ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2008 р.

№ 2-7/3693-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційну скаргу

Сімеїзської селищної ради

на рішення

від 12.03.07

у справі

№2-7/3693-2007

господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Приватної фірми "Азалія"

до

1. Сімеїзської селищної ради

2. Комунального підприємства "Ялтинське бюро технічної інвентаризації"

про

визнання права власності та спонукання до виконання певних дій

за участю представників сторін

від позивача:

Попович І.Я., дов

Еннанов А.Е., дов. (ТОВ "ПФ "Азалія")

від відповідача 1:

Савопуло Б.М., дов.

від відповідача 2:

у засідання не прибули

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Азалія" звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Сімеїзської селищної ради та Комунального підприємства "Ялтинське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на об'єкт нерухомості –кафе "Азалія", розташований у смт. Сімеїз, вул. Володимира Луговського (вул. Морська), 2 "Г", у складі: кліматопавільйон літ. А, площею 423,33 м2; кафе літ. Б, площею 35,6 м2, а також спонукання здійснити державну реєстрацію справа власності на вказаний об'єкт.

Рішенням від 12.03.07 господарський суд Автономної Республіки Крим (суддя І.І. Дворний) позов задовольнив, визнавши за позивачем право власності на спірне майно, а також зобов'язавши КП "Ялтинське бюро технічної інвентаризації" здійснити державну реєстрацію права власності позивача на спірне майно.

Рішення мотивовано посиланням на ч. 3 ст. 376 ЦК України та обставини будівництва спірного майна позивачем за власні кошти, а також можливості надання в оренду позивачу відповідної земельної ділянки під збудованим нерухомим майном.

Ухвалою від 16.05.07 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційною скаргою Сімеїзської селищної ради, в якій заявлені вимоги про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована неправомірністю незалучення до участі у справі осіб, прав і обов'язків яких стосується рішення у справі: Міністерства охорони здоров'я України як власника наданого в оренду майна; Виконавчого комітету Сімеїзської селищної ради, до компетенції якого належить видання дозволів на спорудження об'єктів містобудування.

Також касатор зазначає про неврахування судом вимог ст. 125 ЗК України, яка забороняє приступати до використання земельної ділянки до отримання правоустановчих документів, та обставин ненадання позивачу відповідної земельної ділянки в користування на момент розгляду спору.

Касаційне провадження у справі зупинялось до розгляду Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України справи №2-8/8994-2005 та поновлено ухвалою від 22.05.08 Вищого господарського суду України.

До Вищого господарського суду України надійшли заяви №02-14/857 від 12.06.08 та №02-14/901 від 02.07.08 про відмову Сімеїзської міської ради від касаційної скарги у справі. Проте вказані заяви не підлягають прийняттю до уваги, оскільки вони заявлені Виконавчим комітетом Сімеїзської міської ради, який не є учасником судового процесу в даній справі, та в судових засіданнях не підтримані уповноваженим представником Сімеїзської міської ради, від якої відповідного клопотання не надходило.

Представником позивача заявлено клопотання про відкладення або зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом України справи №2-8/8994-2005. Вказане клопотання залишено судовою колегією без задоволення за відсутністю передбачених ч. 1 ст. 77 або ч. 1 ст. 79 ГПК України підстав, оскільки позивачем не надано доказів порушення Верховним Судом України провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України в справі №2-8/8994-2005.

У зв'язку з заявленням позивачем клопотання щодо оголошення повного тексту постанови в судовому засіданні 09.07.08 оголошувалась перерва, про що сторони повідомлено під підпис. Проте після перерви представник позивача відмовився від оголошення повного тексту постанови, тому судовою колегію оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Предметом даного спору є визнання права власності на об'єкт нерухомості –кафе "Азалія", розташований у смт. Сімеїз, вул. Володимира Луговського (вул. Морська), 2 "Г", у складі: кліматопавільйон літ. А, площею 423,33 м2; кафе літ. Б, площею 35,6 м2, а також спонукання здійснити державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт.

