ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2008 р. Справа № 07/176-08

вх. № 5926/5-07

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Вова В.В., дов. б/н від 01.10.08 р.; відповідача - Вершигора О.В., дов. № 2342 від 22.09.08 р.;

розглянувши справу за позовом ЗАТ "Укравтоінвест", м. Київ

до ТОВ "Торгово-промислова компанія "Омега-Автопоставка", смт. Васищеве

про стягнення 258916,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Закрите акціонерне товариство „Укравтоінвест” звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю „Торгово-промислова компанія „ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА” 258916,41 грн., в тому числі, 145075,21 грн. пені за порушення строків виконання зобов*язань за договором № 05262-07 та 113841,20 грн. штрафу за порушення умов комплектності товару. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, зокрема, посилаючись на відповідність поставленого товару – автомобільного крану, вимогам якості, встановленим законом та договором, передачу товару разом з усіма необхідними документами. Складений сторонами акт приймання-передачі будь-яких зауважень не містить, що підтверджує відсутність у позивача, на момент передачі товару, будь-яких претензій ані щодо якості товару, ані щодо комплектності. Той факт, що позивач не звертався до відповідача з жодними вимогами про надання документів, встановлено в судових засіданнях господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду при розгляді справи № 8/36, про що зазначено у рішенні від 23.05.08 р. (а.с.44) та у постанові від 10.07.08 р. (а.с.76).Крім того, відповідач зазначає про безпідставність заяви до стягнення штрафу згідно ст. 231 ГК України, так як, жодна із сторін не є суб*єктом господарювання, який належить до державного сектору економіки і т.д.

У зв*язку з необхідністю відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів сторонами та закінченням встановленого ст. 69 ГПК строку розгляду, ухвалою заступника голови господарського суду Харківської області Черленяк М.І. від 06.10.08 р. строк розгляду справи було продовжено на один місяць – до 06.11.08 р.

Дослідивши надані документи та докази, вислухавши пояснення уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

Відповідно до укладеного між сторонами по справі договору № 05262-07 від 30.01.07 р. (далі – договір), відповідач зобов*язався поставити, а позивач – прийняти та оплатити товар – автокран МКТ-25 на шасі КАМАЗ-55111 у строки та порядку, встановлених специфікацією № 1 до договору.

Пунктом 3.1.2 договору сторони передбачили обов*язок продавця (відповідача) передати покупцю ( позивачу) товар за актом приймання-передачі, а пунктом 3.1.3 – передати покупцю наступні документи: податкову накладну, видаткову накладну на відпуск товару, довідку-рахунок, акт приймання-передачі товару, сервісну книжку та вантажну митну декларацію.

Згідно п. 4.1 договору, якість товару повинна відповідати ТУ завода-виробника та чинним на Україні стандартам.

Специфікацією № 1 від 30.01.07 р. до договору (а.с. 20) передбачено найменування товару – автомобільний кран МКТ-25.1 на шасі КАМАЗ-55111 в кількості 1 шт. за ціною, з урахуванням НДС – 569206,00 грн.

Згідно двостороннього акту приймання-передачі транспортного засобу від 01.02.07 р. (а.с.22), відповідачем було передано позивачу автокран МКТ-25.1, двигун № 62367105, шасі № ХТС 55111R 6 2281490 та наступні документи: свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт), вантажна митна декларація (ВМД) та акт приймання-передачі заводу-виробника. Зауважень щодо якості, комплектності або інших, в акті не зазначено.

В додаткових обґрунтуваннях до позовної заяви позивач зазначає, про те, що відповідач мав поставити товар відповідно до діючих на Україні стандартів, які передбачають наявність в комплекті товару і документів до нього, а саме, свідоцтва про визнання, наявність якого є обов*язковою.

Так, позивач зазначає, що, відповідно до ст. 13 Закону України „Про підтвердження відповідності” № 2406-Ш від 17.05.01 р., постачальник зобов*язаний реалізовувати продукцію за умови наявності у документах, згідно з якими йому передано відповідну продукцію, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності... В зв*язку з ненаданням відповідачем при передачі товару сертифікату відповідності, позивач визнає поставку товару некомплектною, що порушує ст. 270 ГК України, згідно якої товари повинні поставлятися комплектно до вимог стандартів, технічних умов або прейскурантів. Однак, в підтвердження порушення відповідачем певних стандартів, технічних умов або прейскурантів позивач будь-яких доказів суду не надав.

У суду відсутні підстави визнання передачі відповідачем некомплектного товару за спірним договором, так як, згідно ст. 683 ЦК України, певний набір товару у комплекті (комплект товару) має бути встановлений у договорі. Згідно ж договору, відповідно до якого передавався товар, передача сертифікату відповідності до комплекту товару не віднесена, як і не зазначено про обов*язковість його передачі, наряду з іншими документами, зазначеними у п.3.1.3 договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов*язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов*язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а інша сторона має право вимагати її виконання. Стаття 11 ЦК України говорить, що цивільні права та обов*язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами але, за аналогією породжують цивільні права та обов*язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов*язків, зазначені, зокрема, договори та інші право чини.

