповідачем.

У свою чергу, відповідач оплатив послуги частково, перерахувавши позивачу 8033951,36 грн. та залишивши за собою заборгованість в сумі 8226680,26 грн.

Заперечуючи проти існування боргу у вказаному розмірі, відповідач посилається на те, що борг відсутній у зв’язку зі здійсненням сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зокрема, за твердженням відповідача, відповідно до заяви № 31/19-13652 від 26.12.2006, враховуючи існування станом на 01.12.2006 заборгованості за згаданим вище Договором перед позивачем в сумі 5022904,72 грн. та існування у позивача перед відповідачем боргу за договором № 06/04-2688 від 27.12.2004 в сумі 8201769,86 грн., були припинені зобов’язання дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»за Договором на суму 5022904,72 грн. та припиненні зобов’язання позивача за договором № 06/05-1982 на цю ж суму шляхом їх зарахування.

Крім того, відповідач стверджує, що чергове припинення зобов’язань зарахуванням мало місце за заявою № 31/19-698 від 27.01.2007. Враховуючи існування у відповідача за спірним Договором станом на 01.01.2007 заборгованості перед позивачем в сумі 3203775,54 грн. та існування у позивача відповідно боргу перед відповідачем у сумі 3178865,14 грн. за договором № 06/04-2688 від 27.12.2004 та в сумі 1514759,22 грн. за договором № 06/02-2082 від 28.12.2002, було припинено зобов’язання дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»перед позивачем на 3203775,54 грн. за спірним Договором та припинено зобов’язання позивача на 79724,22 грн. за договором № 06/02-2082 від 28.12.2002 та на 3124051,32 грн. за договором № 06/04-2688 від 27.12.2004.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо кількості та вартості природного газу та суми коштів, яка була фактично перехована в рахунок оплати за газ, суть спору між сторона пов’язана з правомірність зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаними вище заявами.

В силу ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України зарахування зустрічних однорідних вимог є одним зі способів припинення зобов’язань.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є, в розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, правочином, спрямованим на припинення цивільних прав та обов’язків.

Згідно з ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Враховуючи викладене, зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, вчиненим внаслідок надсилання заяви.

Оскільки правочин є юридичним фактом, з настанням якого виникають, змінюються або припиняються цивільні права і обов’язки, правові наслідки такого правочину як зарахування зустрічних однорідних вимог настають з моменту його вчинення - надсилання відповідної заяви.

У той же час, необхідною умовою дійсності зарахування є зустрічність та однорідність вимог.

Зокрема, однорідність вимог полягає у тому числі в їх однорідній правовій природі.

Відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 25.07.2006 у справі № 35/259 було вирішено стягнути з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз»на користь дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»8977723,47 грн. основного боргу, 251929,15 грн. трьох процентів річних, 654044,03 грн. інфляційних, 143754,27 грн. пені за договором № 06/04-2688 від 27.12.2004. Вказане рішення набрало законної сили. Таким чином, борг за вказаним право чином вирішено стягнути в судовому порядку.

Грошова заборгованість за надані послуги, виконані роботи, поставлені товари є одним з видів вимог, який є відмінним (неоднорідним) від стягненої через суд заборгованості цього ж роду.

Виконання судового рішення є невід’ємною стадією процесу правосуддя. Право на стягнення заборгованості, підтверджене судовим рішенням і наказом господарського суду, повинне бути реалізоване в процесуальних формах, встановлених законодавством про виконавче провадження. Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог на цій стадії може відбуватися не інакше як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження». Отже, стягнення згаданого вище боргу полягає у застосуванні заходів, які не регулюються цивільно-правовими нормами, що свідчить про іншу правову (юридичну) природу вимог, тобто їх неоднорідність.

Враховуючи існування чинного судового рішення, зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі вказаних вище вимог за договорами № 06/05-1982 від 30.12.2005 та № 06/04-2688 від 27.12.2004 неможливе, що свідчить про ненастання даного юридичного факту та, відповідно, правових наслідків, які з ним пов’язані.

У той же час, зарахування зустрічних вимог за договорами № 06/05-1982 від 30.12.2005 та № 06/02-2082 від 28.12.2002 на суму 79724,22 грн. є правомірним та таким, що відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством для такого виду односторонніх правочинів (однорідність та зустрічність).

Враховуючи заяву відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 31/19-698 від 27.01.2007, борг відповідача за договором № 06/05-1982 від 30.12.2005 підлягає зменшенню на 79724,22 грн.

З огляду на викладене, борг відповідача складає 8146956,04 грн. (8226680,26 грн. –79724,22 грн.).

Таким чином, відповідач порушив вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, вимоги про стягнення 8146956,04 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також є правомірною вимога про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційної складової боргу.

Останні підлягають перерахунку, виходячи з того, що згідно з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 31/19-698 від 27.01.2007 борг відповідача за Договором зменшився на 79724,22 грн. з лютого 2007 року.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення грошового зобов’язання повинне сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Інфляційна складова боргу складає 3077061,12 грн., три проценти річних –489910,86 грн. Оскільки позивач просить стягнути 2765996,51 грн. інфляційних, підстави для стягнення більшої суми відсутні.

У стягненні 4122,8 грн. трьох процентів річних судом відмовлено у зв’язку з невірним арифметичним розрахунком даної суми.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг по транспортуванню газу у строки, зазначені в пункту 5.2 Договору, замовник сплачує на користь виконавця, крім суми заборгованості, пеню за кожен день прострочення платежу з суми простроченого платежу в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пеня складає 878336,92 грн., яка позивачем розрахована за 2006 рік (суд приймає розрахунок позивача як вірний).

За таких обставин, позов є правомірним в частині стягнення 10912952,55 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 489910,86 грн. трьох процентів річних, 878336,92 грн. пені.

В іншій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (ст. 49 ГПК України). З відповідача підлягає стягненню 25327,09 грн. державного мита та 117,2 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, рахунок 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, код 31301827) на користь відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз»(м. Донецьк, пр. Театральний, 1, рахунок 4297 у філії «Київське відділення Промінвестбанку в м. Донецьку», МФО 334635, код 033612,55 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 489910,86 грн. трьох процентів річних, 878336,92 грн. пені, 25327,09 грн. державного мита та 117,2 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя                                                                                С.А. Ковтун