Г О С П О Д А Р С Ь К И Й С У Д
Чернігівської області
проспект Миру , 20                                                                                           тел. 7-99-18
ПОСТАНОВА

29 жовтня 2008 року                                                                                 справа № 2/150

За позовом:          Борзнянської районної спілки споживчих товариств

16400, вул. П. Куліша, 95, м. Борзна

до                    Борзнянської міської ради

16400, вул. П. Куліша, 107, м. Борзна

про           про відшкодування збитків

Представники сторін:

Від позивача: юрист Чмиг М.Г.

Від відповідача: міський голова Гуменський В.Г., начальник відділу Пятенко О.М.

Заявлено позов про стягнення з виконкому Борзнянської міської ради на користь Борзнянської райспоживспілки у відшкодування збитків 156788 грн. –вартість втраченого майна. Ухвалою суду від 07.10.2008р. допущена заміна первісного відповідача належним –Борзнянська міська рада.

У позові, зокрема зазначається, що виконкомом Борзнянської міської ради прийнято рішення про оформлення права власності на комплекс не житлових будівель Борзнянського хлібокомбінату № 78-2 від 17.09.2004р., яким оформлено право власності на будівлі за СП „Борзнянський хлібокомбінат” за адресою: м. Борзна. вул. Леніна, 124; 06.09.2005р. будівлі хлібокомбінату були продані на прилюдних торгах ДВС Чернігівської області; апеляційним судом Чернігівської області від 05.07.2006р. задоволено позов Борзнянської райспоживспілки про визнання недійсним рішення виконкому та сесії Борзнянської міської ради, на підставі якого оформлено право приватної власності на будівлі хлібокомбінату за СП „Борзнянський хлібокомбінат”; збитки від незаконної реалізації хлібокомбінату склали 238,5 тис. грн.

У судовому засіданні представник позивача пояснила, що про порушення свого права позивач дізнався 14.02.2007р., коли Вищим адміністративним судом України винесена ухвала про залишення без змін постанови судової колегії у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області від 05.07.2006р.

Борзнянська районна рада подала письмові заперечення, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності без поважних на те причин, просить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв’язку із закінченням строку позовної давності.

Дослідивши матеріали, суд

в с т а н о в и в:

17.09.2004р. виконавчим комітетом Борзнянської міської ради прийняте рішення № 78-2 про оформлення права приватної власності на комплекс не житлових будівель: а саме: будівля хлібокомбінату загальною площею 1584,0 м.кв., адмінбудинок загальною площею 72,4 м.кв., трансформаторна загальною площею 25,5 м.кв., прохідна зі складом 240,3 кв.м. за спільним підприємством Борзнянського хлібокомбінату, що хнаходиться в м. Борзна по вул. Леніна, 124.

Борзнянська міська рада рішенням 18 сесії 4 скликання від 27.01.2006р. залишила в силі рішення виконкому № 78-2 від 19.09.2004р.

Як вбачається з постанови апеляційного суду Чернігівської області від 05.07.2006р., яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.02.2007р., рішення виконкому Борзнянської міської ради від 17.09.2004р. приймалося без належної перевірки власника майна, за документами, що не відповідають закону. Майно, що перебувало в колективній власності засновників спільного підприємства, вибуло від власника поза його волею на підставі рішення виконкому, прийнятого без належної перевірки, кому належить право власності на відчужені будівлі. Подальший опис та арешт майна 8 червня 2005 року, його реалізація в вересні 2005 року ТОВ „Комбінат „Десна хлібопродукт” проведено без участі власників майна –засновників товариства або райспоживспілки, якій делеговано право розпорядження спільним майном. Апеляційний суд зазначив, що з введенням з 1 вересня 2004 року нового ЦК України, ст. 325 якого визнається право приватної власності за юридичними особами, право приватної власності на відчужені будівлі належало засновникам спільного підприємства, які до цього відповідно до ст. 2 Закону України „Про власність” від 7 лютого 1991 року виступали суб’єктами колективної власності. Апеляційний суд встановив, що рішення виконкому Борзняської міської ради від 17 вересня 2004 року, на підставі якого право приватної власності на відчужені будівлі було визнано за СП „Борзнянський хлібокомбінат”, не відповідає закону і порушує права власників цього майна. Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 393 ЦК України його (рішення виконкому Борзнянської міської ради від 17.09.2004р.) необхідно визнати незаконним та скасувати, з цих же самих підстав є незаконним та підлягає скасуванню рішення 18 сесії 4 скликання Борзнянської міської ради від 27.01.2006р., яким залишено в силі рішення виконкому від 17 вересня 2004 року. Апеляційним судом також вказано, що відчужені не житлові будівлі зареєстровані і перебували в колективній власності спілки споживчих товариств.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 05.07.2006р. визнані незаконними та скасовані рішення виконкому Борзнянської міської ради № 78-2 від 17 вересня 2004 року та рішення 18 сесії 4 скликання Борзнянської міської ради від 27.01.2006р. про залишення в силі рішення виконкому № 78-2 від 17 вересня 2004року.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Проте, статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки, початком перебігу якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 цього Кодексу, є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 05.07.2006р. встановлено, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо в липні 2005 року. Про те, що про порушення своїх прав позивач дізнався в липні 2005 року з листа відділу ДВС Чернігівської області, зазначено і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.02.2007р.

Позов заявлений 01 вересня 2008р. Тобто на час заяви позову сплила позовна давність, про застосування якої заявив відповідач.

За таких обставин у позовних вимогах слід відмовити повністю.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст.ст. 32, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У позовних вимогах відмовити повністю.

Суддя                                                                                 С.І. Михайлюк

Повний текст рішення підписаний 30.10.2008р.

30.10.08