КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2008                                                                                           № 6/167

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Репей А.М., довіреність №241 від 14.08.2008

від відповідача: Фоміна Т.В., довіреність №29 від 03.03.2008

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Телекомінвест-Київ"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.07.2008

у справі № 6/167

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Телекомінвест-Київ"

про                                                  стягнення 878332,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передано позовні вимогиВідкритого акціонерного товариства „Укртелеком” (далі-позивач) про стягнення з Закритого акціонерного товариства „Телекомінвест-Київ” (далі-відповідач) 878332,07грн., як збережені без достатньої правової підстави (з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову – арк.спр. 36-38 том 3).

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.07.2008 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 878332,07грн., 1700,00грн. державного мита, 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 3008,40грн. витрат на проведення судово-технічної експертизи.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на відсутності у відповідача правових підстав для збереження коштів заявлених позивачем до стягнення, оскільки останній є учасником технологічного процесу по наданню послуг міжміського та міжнародного зв’язку абонентам відповідача.

Посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на необґрунтованість позовних вимог, оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач не надавав своїм абонентам послуги міжміського та міжнародного зв’язку, та не отримував за зазначені послуги кошти. Відповідачем також зазначено, що надання своїм абонентам послуг міжміського та міжнародного зв’язку він забезпечив шляхом укладання з Закритим акціонерним товариством „Утел” (далі-ЗАТ „Утел”) договору №РО/20-92 від 06.01.1998, відповідно до умов якого ЗАТ „Утел” виставляв абонентам рахунки за послуги міжміського та міжнародного зв’язку та отримував за виставленими рахунками грошові кошти. Оскільки відповідач був учасником технологічного процесу при наданні зазначених послуг, ЗАТ „Утел” відраховував відповідачеві частину отриманих від абонентів доходів відповідно до умов договору. Крім того, відповідач посилається на сплив строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та на порушення судом приписів пункту другого статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) та вимог статті 35 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2008 (колегія у складі: Смірнова Л.Г. – головуюча, Алданова С.О., Моторний О.А.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження, судове засідання призначено на 23.09.2008.

Розпорядженням в.о. голови Київського апеляційного господарського суду №01-23/1/13 від 22.09.2008, у зв’язку з зайнятістю судді Моторного О.А. в іншому судовому процесі, розгляд апеляційної скарги у даній справі доручено здійснювати колегії у складі: Смірнова Л.Г. – головуюча, Алданова С.О., Зубець Л.П.

В порядку приписів статті 77 ГПК України розгляд справи відкладався, у судовому засіданні 22.10.2008 було оголошено перерву до 29.10.2008.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду №01-23/1/4 від 22.10.2008, у зв’язку з зайнятістю судді Зубець Л.П. в іншому судовому процесі, розгляд апеляційної скарги у даній справі доручено здійснювати колегії у складі: Смірнова Л.Г. – головуюча, Алданова С.О., Шапран В.В.

У судове засідання 29.10.2008 з’явились представники сторін.

Представник відповідача повністю підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив у повному обсязі та просив рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2008 залишити без змін. У наданому суду відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що у розділі 3 договору №РО/20-92 від 06.01.1998, укладеного між відповідачем та ЗАТ „Утел”, чітко погоджену процедуру розрахунків та відповідно до пункту 3.11 встановлено, що всі витрати, пов’язані з експлуатацією місцевої мережі відповідача (в тому числі розрахунки з третіми особами, пов’язані з експлуатацією місцевої мережі, а також розрахунки з третіми особами за використання зонових каналів при завершенні викликів з мережі відповідача на зоновій мережі загального користування) відносяться до компетенції та відповідальності відповідача та здійснюються за рахунок своєї частки від тарифних доходів, визначеної в порядку, передбаченому даним договором. Оскільки матеріалами справи підтверджено факт, що позивач є учасником технологічного процесу по наданню послуг міжміського та міжнародного телефонного зв’язку абонентам відповідача, останній без належної правової підстави зберігає у себе грошові кошти, заявлені позивачем до стягнення у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі від 07.02.2005, до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Українсько-Американсько-Голландсько-Німецьке закрите акціонерне товариство „Утел”, яке в процесі розгляду справи було замінено правонаступником – дочірнім підприємством „Утел” відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”. Проте, в процесі розгляду даної справи в апеляційному порядку, суду було надано довідку органів статистики №21-10/5531 від 13.10.2008, відповідно до якої 30.09.2005 до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України внесено запис про припинення юридичної особи - дочірнього підприємства „Утел” відкритого акціонерного товариства „Укртелеком”.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Між відповідачем та Українсько-Американсько-Голландсько-Німецьким закритим акціонерним товариством „Утел”, правонаступником якого стало Дочірнє підприємство „Утел” відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” (далі- ДП „Утел”) було укладено договір про надання послуг міжнародного та міжміського телефонного зв'язку №РО/20-92 від 06.01.1998, згідно з підпунктом 1.1 якого предметом договору є відносини сторін, пов'язані з наданням ДП „Утел” абонентам відповідача послуг міжнародного та міжміського телефонного зв'язку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач у період з серпня 2000 до жовтня 2001 (до моменту укладення між сторонами договору від 01.11.2001 №25/229 про надання послуг доступу до мережі міжміського та міжнародного телефонного зв'язку) звертався до відповідача з вимогою укласти договір (в редакції позивача) про розподіл доходів від надання послуг міжміського та міжнародного зв'язку абонентам відповідача, на підставі якого відповідач повинен був здійснювати виплату частки позивачеві за користування зоновими каналами і кінцевим обладнанням позивача, а також за виконання частини адміністративних робіт позивачем при наданні послуг міжміського та міжнародного зв'язку абонентам відповідача.

