ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 4/75-2/302

11.11.08

За позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку „13-й квартал"

До Закритого акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд"

Треті особи 1. Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація;

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада»

3. Київська міська рада

Про визнання відповідача балансоутримувачем

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

Від позивача Прокопенко О.В., Мірошниченко І.Я., Гриценко Т.В.

Від відповідача Мельник А.С.

Від третіх осіб 1. Шило Л.І., 2. та 3. не з’явились

В судовому засіданні 28.10.08р., судом було оголошено про закінчення розгляду справи по суті, та для оголошення, за згодою сторін, вступної та резолютивної частин рішення по справі, судом оголошувалась перерва на 11.11.08р.

Рішення винесено відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України після оголошеної в судовому засіданні перерви.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку „13-й квартал" до Закритого акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд", Третя особа - Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація про: 1. Визнання Закритого акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд" балансоутримувачем будинку №13 по вул. А.Ахматової в м. Києві з моменту прийняття будинку в експлуатацію згідно актів від 11.04.2003р. №110 (секція «А», «Б») та 19.03.2004р. №78 (секція „В") про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. 2. Зобов’язання Закритого акціонерного товариства "Позняки-Жил-Буд" зарахувати на свій баланс житловий комплекс по вул. А.Ахматової, 13 у м. Києві, як основні засоби з первісною вартістю 47651 тис. грн. з проведенням амортизаційних відрахувань, починаючи з моменту прийняття будинку в експлуатацію згідно Актів від 11.04.2003р. №110 (секція „А", „Б") та 19.03.2004р. ;78 (секція „В") про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.07р. в позові відмовлено повністю.

Постановою від 16.04.08р. Київський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу позивача залишив без задоволення, а рішення суду без змін.

Постановою від 30.07.08р. Вищий господарський суд України задовольнив касаційну скаргу позивача, скасував рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до резолюції Голови Господарського суду міста Києва справу передано на новий розгляд судді Домнічевій І.О.

Ухвалою від 11.08.08р. суд прийняв справу до свого провадження, призначив справу до розгляду та витребував від сторін по справі певні документи та пояснення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 № 02-5/289 із змінами “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”).

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007р. № 01-8/675 “Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року”(пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 “Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році” зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду надсилались сторонам за адресами, зазначеними в позовній заяві та документах, доданих до матеріалів справи.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Сторони були належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував викладені у позові обставини, та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував та просив в позові відмовити.

Письмові пояснення третіх осіб містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін та третіх осіб, оглянувши надані сторонами оригінали документів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, та копії яких долучені до матеріалів справи, суд —

ВСТАНОВИВ:

Наполягаючи на задоволенні вимог стосовно визнання Відповідача балансоутримувачем житлового будинку №13 по вул. Анни Ахматової в Дарницькому районі м. Києва (далі - «Будинок), Позивач виходить з висновку, що Будинок знаходився у власності відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, будівництво Будинку велось за рахунок інвестиційних коштів фізичних та юридичних осіб, на підставі укладених з ними угод про пайову участь у будівництві.

Об'єктом таких угод була передача фізичними та юридичними особами грошових коштів Відповідачу для будівництва Будинку, з метою наступного отримання ними у власність частин спорудженого Будинку.

Після прийняття Будинку в експлуатацію державною приймальною комісією, квартири та нежитлові приміщення, спорудження яких було профінансовано інвесторами - фізичними та юридичними особами, були передані їм за актами приймання-передавання для подальшого оформлення права власності на згадані приміщення, а у власності Відповідача залишились лише ті квартири та нежитлові приміщення Будинку, які були побудовані за власні кошти відповідача і не належать інвесторам, а не сам Будинок.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»власником приміщення, будинку, спорудження, житлового комплексу, або комплексу будинків і споруд є фізична чи юридична особа, якій належить право володіння, користування і розпорядження приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом, або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Власниками квартир і нежилих приміщень Будинку, є фізичні і юридичні особи, що мають зареєстроване, у встановленому чинним законодавством, право власності на такі приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»допоміжні приміщення багатоквартирного будинку –це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Конструктивні елементи багатоквартирного будинку - частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в'їзна група тощо).

Неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку та не підлягає відчуженню, а тому суд приходить до висновку, що таке неподільне майно в даному випадку не може перебувати на балансі Відповідача.

