донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

15.09.2008 р.
справа №35/22

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка  О.В.

суддів

Діброви  Г.І. , Шевкової  Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

ОСОБА_1., особисто,

від відповідача:

Мачин О.М. за довіреністю, Іванов
О.В. за  довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємцяОСОБА_1,
м.Горлівка Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

20.05.2008 року

по справі

№35/22 (Мальцев М.Ю)

за позовом

Фізичної особи-підприємцяОСОБА_1,
м.Горлівка Донецької області

до

Закритого акціонерного товариства
"Горлівськтепломережа", м.Горлівка Донецької області

про

відновлення умов договору №1776
від 18.03.05р. з подальшою його пролонгацією та  поновлення
поставки   теплоенергії та  стягнення
моральної  шкоди у  сумі
50000грн.

В С Т А Н О В
И В:

У лютому 2008 року до
господарського суду Донецької області
звернулась Фізична особа-підприємецьОСОБА_1, м.Горлівка Донецької
області (позивач) із позовом до Закритого акціонерного товариства
"Горлівськтепломережа", м.Горлівка Донецької області (відповідач) про
відновлення  умов договору №1776 від
18.03.05р. з  подальшою  його
пролонгацією та  поновлення  поставки
теплоенергії та  стягнення  моральної
шкоди у  сумі  50000грн.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 20.05.08р. року  у
задоволенні позовних  вимог  відмовлено
за  мотивами: щодо  першої
частини  - через не  відповідність способам захисту цивільних  прав та
інтересів, щодо  стягнення  моральної
шкоди-  у  зв»язку
з  недоведеністю.

Позивач, не погодившись із рішенням
суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити  його  позовні
вимоги.

В обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального
права.

Відповідач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду
у повному обсязі.

Заслухавши  представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню,  а  мотивувальна
частина рішення суду  підлягає
зміні виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
між позивачем та    відповідачем був
укладений договір на  постачання  теплової
енергії №1776 від 18.03.05р. (з наступною пролонгацією), за яким  відповідач зобов'язався  поставляти
позивачу  теплову  енергію для
опалювання  нежитлового
приміщення.

Строк  дії Договору
встановлено  з 01.03.05р. по
28.02.07р. Відповідно  до  п.9.3.Договору  після
закінчення  строку  дії
Договору, він автоматично
пролонгується на  кожний  наступний
період.

За умовами Договору виконання  відповідачем
зобов»язання за  Договором
підтверджується  актами   включення опалення  житлових
будинків,  в  які
вбудовані  нежитлові  приміщення
позивача, підписані  відповідачем
та  комунальним  підприємством, на  утриманні
якого  знаходяться  зазначені
будинки.

Змістом  п.1.6. Договору  передбачено, що  позивач
зобов»язан укласти Договір  на
технічне  обслуговування  внутрішньої
системи опалення вбудованого
приміщення з  комунальним  підприємством, що  обслуговує житловий  будинок, в
якому  знаходиться  вбудоване
приміщення та  надати  його
відповідачу на  протязі 10
днів  з
моменту укладення.

Відповідно  до п.6.1.1 Договору   відповідач
має  право  не
виконувати  включення
опалення  при  аварійної
ситуації на  об»єктах  позивача
або  відповідача, а  також
у  випадках  передбачених Правилами користування  теплової
енергії.

Позивач  у
заявленому    позові  вимагає зобов»язати  відповідача
поновити  умови Договору та
поновити  поставку  теплової
енергії. В обґрунтування
заявлених  вимог  позивач посилається  на те, що
відповідач  не поставив  теплову
енергію на  його  об»єкт
у  період 2007-2008р. всупереч
вимогам  укладеного  між
сторонами  Договору, але суму
попередньої  оплати у  розмірі 377,27грн. відповідач отримав.

Відповідач  проти
заявлених  вимог  заперечує
та  посилається на  відсутність
акту  про  готовність  об»єкту
позивача до  опалюваного  сезону, що
передбачено   п.30 Правил
користування  теплової  енергії №1198 від 03.10.07р.(далі - Правила),
наявність попередження  позивача   листом №10-/33-П від 22.05.07р. про  необхідність здійснення позивачем підготовки  внутрішньої
системи  опалення  та
вводу  приміщення  позивача до
роботи  у  новому
опалюваному  сезоні 2007-2008р.,
відсутность технічної  можливості на  приєднання
мереж  позивача до  теплових
мереж.

Також  відповідач
зазначив, що  на  початку
опалюваного  сезону  2007-2008р. при  проведенні робіт по виконанню заповненням  теплоносієм
внутрішньої  системи
теплопостачання будівлі був  встановлений  факт, що
тепловий ввід  до  будівлі по вул. Горловської  дивізії, 44
знаходиться  в  технічно несправному виді  та
технічно  не  при годен до
експлуатації, про що
складено  акт від 15.10.07р.