Позивач не довів суду, відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, наявність у відповідача договірного зобов*язання щодо передачі позивачу, при продажу товару, сертифікату відповідності або свідоцтва про визнання іноземного сертифікату.

Але, такий обов*язок покладається на продавця товару, відповідно до актів цивільного законодавства. Так, згідно ст. 18 Декрету Кабінету Міністрів України „Про стандартизацію і сертифікацію” № 46-93 від 10.05.93 р. (далі - Декрет), відповідність продукції (товару), яка ввозиться і реалізується на території України, стандартам, що діють в Україні, має підтверджуватися сертифікатом відповідності чи свідоцтвом про визнання відповідності, виданим або визнаним центральним органом виконавчої влади з питань технічного регулювання або акредитованим в установленому порядку органом із сертифікації, який уповноважений на здійснення цієї діяльності в законодавчо регульованій сфері. Стаття 27 Декрету визнає обов*язковість сертифікації транспортних засобів, що ввозяться на митну територію України суб*єктами підприємницької діяльності або фізичними особами.

Наказом № 228 від 31.07.02 р. Мінекономіки та європейської інтеграції України (п.1.4) визначено, що транспортні засоби, які ввозяться в Україну, допускаються до продажу за наявності в документах, згідно з якими вони надійшли, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності та/або декларації про відповідність, якщо це встановлено технічним регламентом з підтвердження відповідності на відповідний товар. Згідно п. 1.5 зазначеного Наказу, при продажу транспортних засобів і номерних агрегатів працівники суб*єкта господарювання зобов*язані надати споживачу необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар, яка повинна містити, наряду з іншою, інформацію про сертифікацію транспортних засобів і номерних агрегатів. Заборона продажу нових транспортних засобів без документів з позначенням реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнання відповідності передбачена п. 2.1 зазначеного Наказу.

Обов*язок сертифікації автокрану також передбачений п.21 Переліку продукції, що підлягає обов*язковій сертифікації, затвердженого Наказом № 28 від 01.02.05 р. Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики.

Підтверджуючи виконання передбачених договором та законом зобов*язань щодо передачі позивачу якісного та комплектного товару, згідно умов договору та закону, відповідач посилається на відсутність жодних зауважень з боку позивача при виконанні договору купівлі-продажу. Акт приймання-передачі підписаний позивачем без жодних приміток; будь-яких вимог позивачем до відповідача не заявлялось.

В підтвердження відсутності у позивача доказів не передачі відповідачем додаткових документів, зокрема, свідоцтва про визнання транспортного засобу таким, що відповідає державним нормам та стандартам України, відповідачем надані суду рішення господарського суду м. Києва від 23.05.08 р. у справі № 8/36 за позовом ТОВ „ТПК ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА” до ЗАТ „Укравтоінвест” про стягнення 5514,28 грн. пені за неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 02562-07 від 30.01.07 р., 3642,92 грн. збитків від інфляції та 973,11 грн. – 3% річних та постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.07.08 р. у цій же справі, якою рішення господарського суду м. Києва залишено без змін. Наданими документами встановлено відсутність у ЗАТ „Укравтоінвест” доказів звернення до ТОВ „ОМЕГА – АВТОПОСТАВКА” про надання йому додаткових документів, зокрема свідоцтва про визнання транспортного засобу таким, що відповідає державним нормам та стандартам України. Зазначене є фактом, який, відповідно до ч.2 ст. 35 ГПК України, не потребує доказування знов, оскільки він встановлений при розгляді іншого спору між тими ж сторонами.

На час справи, що розглядається, позивач також не надав суду документів в підтвердження звернення до відповідача, відповідно до вимог ст. 666 ЦК України, якою передбачені правові наслідки невиконання продавцем обов*язку передати приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром, відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Позивач не скористався наданою йому можливістю встановлення відповідачу розумного строку для передачі необхідних документів, порушення якого дало б право позивачу відмовитися від договору та повернути товар продавцю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов*язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов*язання (неналежне виконання).

З огляду на те, що позивачем не доведено належним чином порушення відповідачем встановлених договором або законом строків виконання зобов*язання ( п.7.7 договору) суд вважає відсутніми підстави визнання відповідача винним в порушенні договірних зобов*язань, що виключає право позивача притягнення його до майнової відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 35, 44, 46, 49, 77, 82-85 ГПК України, ст.ст.11, 509, 666, 682, 683 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити

Рішення підписано 22 жовтня 2008 року.

Суддя