Крім того, позивачем і відповідачем були підписані і скріплені печатками наступні документи:

-          додаток № 1 - схема організації міжміського та міжнародного зв'язку;

-          додаток № 2 - розподіл часток тарифних доходів між Київською міською дирекцією ВАТ „Укртелеком” та оператором відповідача за участь в технологічному процесі по наданню послуг міжміського та міжнародного телефонного зв'язку.

Проте, відповідач вважає, що при наданні своїм абонентам послуг міжміського та міжнародного зв'язку в межах місцевої телефонної мережі міста Києва не використовуються зонові канали та кінцеве обладнання, що належать позивачеві, та позивач не виконує частину адміністративних робіт при наданні зазначених послуг.

Відповідно до пункту 2 абзацу 2 Порядку взаєморозрахунків між операторами міжміського, міжнародного та місцевого телефонного зв'язку різних форм власності, затвердженого наказом Міністерства зв'язку України №234 від 30.10.1996 (далі - Порядок №234), розрахунки здійснюються - за міжміські та міжнародні розмови згідно з встановленим розподілом тарифних доходів між учасниками технологічного процесу в межах місцевої телефонної мережі. Розподіл тарифних доходів наведено у пункті 8 Порядку №234, відповідно до якого для розрахунку розміру плати кожному учаснику в межах місцевої телефонної мережі використовується розподіл тарифних доходів у відсотках. В підпунктах 8.1, 8.2 пункту 8 Порядку №234 в останній підсумковій колонці таблиць зазначено: „Частка тарифних доходів, що належить місцевій телефонній мережі та зоновому зв'язку”. Це дає підстави вважати, що за змістом Порядку №234 під „учасниками технологічного процесу в межах місцевої телефонної мережі” - розуміються не тільки оператори місцевого телефонного зв'язку, а також оператори зонового зв'язку.

В процесі розгляду справи, місцевим господарським судом було призначено судово-технічну експертизу, на вирішення експертів були поставлені питання щодо того, якою є схема організації місцевого, міжміського та міжнародного зв'язку оператора відповідача; хто є учасником технологічного процесу в межах місцевої телефонної мережі при наданні абонентам відповідача послуг міжміського та міжнародного телефонного зв'язку за схемою підключення АТС оператора відповідача до телефонної мережі загального користування та питання щодо того чи використовувалось майно позивача відповідачем в межах місцевої телефонної мережі при наданні абонентам відповідача послуг міжміського та міжнародного телефонного зв'язку за схемою підключення АТС оператора відповідача до телефонної мережі загального користування у період з серпня 2000 року по жовтень 2001 року включно.

Відповідно до висновку №8015 судово-технічної експертизи від 27.12.2007 майно, що належить позивачеві, а саме: відповідні складові зонової телефонної мережі, використовуються при наданні послуг міжміського та міжнародного зв'язку абонентам відповідача, що визначає позивача як учасника технологічного процесу в межах місцевої телефонної мережі, згідно зі змістом Порядку №234. З технічної точки зору, майно (технічні засоби), яке належить позивачеві, використовують всі оператори телефонного зв'язку, що обслуговують технологічний процес проходження відповідного сигналу (виклику) через вказане майно (технічні засоби). Обладнання та канали відповідача не мають безпосереднього (прямого) підключення до каналів та обладнання позивача в процесі міжміських та міжнародних телефонних з'єднань. Використання зонового каналу зв'язку при з'єднанні абонентів відповідача на Київську область, що належить позивачеві, визначає позивача як учасника технологічного процесу в межах місцевої телефонної мережі, згідно зі змістом Порядку №234.