Безпідставним є посилання Позивача на п.10.2 «Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна»затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.01 за №1820, оскільки вказаним пунктом передбачено перелік документів, які надаються юридичними особами при оформленні права власності на належні цим юридичним особам об'єкти нерухомого майна.

Вказана в цьому пункті довідка, надається при поданні юридично особою заяви про оформлення прав власності та видачі свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, а Відповідач право власності на Будинок не оформляв і не оформлює за відсутністю підстав, тому таку довідку щодо Будинку Відповідач не подавав.

Відповідач не повинен був приймати Будинок на баланс, в якості основних фондів, оскільки згідно з п.п. 8.2.1. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»«Під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом...».

Будинок не є основними фондами Відповідача, оскільки не призначався і не призначається для використання у господарській діяльності Відповідача.

Чинне законодавство чітко регламентує порядок призначення балансоутримувача будинку.

Згідно зі змістом ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»лише власник майна має право утримувати майно на балансі, або доручити здійснення цих функцій іншій особі, а у разі спільної власності на майно кількох співвласників, рішення про утримання майна на балансі приймається відповідно до закону.

Відносно Будинку таким законом є Закон України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», в ст. 11 якого розкривається порядок реалізації Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку (далі - «Об'єднання») прав власника майна, зокрема, прийняття будинку на баланс самим Об'єднанням, або укладення договору з іншою юридичною особою, про передачу їй на баланс будинку.

Ч. 4 ст. 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»встановлює виняток із загального правила, на випадок, коли у новозбудованому будинку власники квартир, протягом двох місяців після підписання Акту державної приймальної комісії, не створюють Об'єднання.

В такому випадку обов'язок призначення тимчасового балансоутримувача, який виконуватиме свої функції до прийняття будинку на баланс Об'єднанням покладається на сільську, селищну, міську раду, а у випадку даної справи - на Київську міську раду.

Рішенням від 28.03.02 за №408/1842 (копія залучена до матеріалів справи) Київська міська рада делегувала районним у місті Києві радам право визначати балансоутримувачів новозбудованих і прийнятих в експлуатацію будинків, в яких протягом двох місяців з дня затвердження акту про їх прийняття в експлуатацію не створено Об'єднання.

П.5 Розпорядження від 24.04.03 за №755 (копія залучена до матеріалів справи) Київська міська державна адміністрація зобов'язує районні в м. Києві державні адміністрації вносити пропозиції про визначення балансоутримувачів прийнятих в експлуатацію новозбудованих будинків, в яких протягом двох місяців з дня затвердження акту про їх прийняття в експлуатацію не створено Об'єднання.

Вищенаведені акти Київської міської державна адміністрація та Київської міської ради, чітко розкривають механізм та строки призначення балансоутримувача та встановлюють обов'язок Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (виконавчим органом якої є Дарницька районна у м. Києві рада) визначити балансоутримувача Будинку та подати Київській міській раді відповідні пропозиції, для виконання Київською міською радою обов'язку щодо призначення балансоутримувача Будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»новостворені Об'єднання реєструються саме районними державними адміністраціями м. Києва.

Як вбачається із свідоцтва про державну реєстрацію АОО№125596 (копія залучена до матеріалів справи), саме Дарницька районна у м. Києва державна адміністрація 13.01.06 зареєструвала створення «Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку 13 квартал».

Тобто, з моменту прийняття будинку в експлуатацію (2003 рік), до моменту створення «Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку 13 квартал»(2006 рік), Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, володіла інформацією стосовно відсутності у Будинку Об'єднання.

Тому на думку суду, «Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку 13 квартал», не позбавлено у встановленому законом порядку реалізувати своє право щодо прийняття Будинку на баланс, з прийняттям про це відповідного рішення, в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Призначення Відповідача балансоутримувачем Будинку в даному випадку суперечить вимогам діючого законодавства.

Згідно з ст. 19 Конституції України: «Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Відповідно до вимог ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що чинним законодавством не передбачено обов'язок Відповідача приймати на баланс житловий будинок №13 по вул. Анни Ахматової в Дарницькому районі м. Києва, а відтак правові підстави для задоволення вимог позивача та визнання Відповідача балансоутримувачем згаданого Будинку відсутні.

Відповідно ст. 49 ГПК України, на користь Позивача відносяться та йому не відшкодовуються судові витрати, що пов’язані зі зверненням з позовом до Господарського суду міста Києва.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 16, 33, 34, 35, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                  І.О.Домнічева