ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.09.08 р.
Справа № 41/154пн

Суддя господарського суду Донецької
області      Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання
Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Маріупольського
транспортного прокурора в інтересах держави в особі:

1. Маріупольської міської ради, м.
Маріуполь,

2. Державного підприємства
„Донецька залізниця”, м. Донецьк

до відповідача: Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Маріуполь

про зобов'язання повернути
Маріупольській міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 2,7
кв.м. за адресою: м. Маріуполь площа Мічмана Павлова та повернути ДП „Донецька
залізниця” самовільно зайняту земельну ділянку площею 12 кв.м за адресою: м.
Маріуполь площа Мічмана Павлова.

При участі представників:

від позивача 1: Качурець М.М. - за
довіреністю №047-96 від 05.05.2008р.

від позивача 2: Кірноз О.Є. - за
довіреністю від 29.05.2008р.

від відповідача: не з'явились

в засіданні брали участь: прокурор
- Лисенко С.І.

СУТЬ СПОРУ:

Маріупольський транспортний
прокурор в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, м. Маріуполь
та Державного підприємства „Донецька залізниця”, м. Донецьк звернувся до
господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Маріуполь про зобов'язання повернути Маріупольській міській раді
самовільно зайняту земельну ділянку площею 2,7 кв.м. за адресою: м. Маріуполь
площа Мічмана Павлова та повернути ДП „Донецька залізниця” самовільно зайняту
земельну ділянку площею 12 кв.м за адресою: м. Маріуполь площа Мічмана Павлова.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що під час перевірки встановлений факт самовільного
заняття відповідачем земельної ділянки площею 12 кв.м. із земель транспорту та
площею 2,7 кв.м. із земель житлової та громадської забудови під розміщення
торгівельного об'єкту (трейлер, металева огорожа, холодильне обладнання).
Прокурором зазначено, що на теперішній час земельна ділянка використовується
відповідачем без правовстановлюючих документів (без встановлення її меж в
натурі (на місцевості), без одержання документу, що посвідчує право на неї та
його державної реєстрації.

Позивачем-1, Маріупольською міською
радою, позов прокурора підтримано в повному обсязі та пояснено, що
Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходяться
спірні земельні ділянки, рішення про надання відповідачу земельних ділянок не
приймалось, правовстановлюючі документи на земельні ділянки у відповідача
відсутні.

Позивачем-2, Державним
підприємством „Донецька залізниця”, позовні вимоги прокурора підтримано в
повному обсязі.

Відповідач про день та час розгляду
справи був повідомлений належним чином, але відзиву на позовну заяву не подав,
не використав своє право на участь у судовому засіданні, представника в судове
засідання не направив. Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів та
пояснень достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе відповідно до
ст.75 ГПК України вирішити спір по суті.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Заступником начальника
Маріупольського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною
земель в Донецькій області 19.02.2008 року проведено перевірку відповідача
відповідно до вимог статей 6, 10 Закону України „Про державний контроль за використанням
та охороною земель” з питання дотримання вимог земельного законодавства,
результати якої викладені в акті перевірки від 19.02.2008 року.

Перевіркою встановлено та в акті
перевірки зафіксовано, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку площею
0,00147 га під розміщення торгівельного об'єкту (трейлер, металева огорожа,
холодильне обладнання) на площі Мічмана Павлова із земель транспорту 12
кв.м.,  із земель житлової та громадської
забудови 2,7 кв.м., без правовстановлюючих документів (без встановлення її меж
в натурі (на місцевості), без одержання документу, що посвідчує право на неї та
його державної реєстрації, що є порушенням ст. 125, 126 Земельного кодексу
України.

07.05.2008 року здійснено повторну
перевірку відповідача з питання виконання вимоги припису № 015574 від
19.02.2008 року, якою встановлено, що відповідачем вимоги припису № 015574 від
19.02.2008 року не виконано.

Одночасно 07.05.2008 року державним
інспектором з контролю за використанням та охороною земель - Заступником начальника
Маріупольського міжрайонного відділу складено протокол № 009607 про
адміністративне правопорушення, вчинене відповідачем та передбачене ст. 1885
Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою заступника начальника
Маріупольського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною
земель в Донецькій області про накладення адміністративного стягнення від
13.05.2008 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 1885 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Господарський суд вважає вимоги
позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Основним законом, яким регулюються
земельні відносини, є Конституція України. Крім цього, земельні відносини
регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції законами і
підзаконними актами, а саме законами України "Про землеустрій",
"Про державний контроль за використанням та охороною земель",
"Про місцеве самоврядування" та іншими законами, також Земельним
кодексом України, прийнятим Верховною Радою України 25.10.2001 року, який набув
чинності з 01.01.2002 року.

Відповідно до частини першої статті
13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу,
від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого
самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими
актами України.

Cтаттею 2 Земельного Кодексу
України передбачено, що земельні
відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і
розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні
особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства
є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та
охорони земель.

