Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10»жовтня 2008 р. Справа № 40/04-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., судді Лакіза В.В. , Камишева Л.М.

при секретарі Сємєровій М.С.

за участю представників:

позивача –Коваленко Д.М., дор. № 66-01-16/74 від 14.04.2008 р.

1-го відповідача - не з’явився

2-го відповідача –Ханін В.А. - директор

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1685Х/1-9) на рішення господарського суду Харківської області від 24.06.08 р. по справі № 40/04-08

за позовом Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", м. Харків

до 1. Харківської міської ради, м. Харків

2. Приватного підприємства "Антей", м. Харків

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.06.2008 р. по справі № 40/04-08 (суддя Хотенець П.В.) відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з’ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення.

Другий відповідач вважає рішення суду законним і обґрунтованим, у зв’язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перший відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, представник 1-го відповідача в судове засідання не з’явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, у зв’язку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника 1-го відповідача за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 06.10.2008 р. було оголошено перерву до 10:00 год. 10.10.2008 р. для виготовлення повного тексту постанови.

Колегія суддів розглянула апеляційну скаргу, перевірила матеріали справи, заслухала присутніх в судовому засіданні представників сторін і встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.1999 р. на підставі розпорядження Харківського міського голови від 22 грудня 1998 р. № 2468 між Харківською міською радою та Приватним підприємством фірмою "Антей" було укладено договір оренди земельної ділянки № 231/99 загальною площею 0,0687 га. Вказаний договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано у виконавчому комітеті Харківської міської ради 21 грудня 1999 р. за №231/99.

Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки земельна ділянка загальною площею 0,0687 га була надана приватному підприємству фірмі "Антей" в оренду для експлуатації офісу.

Вказана земельна ділянка була надана 2-му відповідачу в тимчасове платне користування в межах і на умовах, які були передбачені договором на право тимчасового користування землею на умовах оренди № 270 від 22.01.1996 р., укладеного між виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів та приватною аудиторською фірмою "ЕПСА".

Крім того, матеріали справи свідчать, що при здійсненні будівництва приватною аудиторською фірмою "ЕПСА" офісу з надбудовою 3-го поверху над існуючим 2-х поверховим будинком по вул. Пушкінський, 79/1 відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів від 25.10.1995 р. № 817 межі земельної ділянки для будівництва та експлуатації, що є предметом спірного договору оренди, були погоджені з позивачем.

Відповідно до ст.. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно зі ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі –це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Форма спірного договору оренди землі відповідає зазначеним вимогам законодавства, що згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі»регулює правовідносини пов’язані з орендою землі.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі»визначені істотні умови договору оренди землі, а також встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року з подальшими змінами та доповненнями від 25 травня 1998 року зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Таким чином, з урахуванням викладеного позивач не довів наявність зазначених обставин, які б свідчили про недійсність спірного договору оренди земельної ділянки від 09 грудня 1999 року № 231/99, укладеного між відповідачами та з якими закон пов’язує можливість визнання вказаного договору недійсним.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 26 травня 1993 року № 236 у позивача, при його згоді, було вилучено із користування земельну ділянку площею орієнтовно 0.15 га та надано її МПП "ЕПСА" для здійснення надбудови 2-х поверхового офісу, в тому числі 0.07 га в довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років, 0.08 га в тимчасове користування на умовах оренди на період будівництва.

Відповідно до ст. 27 та 31 Земельного Кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття вказаного рішення) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Таким чином, з 1993 р. позивач був на законних підставах позбавлений права на користування спірною земельною ділянкою, яка була в нього вилучена, та про що зазначав у позові сам позивач та не заперечував у судовому засіданні його представник, а й отже, його твердження про порушення його прав щодо користування земельною ділянкою, що є предметом спірного договору спростовується наявними в справі доказами.

Слід також зазначити, що п. 1.15 рішення Харківської міської ради від 24 листопада 2004 р. «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам» позивачу - Національному технічному університету «Харківський Політехнічний інститут»була надана згода на розробку проекту відведення земельної ділянки площею орієнтовно 4,4 га по вул. Пушкінській, 79 та вул. Артема, 46-а для експлуатації та обслуговування житлового будинку, не житлових будівель та гуртожитків.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.08.2007 р. по справі № 38/37-07 за позовом Національного технічного університету «Харківський Політехнічний інститут»до Харківської міської ради про визнання права вільного користування земельною ділянкою в задоволенні зазначених позовних вимог Національному технічному університету «Харківський Політехнічний інститут»було відмовлено та встановлено, що позивач - Національний технічний університет «Харківський Політехнічний інститут»не має визначених законом документів щодо підтвердження права користування земельною ділянкою по вул. Пушкінській, 79/1 у м. Харкові та в його користуванні на законних підставах не перебуває спірна земельна ділянка, та взагалі будь-яка земельна ділянка по вул. Пушкінській, 79 у м. Харкові.

Що стосується посилань позивача на існування в нього 39/100 частини в праві власності на будинок по вул. Пушкінській, 79/1 в м. Харкові відповідно реєстраційного посвідчення від 18 квітня 1995 р., виданого на підставі угоди від 07 грудня 1994 р. про врегулювання суперечливостей між МПП «ЕПСА»та позивачем, а також рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 16 листопада 1994 р. № 656, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх безпідставність, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 1994 р. між позивачем та МПП «ЕПСА»було укладено угоду про врегулювання розбіжностей.

19 грудня 1994 р. до вказаної угоди між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду №1, п.п. 1.1, 1.2 якої визначені порядок та умови передачі приміщень, що є предметом угоди від 07.12.1994 р., а саме, позивач повинен був не пізніше 25.01.1995 р. здійснити оплату на рахунок МПП «ЕПСА»в сумі 10 млрд. крб. за заборгованість, яку мав позивач перед підприємством. Після проведення вказаної оплати позивач повинен був прийняти за актом прийому–передачі приміщення, визначені угодою від 07.12.1994 р.

Відповідно до ст. 128 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 р.) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, право власності держави та право оперативного управління у позивача виникає лише після прийняття приміщень та підписання відповідного акту прийому –передачі, як чітко сторонами було визначено в угоді від 07 грудня 1994 р. та додатковій угоді № 1 від 19 грудня 1994 р.

Позивачем не надано доказів як здійснення оплати на розрахунковий рахунок малого приватного підприємства «ЕПСА»відповідної суми згідно з п. 1.1. додаткової угоди № 1 від 19.12.1994 р., так і доказів складання та підписання акту прийому-передачі приміщень.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за відсутності передачі речі, а саме, нежитлових приміщень відповідно до угоди від 07 грудня 1994 р. та додаткової угоди № 1 від 19 грудня 1994 р. та у зв’язку з цим відсутності права державної власності та права оперативного управління позивача на нежитлові приміщення в будинку по вул. Пушкінській, 79/1 в м. Харкові спірний договір оренди земельної ділянки не порушує прав та інтересів позивача по справі, через що підстави для визнання його недійсним та зобов’язання Харківську міську раду оформити право позивача на постійне користування земельною ділянкою відсутні.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 24.06.2008 р. по справі № 40/04-08 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до чинного матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.06.2008 р. по справі № 40/04-08 залишити без змін.

Головуючий суддя (підпис) Бондаренко В.П.

Судді (підпис) (підпис) Лакіза В.В.

(підпис) (підпис) Камишева Л.М.

Постанову підписано 10.10.2008 р.