Зі змісту вищезазначеного висновку експерта вбачається, що міжміський та міжнародний трафік (більш коректно - виклики) абонентів відповідача на зонові канали на Київську область, що належать позивачу, спрямовує ДП „Утел”.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду що для надання відповідачем послуг міжміського та міжнародного зв'язку своїм абонентам (повний шлях проведення вхідних і вихідних викликів абонентів) необхідне кінцеве обладнання і зонові канали, що належать позивачеві, а, відповідно, і здійснювана позивачем частина адміністративних робіт. Отже, позивач є учасником технологічного процесу по наданню послуг міжміського та міжнародного зв'язку абонентам відповідача.

Відповідно до вимог Порядку №234 надання вказаних послуг повинно здійснюватись на договірних засадах.

Проте, відповідний договір у спірний період між позивачем та відповідачем не укладався, що встановлено судовими рішеннями у справі №12/556 за участю сторін, а тому даний факт відповідно до частини другої статті 35 ГПК України, звільнений від доказування.

Враховуючи, що зазначені послуги надавались позивачем, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що правові підстави для збереження коштів у відповідача за надані послуги відсутні.

Відповідно до приписів частини першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини першої, другої та п’ятої статті 139 Господарського кодексу України (далі-ГК України) майном визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Обов’язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до приписів статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів, що у період з серпня 2000 року до жовтня 2001 року включно відповідач здійснював виплати позивачу часток доходів від надання послуг зв'язку своїм абонентам, належних позивачу як учаснику технологічного процесу надання цих послуг (використовувались зонові канали і кінцеве обладнання позивача, виконувалась частина адміністративних робіт позивачем), апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач здійснював збереження грошових коштів (за рахунок ненадходження їх до позивача) без достатніх правових підстав.

При цьому, судовою колегію критично оцінено посилання відповідача на те, що він не надавав своїм абонентам послуги міжміського та міжнародного зв’язку, та не отримував за зазначені послуги кошти, оскільки зазначений факт не підтверджено останнім належними доказами у розумінні статті 34 ГПК України.

Щодо тверджень відповідача про сплив строку позовної давності, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР) встановлений загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), в три роки, а статтею 76 ЦК Української РСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, при цьому право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Оскільки строк позовної давності щодо позовних вимог у даній справі сплив до набрання чинності ЦК України, у зв'язку з чим до позову у даній справі застосовуються правила про позовну давність, встановлені ЦК Української РСР.

Статтею 80 ЦК Української РСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, проте, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

В процесі розгляду даної справи місцевим господарським судом позивачем було подано клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, в якому зазначено, що дуже тривалий час між позивачем та відповідачем тривали судові спори.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема рішення господарського суду міста Києва від 03.04.2002, постанови Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2003, постанови Вищого господарського суду України від 04.02.2008, між позивачем та відповідачем протягом тривалого часу існував спір, який розглядався господарським судом та в процесі вирішення якого судами досліджувалися факти щодо наявності між сторонами господарських та договірних відносин, які безпосередньо впливають на визначення питання щодо наявності порушеного права, яке підлягає захисту у даній справі, та відповідно обґрунтованість чи безпідставність вимог, що становлять предмет спору у даній справі.

Враховуючи вищезазначене, Київський апеляційний господарський суд вважає поважними причини пропуску строку позовної давності, а право позивача таким, що підлягає захисту.

Щодо посилань відповідача на порушення судом приписів пункту другого частини першої статті 80 ГПК України, слід зазначити, що застосування зазначеної норми можливе лише у випадку коли є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Тобто відкидається здійснення провадження та ухвалення судом рішення за тотожними позовами.

Як вбачається з матеріалів справи, господарськими судами розглядалась справа №12/556 між тими ж сторонами проте, у зазначеній справі був інший предмет (стягнення заборгованості за невиконання договірних зобов’язань) та відповідно інші підстави.

Оцінюючи вищенаведені обставини, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, в зв’язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Телекомінвест-Київ” на рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2008 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 02.07.2008 у справі №6/167 залишити без змін.

3. Матеріали справи №6/167 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді

04.11.08 (відправлено)