ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

15.05.2008р.                                                                                          Справа № 14/134

за позовом Приватного підприємства "O.L.KAR.Фарм-Сервіс", вул. Фрунзе, 16, м. Шаргород, Вінницька область,23500

до Приватного підприємства "Деа", пров. Крупської, 4, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 13548,48 грн.

Суддя Іваницький О.Т.

Представники:

від позивача: Покотило В.М., дов. б/н від 10.01.2008 р.

від відповідача: не з'явився (повідомлений належним чином)

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення 13548,48 грн. - заборгованості за отриманий товар за період із 14.09.2007р. по 05.10.2007р., а також за договором купівлі-продажу №10090 від 02.01.2008р. за період із 25.01.2008р. по 04.03.2008р.

Відповідач у судове засідання не з’явився, телеграмою від 14.05.2008р. заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв’язку з можливістю самостійного врегулювання предмета спору.

Суд клопотання відхилив, оскільки відповідачем не подано доказів сплати заборгованості станом на 15.05.2008р. Крім того, представник позивача наполягає на розгляді справи по суті.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заборгованість визнає, але посилається на неможливість своєчасно розрахуватися із позивачем через низьку реалізацію лікарських засобів.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи та подані докази, заслухавши представника позивача, суд встановив, що Приватне підприємство «O.L.KAR.Фарм-Сервіс», м. Шаргород (далі – позивач) поставив Приватному підприємству «Деа», м. Кременчук (далі – відповідач) товар на загальну суму 9067,88 грн., що підтверджується видатковими накладними № РФ-0084814 від 14.09.2007р. на суму 1568,43 грн., №РФ-0086080 від 18.09.2007р. на суму 28,95 грн., №РФ-0087490 від 21.09.2007р. на суму 2359,53 грн., №РФ-0087492 від 21.09.2007р. на суму 160,95 грн., №РФ-0090031 від 28.09.2007р. на суму 1930,02 грн., №РФ-0091741 від 02.10.2007р. на суму 1118,27 грн., №РФ-0093346 від 05.10.2007р. на суму 1901,73 грн. (копії накладної та довіреності в матеріалах справи). Останній строк оплати за вищевказаними накладними 04.11.2007р.

02.01.2008р. сторони по справі уклали договір купівлі-продажу №10090 (далі – договір), відповідно до умов якого позивач (продавець) зобов’язувався передати у власність відповідача (покупця) лікарські препарати, засоби санітарії, гігієни та предмети догляду за хворими, в подальшому «Товар», а покупець зобов’язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 4.2 договору розрахунки за товар здійснюються у строк, зазначеній у товарній накладній.

Позивач на виконання договору поставив відповідачу товар на загальну суму 4480,60 грн., що підтверджується видатковими накладними №РФ-0006111 від 25.01.2008р. на суму 1744,51 грн. з терміном оплати до 24.02.2008р., №РФ-0008803 від 05.02.2008р. на суму 1761,80 грн. з кінцевим терміном оплати до 06.03.2008р., №РФ-0017484 від 04.03.2008р. на суму 974,29 грн. з кінцевим терміном оплати до 03.04.2008р. (копії в матеріалах справи).

Таким чином, відповідач отримав від позивача за період із 14.09.2007р. по 04.03.2008р. товар на суму 13548,48 грн.

Відповідач отриманий товар в зазначених у накладних строк не оплатив, його заборгованість станом на 15.05.2008р. складає 13548,48 грн.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі статями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень статей 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 ЦК визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі –ГК України) визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із вимогами статті 193 ГК України одностороння відмова від виконання зобов'язання недопустима.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач в обґрунтування позовних вимог надав належні докази /у матеріалах справи/, які дають підстави суду задовольнити їх повністю та стягнути з відповідача на користь позивача 13548 грн. 48 коп. - боргу, 135,48 грн. - витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу –118 грн.

Враховуючи вищевикладене, матеріали справи, керуючись статтями 32-34,36,43,44-45,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Деа», 39605, Полтавська область, м. Кременчук, вул.. Крупської, 4 (п/р 0401 в АКБ «Індустріалбанк» МФО 331204 ) на користь Приватного підприємства «O.L.KAR.Фарм-Сервіс», 23500, Вінницька область, м. Шаргород, вул.. Фрунзе, 16 ( п/р 1460 в ВФ АКБ «Укрсоцбанк» МФО 302010 ) борг у сумі 13548,48 грн., витрати по сплаті держмита – 135,48 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу – 118 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ                                                            Іваницький О.Т.