Стаття 12 Земельного кодексу
України встановлює повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі
земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить: розпорядження землями
територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою;
здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності;
додержання земельного та екологічного законодавства.

Підстави набуття права на землю
передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. У цій статті врегульовані
відносини щодо набуття громадянами та юридичними особами права власності та
права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної
власності. Підставою набуття права на землю у таких випадках є рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах установлених цим
Кодексом повноважень.

На підставі рішень сільських,
селищних, міських рад, а в окремих випадках -районних і обласних рад, земельні
ділянки передаються у власність громадян і юридичних осіб із земель комунальної
власності шляхом відведення їх в натурі (на місцевості) та оформлення
відповідних правовстановлюючих документів.

Порядок надання у постійне
користування земельних ділянок встановлений статтею 123 Земельного кодексу
України за проектами відведення цих ділянок. Умови і строки розроблення
проектів визначаються договором після звернення зацікавленої особи з
відповідним клопотанням, до якого додаються документи, що обґрунтовують її
розмір, призначення та місце розташування.

Відповідна рада розглядає
клопотання і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Цей
проект погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органом, органами архітектури і
після одержання висновку державної землевпорядної експертизи, подається до
відповідної ради, яка його розглядає та приймає рішення про надання земельної
ділянки.

Згідно статті 125 Земельного
кодексу України право власності та право постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації. Лише така реєстрація надає документам легітимності.

Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації
забороняється   (п. 3 ст. 125 Земельного
кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного
кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право   оренди
землі   оформляється   договором,
який реєструється відповідно до закону.

Визначення терміну „самовільне
зайняття земельних ділянок” наведене в ст. 1 Закону України „Про державний
контроль за використанням та охороною земель”. За приписами цієї статті,
самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність
або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Виходячи з матеріалів справи,
рішення позивача про передачу відповідачу у власність спірної земельної ділянки
або надання її у користування (оренду), відсутнє, в матеріалах справи відсутні
вчинені відповідачем правочини щодо спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що спірна
земельна ділянка використовується відповідачем самовільно, з порушенням
земельного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, зокрема,
актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.02.2008 року
та від 07.05.2008 року.

Тобто, матеріалами справи
підтверджується самовільне заволодіння відповідачем спірною земельною ділянкою,
що не спирається на закон і відбувається з порушенням визначеного порядку
надання земельних ділянок, що здійснюється без наявності відповідного рішення
та/або вчинення правочину щодо спірної земельної ділянки.

Відповідачем не надано суду
документів, що підтверджують право відповідача на користування земельними
ділянками площею 2,7 кв.м. із земель житлової та громадської забудови та площею
12 кв.м. із земель транспорту, розташованих за адресою: м. Маріуполь площа
Мічмана Павлова.

Заходів щодо усунення порушень
земельного законодавства відповідачем не вжито, самостійно земельну ділянку
відповідачем не звільнено.

Згідно статті 212 Земельного
кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними. Підприємства, установи, організації та
громадяни, винні у самовільному зайнятті земель, зобов'язані самостійно (за
власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання,
відновити порушені межові знаки, знести самовільно зведені будівлі.

Відповідно до ч.3 ст.212 цього
Кодексу повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Таким  чином, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 13 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 116, 123, 125, 126, 212
Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України „Про оренду землі”, ст. 1
Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель”
ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Маріупольського
транспортного прокурора в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради
та Державного підприємства „Донецька залізниця” до Приватного підприємця
ОСОБА_1 про зобов'язання повернути Маріупольській міській раді самовільно
зайняту земельну ділянку площею 2,7 кв.м. за адресою: м. Маріуполь площа
Мічмана Павлова та повернути ДП „Донецька залізниця” самовільно зайняту
земельну ділянку площею 12 кв.м за адресою: м. Маріуполь площа Мічмана Павлова
- задовольнити.

Зобов'язати Приватного підприємця
ОСОБА_1(87500, м. Маріуполь, АДРЕСА_1) повернути Маріупольській міській раді
самовільно зайняту земельну ділянку площею 2,7 кв.м. за адресою: м. Маріуполь
площа Мічмана Павлова.

Зобов'язати Приватного підприємця
ОСОБА_1(87500, м. Маріуполь, АДРЕСА_1) повернути ДП „Донецька залізниця”
самовільно зайняту земельну ділянку площею 12 кв.м за адресою: м. Маріуполь
площа Мічмана Павлова

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (87500, м. Маріуполь, АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету
України  державне  мито  в  розмірі 85 грн.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (87500, м. Маріуполь, АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету
України  (розрахунковий рахунок №
0004 у ГУ ДКУ у Донецькій області, МФО 834016, отримувач: , державний бюджет м. Донецьк, Ворошиловський район; призначення платежу:
код бюджетної класифікації 22050000) витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справ у судах в розмірі 118 грн.

Суддя