ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 р.

№ 39/501-07 (8/278-06, 32/342)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А. (головуючого),

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Автодрайв” на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 8 квітня 2008 року у справі № 39/501-07(8/278-06(32/342)) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Автодрайв” до Відкритого акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Орадон” , третя особа Закрите акціонерне товариство ”Комерційний банк ”ПриватБанк” про стягнення заборгованості, -

Встановив:

У серпні 2005 р. ТОВ “Автодрайв” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області позов до ВАТ “Страхова компанія “ОРАДОН” в особі Павлоградської філії ВАТ “Страхова компанія “ОРАДОН” про стягнення 37146,17 грн. страхового відшкодування, 193,16 грн. пені, 500 грн. витрат по проведенню авто-товарознавчого дослідження.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2007р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 37146,17 грн. страхового відшкодування, 9546,57 грн. інфляційних нарахувань, 2561,56 грн. 3 % річних, 679,77 грн. пені та судові витрати. В решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 8 квітня 2008р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2007р. змінено, викладено його резолютивну частину в наступній редакції: ”Стягнути з ВАТ “Страхова компанія “ОРАДОН” в особі Павлоградської філії ВАТ “Страхова компанія “ОРАДОН” на користь ТОВ “Автодрайв” 18 573,09 грн. страхового відшкодування, 4773,29 грн. інфляційних нарахувань, 1280,78 грн. 3 % річних, 339,89 грн. пені та судові витрати. В решті позову відмовити ”. Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати за подачу апеляційної скарги.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняту апеляційним судом постанову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доповідач: Гончарук П.А.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 23 березня 2005р. сторонами укладено договір № 17 страхування транспортних засобів. Відповідно до умов даного договору відповідач прийняв на страхування належний позивачеві на праві власності транспортний засіб –автомобіль марки Деу Ланос державний номер 10450 АЕ.

Строк дії договору сторонами встановлений з 00г.00 хв 24 березня 2005р. до 24 г. 00 хв23 березня 2006р. за умови сплати позивачем страхового платежу відповідачу у сумі 1000,00 грн. до 23 березня 2005р.

Згідно п.п. 2.1., 2.4. договору, страхова сума за договором страхування склала 40000,00 грн., франшиза у разі знищення або пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП склала 1,00 % від страхової суми, страховий тариф 2,5 % від страхової суми, а страховий платіж –1000,00 грн.

23 квітня 2005р. приблизно о 21 годині в м. Павлоград по вул. Терешкіна сталася дорожньо –транспортна пригода, внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав пошкоджень.

25 квітня 2005р. позивач звернувся до Павлоградської філії ВАТ СК ”Орадон” із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування згідно умов договору.

Відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив, та не повідомив позивача у письмовій формі обґрунтованої причини відмови у виплаті страхового відшкодування.

Суд першої інстанції посилаючись на те, що відповідачем виплата страхового відшкодування не здійснено, обґрунтованої відмови у виплаті страхового відшкодування у формі та у строки встановлені умовами договору та законодавства позивачу не надано, дійшов висновку, що відповідач не скористався своїм правом на відмову у виплаті страхового відшкодування або зменшення його до 50 % його розміру, у зв’язку з неповідомленням вигодонабувача про настання страхової події в порядку та строки встановлені договором страхування та законодавством, у зв’язку з чим позов про стягнення суми страхового відшкодування, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені слід задовольнити. Щодо стягнення витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 500,00 грн., то суд першої інстанції встановивши, що укладеним сторонами договором страхування не передбачене відшкодування даних витрат відмовив у їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що умови договору були порушені як відповідачем так і позивачем, оскільки позивачем відповідно до умов договору не повідомлено заставодержателя, про настання страхової події, враховуючи вимоги п. 4.5 договору, дійшов висновку, що суму страхового відшкодування необхідно зменшити на 50 %, у зв’язку з чим підлягають до зменшення і нараховані інфляційні втрат, три відсотки річних та пеня, а рішення суду першої інстанції слід змінити.

Щодо стягнення витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 500,00 грн. в даній частині рішення залишено без змін.

Проте з висновками апеляційного суду щодо змінення рішення суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України “Про страхування”, ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно до п. 4.5 договору страхування, страховик має право відмовити в сплаті страхового відшкодування або на 50 % зменшити його розмір, якщо позивачем або його представником не виконано зобов’язання встановлені п. 4.2. даного договору.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи суму страхового відшкодування на 50 %, суд апеляційної інстанції посилався на неналежне виконання умов договору страхування сторонами. При цьому судом апеляційної інстанції не було надано належної уваги та правової оцінки тому, що правом на відмову у сплаті страхування або зменшені на 50 % його розміру належить саме відповідачу. Відповідач своїм правом на зменшення або відмову у виплаті страхового відшкодування не скористався. Заяву позивача про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування відповідачем не було розглянуто в порядку та строки встановлені договором та законодавством.

Суд першої інстанції встановивши, що позивач звертався до відповідача з відповідною заявою відповідач обґрунтованої відповіді на дану заяву не дав, дійшов вірного висновку, що позов є обґрунтованим та правомірно частково задовольнив його.

На зазначені обставини суд апеляційної інстанції уваги не звернув та необґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції та зменшив розмір страхового відшкодування.

За таких обставин, постанову суд другої інстанції не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню.

Рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам закону, викладених в ньому, а тому дане судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Автодрайв” задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 8 квітня 2008 року - скасувати, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2007р. у справі № 39/501-07(8/278-06(32/342)) - залишити без змін.

Головуючий           Гончарук П.А.

Судді Вовк І.В.

Стратієнко Л.В.