Як встановив суд першої інстанції, 08.05.01 між Санаторієм "Червоний маяк" Міністерства охорони здоров'я України (орендодавець) та позивачем (орендар) укладено договір оренди №04/2001, згідно з п. 2.1 якого предметом договору є майнові відносини сторін по здачі в оренду (платне користування) та господарському використанню майна за цільовим призначенням. Об'єктом оренди є кліматопавільйон літнього типу на пляжі біля скелі Дива в смт. Сімеїз, м. Ялта. Загальна площа об'єкту –326 м2. Об'єкт знаходиться на балансі Санаторію "Червоний маяк". Стан об'єкту –в зруйнованому стані, потребує реконструкції при капітальному ремонті. Залишкова вартість станом на 2001 рік складає 5608 грн. Договір укладено строком на 20 років –до 08.05.21.

Пунктом 3.3.1 договору передбачено право орендаря за узгодженням з орендодавцем здійснювати поліпшення майна (включаючи переобладнання, перепланування, капітальний ремонт тощо).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за згодою орендодавця позивачем була здійснена така сукупність поліпшень орендованого майна, яка призвела не тільки до створення нової речі, але й виключила існування майна, яке було об'єктом оренди за договором від 08.05.01. При цьому висновок суду про створення позивачем нового об'єкту нерухомості замість орендованої тимчасової споруди Санаторію "Червоний маяк" Міністерства охорони здоров'я України заснований, зокрема, на висновках експертизи, проведеної при розгляді господарським судом Автономної Республіки Крим справи №2-8/8994-2005.

Тобто рішення суду першої інстанції засновано на висновку про припинення певних прав Санаторію "Червоний маяк" та Міністерства охорони здоров'я України на передане в оренду позивачеві майно внаслідок збудування позивачем на його місці іншого об'єкту. Проте вказані особи до участі у даній справі залучені не були. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України прийняття господарським судом рішення або постанови, що стосується прав і обов’язків осіб, які не були залучені до участі в справі, є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Визнаючи за позивачем право власності на спірний об'єкт, суд першої інстанції послався на ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України, згідно з якими за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього; проте право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Висновок про наявність підстав для застосування положень ч. 3 ст. 376 ЦК України обґрунтований судом встановленням обставин можливості надання позивачу земельної ділянки під збудованим нерухомим майном з огляду на наявність у нього права на розробку і підготовку у встановленому порядку відповідної документації, необхідної для укладення договору оренди.

Проте ч. 3 ст. 376 ЦК України передбачає визнання в судовому порядку права власності на самовільно збудоване нерухоме майно лише в тому разі, коли відповідна земельна ділянка в установленому порядку надана особі, що здійснила самочинне будівництво.

Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації в межах їх повноважень.

До того ж відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як вбачається з рішення у справі, суд першої інстанції не встановив обставини надання позивачу на момент розгляду справи відповідної земельної ділянки у власність або користування. Обставини щодо наявності або відсутності заперечень з боку власника земельної ділянки стосовно визнання за позивачем права власності, а також порушення прав інших осіб судом першої інстанції взагалі не досліджувалися.

Крім того, з аналізу ч. 1 ст. 376 ЦК України випливає, що ця норма передбачає три самостійні підстави для визнання нерухомого майна самочинним будівництвом: побудова на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети; відсутність дозволу чи належно затвердженого проекту; істотні порушення будівельних норм і правил.

Проте судом не досліджувалися обставини наявності або відсутності порушення при будівництві спірного об'єкту певних будівельних норм і правил, зокрема, вимог ст.ст. 31-33 Закону України "Про курорти", які встановлюють зони округу санітарної охорони із забороною будівництва на них певних об'єктів.

Більш того, посилаючись на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим у справі №2-8/8994-2005, суд першої інстанції не встановив, що саме є предметом та підставами спору в зазначеній справі та чи не є він тотожним предмету даного спору. Встановлення таких обставин є необхідним при вирішенні даного спору з метою уникнення повторного здійснення провадження господарським судом за тотожним позовом.

В силу ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не наділена повноваженнями з встановлення обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду. З огляду на таке рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 43, 47, 43, 84 та п. 3 ч. 2 ст. 11110 ГПК України, щодо встановлення усіх суттєвих обставин у справі. Справу слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду необхідно встановити усі суттєві обставини у справі, зокрема, щодо наявності передбачених законом підстав для визнання права власності на самочинне будівництво та залучення до участі у справі осіб, прав і обов’язків яких стосуються спірні відносини. Також слід дослідити відсутність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу задовольнити частково.

2.          Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 12.03.07 у справі №2-7/3693-2007 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький