ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.08 р.
Справа № 29/156пд

Господарський суд Донецької
області, у складі головуючого судді Джарти В.В., при секретарі Лук'яненко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою
Фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (представник - не
з'явився ) до Приватного підприємства “Моноліт” м. Маріуполь (представник не
з'явився), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Донбаської товарної біржі м. Маріуполь (представник -
не з'явився) про визнання договору № 2169 від 16.10.2000 р. дійсним.

В судовому засіданні 05.08.2008 р.
розгляд справи оголошено закінченим відповідно до ст. 85 ГПК України та
оголошена перерва для підготовки повного тексту рішення до 13.08.2008 р. згідно
зі  ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа-суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі - Підприємець) звернувся до суду з
позовом про визнання дійсним правочину, викладеного у договору купівлі-продажу
№ 2169 від 16.10.2000 р., укладеного на Донбаській товарній біржі (далі -
Договір). Позовні вимоги Підприємця ґрунтуються на  тому, що нездійснення сторонами передбаченого
ЦК України нотаріального посвідчення Договору є наслідком ухилення відповідачем
від виконання вимог закону в цій частині.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на договір № 2169 від 16.10.2000 р., реєстраційне посвідчення від
01.11.2000 р., технічний паспорт, експлікації, характеристики будинків,
господарських будівель та споруд, рахунок до замовлення від 09.04.2008 р.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги, клопотання щодо фіксації судового процесу
не заявляв, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 ГПК
України.

Представник відповідача вимоги
Ухвал господарського суду Донецької області від 24,06,2008 р., 09.07.2008 р.,
05.08.2008 р. не виконав, в судові засідання не з'являвся, незважаючи на
належне повідомлення судом про час, та місце судового засідання. Наразі, суд
вважає за    можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами справи, оскільки, не наданий  суду відзив не може істотно вплинути на
юридичну   кваліфікацію спірних відносин,
крім  того, ст. 75 ГПК України вбачає, що
надання   відзиву є не обов'язком, а
правом    відповідача, в чому вбачається
прояв принципу   диспозитивності.

Відповідно до довідки Головного
управління статистики у Донецької області від 17.07.2008 р. № 22-10/2251, яка
направлена до господарського суду за запитом, Приватне підприємство „Моноліт”
м. Маріуполь на момент розгляду справи значиться у держреєстрі як юридична
особа.

Від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Донбаської товарної
біржі м. Маріуполь надійшов лист № 072від 02.07.2008 р., в якому зазначено, що
вони проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечують та просять
розглянути справу без їх присутності.

Спірний договір підпадає під
правове регулювання норм статей 224-240 ЦК УРСР, оскільки  цивільні відносини закінчили своє
існування  до набрання чинності Цивільним
кодексом України.

Відповідно до ст. 71 Цивільного
кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Як вбачається із матеріалів справи
договір купівлі-продажу № 2169 укладений 16.10.2000 р., тобто строк позовної
давності сплинув 16.10.2003 р. Позивач же звернувся з позовною заявою до суду
20.06.2008 р., про що свідчить відбиток поштового штампу.

Згідно зі ст. 76 Кодексу  перебіг строку позовної давності  починається
з  дня виникнення права на
позов.  Право на позов виникає  з
дня,  коли  особа
дізналася  або  повинна
була дізнатися про порушення свого права. Оскільки п.1.10 спірного
договору вказано, що строк передачі - з дня з моменту підписання договору, отже
строк позовної давності почав перебіг з 20.10.2000року.

Однак, в ст. 74 ЦК УРСР  вказано, що вимога про захист порушеного
права  приймається  до  розгляду
судом незалежно  від  закінчення строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача
та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог Фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 слід відмовити  з наступних
підстав:

16.10.2000 року на Донбаській
товарній біржі між ОСОБА_1 та Приватним підприємством “Моноліт” укладено
Договір № 2169, який підпадає під правове регулювання норм статей 224-240 ЦК
УРСР, оскільки  цивільні відносини
закінчили своє існування  до набрання
чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до умов договору,
Приватне підприємство “Моноліт” м. Маріуполь на біржових торгах  продало та зобов'язалось передати  у власність (повне господарське володіння), а
позивач - Фізична особа-суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 купив та
зобов'язався сплатити та прийняти у власність основну споруду літ. К-1,
нежитловою площею 364,4 кв.м., що складає 15/100 частини ідеальної частки, що
розташоване на земельній ділянці площею 30753 кв.м. пропорційно частці. Ціна
об'єкту нерухомості (Будівлі) складає 2712,39 грн.

За приписом ст.. 128 ЦК УСРС, право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо
інше не передбачено законом або договором.

Доказом передачі речі - є акт
приймання-передачі спірної нерухомості, який відсутній в матеріалах справи.
Крім того,  докази оплати позивач не
надав, хоча п 1.6.Договору передбачена оплата до його підписання.

У відповідності до ст.. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 47 ЦК УСРС зазначено, що нотаріальне посвідчення угод  обов'язкове
лише  у  випадках, зазначених у законі.

Проте, у відповідності до чинного
законодавства, яке діяло на момент укладання спірного договору, а саме ст.. 227
ЦК УСРС, передбачена обов'язкова нотаріальна форма лише для договорів
купівлі-продажу,  в тому числі при
придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи
його (її) частини. Крім того, вимоги позивача щодо визнання Договору дійсним
позбавлені жодних правових підстав, оскільки згідно приписів статті 15 Закону
України „Про товарну біржу”, правочини, зареєстровані на біржі, не підлягають
нотаріальному посвідченню, тому нотаріальне посвідчення Договору не
вимагається.

Позивач також не надав суду
належних та допустимих доказів, які б свідчили те, що нотаріальному посвідченню
правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від волі позивача, або про
те, що відповідач умисно ухилився від нотаріального посвідчення Договору.

З огляду на все наведене, позовні
вимоги Підприємця задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено
обставини, які б свідчили про наявність у позивача права вимагати в суді
визнання дійсності Договору,  тому
позивач не мав права звертатися до суду із позовом до Приватного підприємства
“Моноліт” м. Маріуполь про договору № 2169 від 16.10.2000 р. дійсним.

Таким чином, причиною виникнення
спору є неправильне розуміння позивачем норм права, які регулюють порядок
укладення договорів на товарній біржі і відсутність порушення прав позивача на
момент подання позову через визначену Законом України „Про товарну біржу”
дійсність Договору.

Відповідно до статті 49 ГПК
України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу покладаються судом на позивача.

На підставі ст.ст. 71, 74, 76, 128,
ЦК УСРС, ст.. 15 Закону України „Про товарну біржу” та   керуючись ст.ст.  2, 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства “Моноліт” м.
Маріуполь, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Донбаської товарної біржі м. Маріуполь про визнання
договору № 2169 від 16.10.2000 р. дійсним.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути
оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом
одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя