ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/243

12.11.08

За позовом

Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик»в особі Херсонської філії Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик»

до

Закритого акціонерного товариства «Велта»

про

стягнення 15 402,46 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –

Вознюк М.В. (довіреність № 1159 від 31.01.2008);

від відповідача –

Ткач Л.О. (довіреність № 60 від 10.12.2007).

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик»в особі Херсонської філії Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» (далі –Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Закритого акціонерного товариства «Велта»(далі –Відповідач) про стягнення 13 863,60 грн. заборгованості з виплати страхового відшкодування, 1 538,86 грн. пені, всього 15 402,46 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням Відповідачем своїх зобов’язань за генеральним договором страхування кредитного портфелю банку № 01 ГДС/2007 від 15.06.2007, укладеного між Позивачем та Відповідачем, (далі –Генеральний договір) щодо виплати згідно з пунктом 6.3 Генерального договору суми страхового відшкодування.

Позивач в порядку статей 66, 67 Господарсько процесуального кодексу (далі –ГПК України) подав клопотання, відповідно до якого просив накласти арешт на кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку Відповідача.

Суд зазначене клопотання відхилів з тих підстав, що Позивачем у порушення статті 66 ГПК України не доведено, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

21.07.2008 Позивач в порядку статті 22 ГПК України подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з Відповідача 1 472,90 грн. заборгованості з виплати страхового відшкодування, 1 742,91 грн. пені, всього 3 215,81 грн.

Відповідач позов не визнав, мотивуючи тим, що Відповідач помилково склав страховий акт про настання страхового випадку, оскільки начальник відділу страхування відповідальності та фінансових ризиків понад три місяці перебувала на лікарняному, а спеціаліст відділу не мав належного досвіду роботи.

Розгляд справи відкладався.

У судових засіданнях 08.09.2008, 24.09.2008, 06.10.2008, 27.10.2008 оголошувались перерви до 24.09.2008, 06.10.2008, 27.10.2008, 12.11.2008, відповідно.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2007 між Позивачем (Страхувальник) та Відповідачем (Страховик) було укладено генеральний договір, відповідно до пункту 1.2 якого Страховик відповідно до умов Генерального договору бере на себе зобов’язання у разі настання страхового випадку виплатити Страхувальнику страхове відшкодування у межах страхової суми, а Страхувальник зобов’язується сплачувати Страховику страхові платежі та виконувати інші умови, передбачені даним Генеральним договором та правилами.

Відповідно до пункту 2.2 Генерального договору страховим випадком за даним Генеральним договором є факт настання збитків Страхувальника через невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов’язань перед Страхувальником по поверненню кредиту (або його частки) та/або відсотків за ним в строки та на умовах, що передбачені між ними кредитним договором.

Страхова сума по кожному окремому кредитному договору встановлюється у розмірі наданого кредиту та відсотків за його користування та визначається у відповідному реєстрі (пункт 3.1 Генерального договору).

Страховий тариф за згодою сторін становить 3% від страхової суми (пункт 3.2 Генерального договору)ю

Згідно з пунктом 6.1 Генерального договору при виникненні простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором протягом десяти робочих днів Страхувальник зобов’язаний письмово повідомити Страховика про факт неналежного виконання зобов’язань позичальником по кредитному договору. З моменту виникнення простроченої заборгованості наступає період очікування, термін якого складає тридцять календарних днів.

Страховик протягом двох днів вживає заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування та протягом десяти робочих днів після одержання всіх необхідних та належним чином оформлених документів здійснює виплату страхового відшкодування (пункт 6.3 Генерального договору).

Виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком на підставі письмової заяви Страхувальника та страхового акта (пункт 6.4 Генерального договору).

Пунктом 6.5 Генерального договору встановлено, що страхове відшкодування виплачується в розмірі фактично невиконаних зобов’язань позичальником перед Страхувальником, але не більше страхової суми.

31.08.2007 на виконання пункту 3.2 Генерального договору Позивач перерахував Відповідачу страховий платіж у сумі 429,34 грн., що підтверджується реєстром за серпень місяць 2007 року до Генерального договору та становить 3% від страхової суми відповідно до кредитного договору № 15/К/С-07 від 30.07.2007, укладеного між Позивачем та громадянином Лоцманом І.Г. (далі –Договір).

10.01.2008 Позивач направив Відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування № 16/38 в сумі 13 863,60 грн. Вказана заява була отримана Відповідачем 14.01.2008, що підтверджується актом про настання страхового випадку згідно Генерального договору від 30.01.2008, укладеного між Позивачем та Відповідачем (далі –Акт).

30.01.2008 між Позивач та Відповідач складено Акт, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 13 863,60 грн., а вказана сума страхового відшкодування буде перерахована Позивачу протягом п’ятнадцяти робочих днів.

28.03.2008 Позивач направив Відповідачу вимогу про усунення порушень Генерального договору № 14/442.

22.04.2008 Відповідач листом № 427 повідомив Позивача про те, що він визнає пред’явлені до нього вимоги у сумі 12 390,70 грн.