Відмовляючи  в
задоволенні  позовних  вимог, суд
першої  інстанції дійшов  висновку, що
позовні  вимоги щодо  відновлення
умов  договору  №1776 від 18.03.05р.  з
подальшою  його  пролонгацією та  поновлення
поставки теплоенергії не
відповідають способам
захисту  цивільних  прав
та  інтересів, встановлених  ст. 16 ЦК України, договором  або
іншим  законом. Отже по  суті в
цій  частині позов судом  не
розглянутий.

Судова  колегія
вважає вищевказаний  висновок
хибним, оскільки за  своєю суттю   вимоги
позивача в  першій  частині є
вимогами   про  визнання
відповідачем  господарського  зобов»язання за Договором, що  охоплюється
межами способу, що передбачений ст. 20 ГК України. Разом  з  тим,
висновок резолютивної  частини
рішення  в  цій
частині  вимог  є
вірним за  мотивами,
викладеними  в  постанові апеляційної  інстанції, за
наступними  підставами.

Ухвалою апеляційного господарського
суду  від 27.08.08р.  позивача
було зобов»язано надати суду пояснення щодо надання ним відповідачу
актів про готовність системи теплоспоживання до опалювального періоду за період
2005-2006 роки.  Відповідача
зобов'язано  надати пояснення  щодо надання позивачем актів про готовність
системи теплоспоживання до опалювального періоду за період 2005-2006 роки,
відповідно до яких здійснювалось теплопостачання до спірного приміщення;
відповідно до якого пункту Договору № 1776 від 18.03.05 року, з подальшою його пролонгацією,
позивач зобов'язан надавати акт про готовність системи теплоспоживання до
опалювального періоду; які зобов'язання виникають у відповідача в випадку, коли
не має технічної можливості для подачі теплової енергії на приміщення позивача,
згідно з Договором № 1776 від 18.03.05 року, з подальшою його пролонгацією.

На
виконання  вимог ухвали
позивач  пояснив, що актів про готовність
системи теплоспоживання до опалювального періоду за період 2005-2006р. між
ним  та
відповідачем не  складалось.

Відповідач  також надав
пояснення  в  яких
зазначив, що актів про готовність системи теплоспоживання до
опалювального періоду за період 2005-2006 роки сторонами  не
укладалось, однак  у  зв»язку
з набранням законної  сили Правил,
а саме п.30 в  якому  передбачено, що  постачальник теплової  енергії
має  право  припинити
постачання  енергії у  разі відсутності  акту
про  готовність  об»єкту споживача  до
опалюваного  сезону відповідач  вимагає
складення  цих  актів. Також відповідач зазначив, що  у  опалюваному  сезоні
2007-2008р.р.  позивач не  ліквідував
причину, яка  визвала  причину технічної несправності системи  опалювання, тому  технічної можливості постачання  теплової
енергії позивачу   він  не
має.

Відповідно  до приписів ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як
вбачається  з матеріалів  справи та
підтверджено   представниками  сторін
у  судовому  засіданні,
відповідач  взяті  на
себе зобов»язання  по  постачанню теплової  енергії
на  об»єкт  відповідача у
опалюваний  сезон 2007-2008р.
не  виконав.

В
обґрунтування  не  виконання
умов Договору  відповідач  посилається
на припис №10-/33-П від 22.05.07р., який
він  надіслав  на
адресу  позивача, в  якому  останнього
було  зобов»язано  виконати
роботи по підготовки
внутрішньої   системи  опалення
та  вводу  приміщення
позивача до  роботи  у
новому  опалюваному  сезоні 2007-2008р., однак  позивач
до  початку  опалюваного
сезону необхідні  роботи не  виконав.

Позивач  проти
направлення  йому  зазначеного
припису  заперечує та  посилається
на  те, що  вона
не  була  повідомлена
відповідачем  про  необхідність
виконання  робіт  по підготовки до  опалюваного
сезону. Доказів  отримання  відповідного
повідомлення  позивачем,
відповідачем  до  суду
не  надано.

Посилання  відповідача
на  те, що  позивач
не  надав    акт
про  готовність  об»єкта
до  опалюваного  сезону у
відповідності  до  приписів
п. 30 Правил, що є  підставою  до припинення
постачання  тепла  судовою
колегією  до  уваги
не  приймаються, оскільки  на
час  укладення  Договору між
сторонами Правил,  на  які
посилається  відповідач,  взагалі
не  існувало. Відповідних  змін
до Договору  сторонами  не вносилось, а  отже
вимоги  про  складення
таких  актів  є
безпідставними.

