ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.06.08
р.
Справа № 12/89пн

Господарський
суд Донецької області у складі судді Склярук О.І.

при
секретарі судового засідання Здоренко В.В.

за
участю представників сторін

від
позивача - ОСОБА_2. за доруч.

від
відповідача - не з”явився

розглянув
у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Суб”єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 м. Маріуполь

до
Маріупольської міської Ради м. Маріуполь

про
визнання права власності

СУТЬ
СПОРУ

Суб”єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1
м. Маріуполь звернувся до господарського суду з позовною заявою до Маріупольської
міської Ради м. Маріуполь  про визнання
права власності на об”єкт нерухомості та право його користування.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач
посилається, що ним без належного дозволу було
збудовано спірний об”єкт, ст. 376 ЦК України

Відповідач проти задоволення позову
заперечував з підстав,  викладених у
відзиві на позовну заяву.

Дослідивши обставини справи, вислухав
пояснення представників сторін господарський суд встановив

23.10.2007 року Маріупольською міською радою
було прийняте рішення за  №
5/15-2721,  згідно якого затверджено
проект землеустрою з  відводу та
наданню  із земель запасу житлової та
громадської забудови в оренду строком на 10 років земельну ділянку (
кадастровий номер :03:006:0160 площею 0,1078 га для розміщення
торгівлі паливом та технічного обслуговування та ремонту автомобілей (
обслуговування автомобільного газозаправочного пункту)

На підставі вищевказаного рішення між
позивачем та відповідачем підписано договір оренди земельної ділянки, згідно якого
позивач отримав в тимчасове платне користування строком на 10 років  земельну ділянку площею 0,1078 га.

Суд зазначає,
що вказана земельна ділянка була надана позивачу саме  з метою роздрібної  торгівлі паливом та технічного обслуговування
та ремонту автомобілей ( обслуговування автомобільного газозаправочного пункту
, будівництво операторської та сервісної станції технічного обслуговування
газобалонного обладнання).

05.04.2007 року відповідною Технічною комісією
було прийняте в ескплуатацію стаціонарна мала архітектурна форма, про що
складено акт № 132.

Згідно пояснень представника позивача, в
подальшому  споруда  операторської
була обкладена  цеглою.

Вказане будівництво здійснено з додержанням
діючих СНіП 3.03.01.-87 , що підтверджується висновком будівельно-технічного
експертного обстеження, виконаного ТОВ “Донбасспецмонтаж”.

Відповідне
до пояснень представника позивача,
будівля операторської  має
допоміжне, обслуговуюче призначення для розміщення оператора та обладнання.

Позивач просить суд визнати за ним право
власності на спірні будівлі.

Позовна вимога щодо визнання права власності
за позивачем  підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Стаття 392 ЦК України закріплює, що власник
майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа
який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності
є право особи на річ( майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України закріплює, що
власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм
майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та
місцезнаходження майна.

Стаття 319 ЦК України встановлює, що
власник користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна
будь які дії, які не суперечать закону.

Власник має право використовувати своє майно
для здійснення підприємницької діяльності.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше  прямо не випливає
із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу, або без належно
затвердженого проекту, або з істотним порушеннями будівельних норм та правил.

Частина 5 ст. 376 ЦК України закріплює, що
на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним
право власності на нерухоме майно яке самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

На час звернення до суду позивач є
користувачем земельної ділянки та володіє, розпоряджається та користується
спірним майном.

Суду не надано документів, які підтверджують,
що визнання права власності на нерухоме майно самочинно збудоване позивачем
порушує  чиї-небудь права  у тому числі права відповідача, враховуючи
приписи п. 7 ст. 376 ЦК України.

З огляду на вищевикладене,  позовні вимоги позивача є такими,  що підлягають задоволенню

Судові витрати покласти на позивача,  так як саме з його вини виник спір.

На підставі ст. 376 ЦК України та
керуючись  ст.ст. 33, 43, 49, ст.ст.
82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити

Визнати за суб”єктом піприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) право власності на самочинно збудовану нежитлову
будівлю операторської автомобільного газозаправочного пункту, площею 18.1 кв.м.
( літ А-1) , розташоване за адресою:  м.
Маріуполь,  пр.Ілліча, 4-а

Визнати за суб”єктом піприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) право користування на самочинно збудовану
нежитлову будівлю операторської автомобільного газозаправочного пункту, площею
18.1 кв.м. ( літ А-1) , розташоване за адресою:
м. Маріуполь,  пр.Ілліча, 4-а

Суддя