Вказана сума була перерахована Відповідачем Позивачу 10.06.2008 згідно з платіжним дорученням № 2180 (міститься у матеріалах справи).

Причинами виникнення спору у даній справі є: правомірність виплати Відповідачем частини страхового відшкодування Позивачу, і, відповідно, право Відповідача не виплачувати Позивачу решту суми страхового відшкодування; різні підходи до визначення розміру страхової суми, у межах якої можлива виплата страхового відшкодування.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі – ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Аналогічні положення містяться і у статті 26 Закону України «Про страхування»та пункті 6.7 Генерального договору.

Таким чином, виходячи з наведених норм, у перелічених у вказаних статтях і пункті Генерального договору випадках страховику надано право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, Відповідач не скористався наданим вищевказаними положеннями правом на відмову від здійснення страхової виплати, позаяк склав з Позивачем Акт від 30.01.2008 про настання страхового випадку згідно з Генеральним договором, у якому сторонами було узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 13 863,6 грн.

При цьому, суд не бере до уваги твердження Відповідача про те, що останній помилково склав зазначений Акт, оскільки Відповідач не надав суду доказів того, що цей Акт визнаний недійсним, у порядку встановленому чинним законодавством України.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина 1 статті 25 Закону України «Про страхування).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідно до пункту 6.3 Генерального договору Відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування у сумі 13 863,60 грн., в строк до 14.02.2008.

Проте, Відповідач у встановлений Договором строк, свого зобов’язання щодо виплати страхового відшкодування у сумі 13 863,60 грн. не виконав.

Станом на момент подання позову до суду та розгляду справи, Відповідач частково погасив перед Позивачем заборгованість з виплати страхового відшкодування у сумі 12 390,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2180 від 10.06.2008.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що вказана сума страхового відшкодування була виплачена Відповідачем до подання позову до суду, тобто спір в цій частині виник з вини Позивача, то згідно з статтею 49 ГПК України судові витрати в зазначеній частині покладаються на останнього.

Отже, станом на момент розгляду справи у Відповідача перед Позивачем обліковується заборгованість з виплати страхового відшкодування у сумі 1 472,90 грн. (13 863,60 грн. - 12 390,70 грн.).

При цьому, суд зауважує, що згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про страхування»страхова сума, це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Частинами 3, 4 статті 213 ЦК України передбачено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізувавши відповідно до зазначеної норми ЦК України зміст Генерального договору і, зокрема, положення його пункту 3.1 та Реєстру за серпень 2007 року до Генерального договору, суд дійшов висновку, що страхова сума по кожному окремому кредитному договору встановлена сторонами як сукупність розміру наданого кредиту за договором та відсотків за його користування, а не як страхові суми окремо за наданим кредитом та окремо за відсотками за користування наданим кредитом.

Таким чином, оскільки загальна сума заборгованості за кредитним договором (по боржнику Лоцману Івану Григоровичу), яка включає і суму основного боргу і суму несплачених відсотків за кредитом, не перевищує страхової суми за вказаним кредитним договором (14 311,39 грн.), то позивачем правомірно заявлена вимога щодо стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування.

Відтак, позовна вимога про стягнення з Відповідача 1 472,90 грн. боргу є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Пунктом 7.2 Генерального договору визначено, що Відповідач несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом сплати Позивачу пені у розмірі 0,1% від розміру належного до виплати страхового відшкодування за кожний день прострочення.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (частина 2 статті 343 ГК України).

У зв’язку з вищенаведеним, розрахунок пені здійснюється судом відповідно до приписів вказаної норми, статей 253-255 ЦК України, пункту 7.2 Генерального договору, враховуючи дату початку та закінчення проведення нарахування Позивачем.

При цьому суд зазначає, що за прострочення виплати страхового відшкодування за Генеральним договором Позивач мав право нараховувати пеню з 15.02.2008 до 14.08.2008 (включно).

Таким чином, пеня, яка підлягає стягненню з Відповідача, складає:

Несплачена

сума боргу, грн.

Період нарахування

Кількість днів прострочення

Подвійна облікова ставка НБУ

Нарахована сума пені, грн.

13 863,60

15.02.2008-30.04.2008

75

20 %

571,30

13 863,60

01.05.2008-10.06.2008

41

24 %

374,77

1 472,90

11.06.2008-15.07.2008

35

24 %

33,99

Всього:

953,06

Відповідач не спростував обставин, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, статтями 15, 253, 525, 526, 530, 549, ЦК України, статтями 193, 230, 232, 343 ГК України, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», суд –

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Велта»12 390,70 грн. основного боргу.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Велта»(04655, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код 21559409 з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик»в особі Херсонської філії Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик»(01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-а, ідентифікаційний код 19364259) 1 472 (одну тисячу чотириста сімдесят дві) грн. 90 коп. боргу, 953 (дев’ятсот п’ятдесят три) грн. 06 коп. пені, а також 24 (двадцять чотири) грн. 26 коп. витрат по сплаті державного мита та 18 (вісімнадцять) грн. 59 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя Сташків Р.Б.

Повний текст рішення підписано 14.11.2008