Отже, на  підставі
вищенаведеного,  судова  колегіє
вважає, що   відповідач   порушив взяте  на
себе  господарське  зобов'язання, оскільки  не
здійснив   відповідно  до
умов  договору  постачання
теплової  енергії на  об»єкт
споживача.

Проте  зобов»язати
відповідача  постачати  теплову
енергію  позивачу  є
неможливим з  огляду  на
наступне.

Як
вбачається  з  акту від 15.10.07р., пояснень  представників
сторін у  судовому  засіданні, теплової ввід  до
будівлі по вул. Горловської
дивізії, 44  знаходиться  в
технічно несправному виді  (має
порив) та  технічно  не пригодний до  експлуатації.

Власником частини  пошкодженої теплотраси   не  є
жодна із  сторін  по
справі.

Відповідно  до
пояснень  сторін,  власником
будівлі по вул. Горловської
дивізії, 44 м.Горлівка є
інша  юридична  особа
(ЗАТ «Горловськхимстрой»),  що  не
є  учасником  спору, сторони  не
знаходяться  з  нею в
договірних  відносинах.

Змістом  п.1.6. Договору  передбачено, що  позивач
зобов»язаний  укласти Договір  на
технічне  обслуговування  внутрішньої
системи опалення вбудованого
приміщення з  комунальним  підприємством, що  обслуговує житловий  будинок, в
якому  знаходиться  вбудоване
приміщення та  надати  його
відповідачу на  протязі 10
днів  з
моменту укладення.

Відповідний  договір
на  обслуговування  систем
опалення  між позивачем   та
ЗАТ «Горловськхимстрой» на  момент
виникнення  спору був  відсутній.

Отже  судова
колегія   дійшла  висновку про те, що  постачання
на  об»єкт  опалювання
на  теперішній  момент є
технічно  не  можливим, отже вимоги про  зобов»язання
відповідача поновити
постачання  теплоенергії  задоволенню
не  підлягають.

Щодо  позовних
вимог  про  стягнення
моральної  шкоди  у
розмірі  50000грн.,  то
судова  колегія  вважає висновки  суду
першої  інстанції про  відмову в
їх задоволенні вірним,
виходячи  з  наступного.

За приписами ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення
її прав.  Моральна шкода полягає,
зокрема, у приниженні честі та  гідності
фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

За приписами  ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже поняття відповідальності за
заподіяну шкоду включає такі складові, як наявність шкоди, протиправна
поведінка (бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та
протиправною поведінкою відповідача.

Обґрунтовуючи  заявлені
вимоги  про   стягнення
моральної  шкоди  позивач
посилається  на  плохе фізичне
самопочуття та  особисте  хвилювання. Розмір заявленої до стягнення
моральної шкоди  позивач не  обґрунтував. Отже  заявлені
вимоги  про  стягнення
моральної  шкоди  є
недоведеними.

Крім того,   заявлені
вимоги  про  стягнення
моральної  шкоди  позивач
обґрунтовує  лише особистим
дискомфортом, який  нанесений йому  як фізичній
особі, а  не  суб»єкту
підприємницької  діяльності, отже  цей
предмет дослідження знаходиться
поза межами юрисдикції  господарського  суду.

На
підставі  вищенаведеного,
судова  колегія  вважає, що висновок суду першої інстанції про  відмову
у  задоволенні позовних вимог  є
вірним,  однак з  мотивувальною
частиною  рішення  в
частині  розгляду  позовних
вимог про  зобов»язання  поновити поставку теплоенергії,  судова
колегія  не  погоджується та  вважає
за  необхідне ії  змінити на
підставі  п.4 ч.1  ст. 104 ГПК України,  виклавши
в  редакції  постанови
апеляційної  інстанції за  вищенаведених
підстав.

В
частині    відмови  у
задоволенні   позовних  вимог
про  стягнення   моральної
шкоди  рішення  суду є
вірним  та  обґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного,
судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що
відповідно до вимог п.1  ч.4 ст.104
Господарського процесуального кодексу України
рішення  господарського суду
Донецької області від 20.05.08року у справі №35/22 є  законним
та  обґрунтованим, але  за
мотивами, викладеними в  постанові
апеляційної  інстанції стосовно першої  частини позову.

Відповідно до вимог ст.49
Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду
апеляційної скарги   відносяться на  позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103,
104, 105,   Господарського процесуального
кодексу України, суд -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємцяОСОБА_1, м.Горлівка Донецької області залишити без задоволення.

Рішення  господарського суду Донецької області від
20.05.08 року у справі №35/22 залишити без змін
за  мотивами,  викладеними
в  постанові.

Головуючий          О.В.
Стойка

Судді:          Г.І.
Діброва

Т.А.
Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС