ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.11.2008

Справа №2-17/16603-2006А

За позовом Управління ПФУ в м. Керч, м. Керч

до відповідача ТОВ «Південна виробничо-комерційна компанія», м. Керч

про стягнення 1 516,04 грн.

Суддя Господарського суду АР Крим

Гайворонський В.І

при секретарі Нозріной Т.Ю

Представники:

Від позивача – не з’явився

Від відповідача – не з’явився

Суть спору: Позивач просить стягнути з відповідача 1516,04 грн. заборгованості на підставі Рішення № 236 від 27.05.2005 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхівником сум своєчасно не нарахованих та не сплачених страхових внесків» про застосування до відповідача штрафних санкцій в розмірі 1516,04 грн.

Позивач в розрахунку заборгованості також вказує, що згідно перерахування за травень 2006 року, відповідачем сплачено 28,15 грн. із суми, що підлягає сплаті по вказаному рішенню – 1544,19 грн.

Позивач спрямував клопотання про розгляд справи без участі представника Управління ПФУ в м. Керч, за наявними у справі документами.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, згідно телеграми просить розглянути справу без його присутності. У відзиві відповідач позов не визнає, та вказує, що Рішення № 236 від 27.05.2005 року від 27.05.2005 року підлягає визнанню недійсним у зв’язку з численними порушеннями при проведення перевірки.

Додатково відповідач вказує, що справу треба закрити у зв’язку з тим, що заборгованість списана на підставі рішення суду.

Рішенням № 236 від 27.05.2005 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхівником сум своєчасно не нарахованих та не сплачених страхових внесків» вирішено застосувати до відповідача штрафні санкції в розмірі 1544,19 грн.

Постановою Господарського суду АР Крим від 22.11.2007 року по справі № 2-30/1551-2007А (попередній номер № 2-19/1551-2007А) за позовом ТОВ «Південна виробничо-комерційна компанія» до відповідача Управління пенсійного Фонду України в м. Керч про визнання нечинним рішення від 27.05.2005 року № 236, позов задоволено, Рішення № 236 від 27.05.2005 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхівником сум своєчасно не нарахованих та не сплачених страхових внесків» на суму 1554,19 грн. визнано нечинним, вимога УПФУ в м. Керчі про сплату боргу № Ю-156 від 31.01.2005 року на суму 1668,75 грн. також визнана нечинною.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року по справі № 2-30/1551-2007 А вищеназвана постанова залишена без змін.

По справі проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд –

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду АР Крим від 22.11.2007 року по справі № 2-30/1551-2007А (попередній номер № 2-19/1551-2007А) за позовом ТОВ «Південна виробничо-комерційна компанія» до відповідача Управління пенсійного Фонду України в м. Керч про визнання нечинним рішення від 27.05.2005 року № 236, позов задоволено, Рішення № 236 від 27.05.2005 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхівником сум своєчасно не нарахованих та не сплачених страхових внесків» на суму 1554,19 грн. визнано нечинним.

Постанова Господарського суду АР Крим від 22.11.2007 року по справі № 2-30/1551-2007А (попередній номер № 2-19/1551-2007А) вступила в закону силу, що підтверджено ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року № 2-30/1551-2007А.

Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, при цьому виходить з наступних підстав:

Згідно ст. 72 КАС України вказані обставини вважаються встановленими та доказуванню при розгляді цієї справи не підлягають.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує Рішенням № 236 від 27.05.2005 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхівником сум своєчасно не нарахованих та не сплачених страхових внесків».

Однак, дане рішення визнано нечинним Постановою Господарського суду АР Крим від 22.11.2007 року по справі № 2-30/1551-2007А (попередній номер № 2-19/1551-2007А), яка вступила в закону силу, що підтверджено ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року № 2-30/1551-2007А.

Таким чином, підстави, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, прийняті до уваги бути не можуть, тобто, по тим підставам, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги вони задоволені бути не можуть.

Оскільки рішення позивача про застосування штрафних санкцій визнано нечинним постановою суду, відповідно, правових підстав для задоволення позову не існує.

Якщо постанова по справі № 2-30/1551-2007А буде переглянута в касаційному порядку, позивач вправі звернутися із заявою про перегляд постанови по цій справі за нововиявленими обставинами, що передбачене ст. 245 КАСУ.

Необхідно також відмітити, що у суду немає підстав зупиняти провадження по цій справі до розгляду справи № 2-30/1551-2007А в касаційному порядку, оскільки згідно п. 3 ч. 1 статті 156 КАС України провадження по справі може бути зупинено до вступу в законну силу рішення по іншій справі.

Згідно статті 254 КАС України рішення, якщо воно оскаржене, вступає в законну силу після розгляду справи в апеляційній інстанції, якщо воно не відмінене.

Окрім цього, зацікавленою особою не надано доказів того, що постанова оскаржена в касаційному порядку.

Таким чином не приймати до уваги постанову по справі 2-30/1551-2007А немає підстав.

При цьому також необхідно відмітити, що КАСУ не передбачено припинення провадження за відсутності предмету спору.

Окрім того, згідно рішення про списання заборгованості, воно прийняте на підставі постанови та ухвали суду, тобто, на виконання судового рішення, а не з власної ініціативи.

Виконання рішення суду не є волевиявленням самого позивача, та не лишає його права оскарження в касаційному порядку рішення суду по справі № 2-30/1551-2007 А.

Таким чином, оскільки сам позивач не звернувся з заявою про закриття провадження по справі, суд з власної ініціативи згідно вимог статті 124 та статті 129 Конституції України не вправі розглядати питання щодо закриття провадження у справі у зв’язку зі списанням позивачем боргу на підставі виконання рішення суду.

Таким чином, позов позивачем заявлений, і будь-яких інших заяв щодо закриття провадження по справі від нього не надходило.

Таким чином, позов підлягає розгляду по суті на підставі матеріалів, що є у справі, про що також вказує позивач у своїй заяві.

Оскільки підстав для задоволення позову не існує, тому що Рішення № 236 від 27.05.2005 року «Про застосування штрафних санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхівником сум своєчасно не нарахованих та не сплачених страхових внесків», яким обґрунтовується позов визнане нечинним, відповідно, у позові необхідно відмовити.

Підстав для відшкодування (стягнення) держмита згідно ст. 94 КАСУ в даному випадку не існує.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Ст. 254 КАС України передбачено, що постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни, якою встановлено, що: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАСУ - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.