ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.08                                                                                           Справа № 26/81

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                                  Давид Л.Л.

Суддів                                                                      Кордюк Г.Т.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгового дому «Експрес», за вих. №681 від 30.07.2008 р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.07.2008 р.

у справі № 26/81 (суддя –Деркач Ю.Б.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Інтермаркет», м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Експрес», м. Львів

про стягнення 61 522,24 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Експрес», м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Інтермаркет», м. Львів

про стягнення 47 248,70 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Марчук В.Р. –представник (довіреність б/н від 15.08.2008 р.);

від відповідача: Венезька О.О. –представник (довіреність за вих. №729 від 22.09.2008 р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.07.2008 р. у справі № 26/81 частково задоволено первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгової компанії «Інтермаркет», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Експрес», м. Львів про стягнення 61 522,24 грн. Стягнуто з Відповідача за первісним позовом 36 491,92 грн. основного боргу, 9414,92 грн. інфляційних втрат, 1 565,65 грн. трьох відсотків річних, 474,72 грн. державного мита та 91,05 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині позовних вимог по первісному позову щодо стягнення 10 800,00 грн. основного боргу, 2786,39 грн. інфляційних втрат та 463,37 грн. трьох відсотків річних провадження у справі припинено, а щодо стягнення 140,50 грн. державного мита та 26,95 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у задоволенні позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ТзОВ «Торгового дому «Експрес», м. Львів до ТзОВ «Торгова компанія «Інтермаркет», м. Львів про стягнення 47 248,70 грн. відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що у відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання по договору №139 від 01.01.2006 р. в частині сплати основного боргу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, як в частині стягнення заборгованості в розмірі 36 491,92 грн., так і в частині стягнення інфляційних втрат в сумі - 9 414,92 грн. та трьох відсотків річних - 1 565,65 грн. на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. В частині стягнення 10 800,00 грн. основного боргу, 2 786,39 грн. інфляційних втрат та 463,37 грн. трьох відсотків річних провадження у справі припинено на підставі п. 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній предмет спору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідач за первісним позовом –Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Експрес», - не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, за вих. №681 від 30.07.2008 р., в якій покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства та з неповним з»ясуванням матеріалів та обставин справи.

Судом при винесенні рішення не взято до уваги того, що в актах виконаних робіт, на які посилається ТзОВ «Торгова компанія «Інтермаркет»чітко не вказано період, за який надавались послуги, а також немає розрахунку вартості послуг. Крім цього, Скаржник стверджує, що згідно даних бухгалтерського обліку ТзОВ «Торгового дому «Експрес»по оплаті послуг ТзОВ «Торгова компанія «Інтермаркет»за 2006 р. числиться переплата в сумі 10 008,91 грн.

При відмові в зустрічному позові судом не взято до уваги того, що станом на 01.01.2006 р. заборгованості по оплаті за послуги згідно Договору №05/10 від 05.10.2008 р. за ТзОВ «Торговий дім «Експерс»не було, відповідно у 2006 р. кошти по оплаті за послуги згідно Договору №05/10 від 05.10.2008 р. перераховані помилково.

Дані обставини, на думку Скаржника, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Інтермаркет»у запереченні, за вих. №1499 від 17.09.2008 р. та його представник в судовому засіданні заперечує доводи апеляційної скарги, з мотивів того, що покликання Скаржника на те, що в актах виконаних робіт чітко не вказано період за який надавались послуги є безпідставними, оскільки п. 3.2 Договору №139 від 01.01.2006 р. укладеного сторонами, передбачено, що загальна вартість послуг за місяць визначається в акті прийому-передачі наданих послуг, який підписується сторонами останнього числа кожного місяця. Відповідно у п. 4 Актів виконаних робіт до Договору зазначається за який саме період надано послуги. Крім цього, у доданих Відповідачем за первісним позовом до зустрічної позовної заяви платіжних дорученнях у графі призначення платежу є чітке посилання на угоду згідно якої був здійснений платіж, а саме угода №05/10 від 05.10.2004 р. у платіжних дорученнях №6432 від 27.01.2006 р., №6433 від 27.01.2006 р. є посилання також на рахунок на підставі якого здійснювалася оплата. У відповідності до положень Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22, платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Однак, як вказує Позивач за первісним позовом Відповідачем цього зроблено не було. Враховуючи наведене, просить рішення Господарського суду Львівської області по даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі та у запереченні на неї.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по них докази, заслухавши представників сторін, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

01.01.2006 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Експрес»(«Замовник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговою компанією «Інтермаркет»(«Виконавець») укладено договір №139 (а.с.6-7). Згідно п. 2.1. якого Виконавець надає Замовнику послуги з розміщення у магазинах Виконавця спеціальних конструкцій Замовника для його друкованої продукції, а Замовник приймає та оплачує ці послуги. Спеціальні конструкції передаються Замовником Виконавцю згідно Актів прийому-передачі (п.3.3. Договору).

Ціна розміщення однієї спеціальної конструкції згідно п.3.1. Договору становить 150,00 грн. за один календарний місяць.

Відповідачу за первісним позовом, згідно додатків 1 та 1а до Договору №139 Позивачем передано 117 спеціальних конструкцій.

У відповідності до положень ст. 526 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов‘язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов‘язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов‘язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов‘язку в натурі.

У відповідності до п.3.4. Договору оплата за послуги здійснюється на поточний рахунок виконавця протягом п»яти днів після підписання сторонами акту прийому передачі наданих послуг.

Позивачем умови договору щодо надання послуг виконанні, доказами підтвердження чого є акти виконаних робіт від 03.01.2006 р., 31.03.2006 р., 28.04.2006 р., 30.05.2006 р., 28.06.2006 р., 28.07.2006 р., 31.10.2006 р. (а.с.8-17), підписані директорами та скріплені печатками.

Замовником - ТзОВ «Торговий дім «Експрес»умови договору щодо оплати за надання послуг виконанні частково, заборгованість становить 36 491,92 грн., згідно заяви про уточнення позовних вимог (а.с.60).

Як і в місцевому господарському суді, так і в апеляційній скарзі Скаржник зазначає, що в актах виконаних робіт чітко не вказано період за який надавалися послуги. Дане твердження спростовується умовами Договору, а саме п.3.2. в якому вказано, що загальна вартість послуг за місяць визначається в акті прийому-передачі наданих послуг який підписується сторонами останнього числа кожного місяця і відповідно у п. 4 актів виконаних робіт до договору зазначається за який саме період надано послуги. Акти виконаних робіт, які наявні в матеріалах справи, підписано сторонами і скріплено печатками без зауважень і застережень.

Докази, що підтверджують виконання Відповідачем зобов’язань щодо оплати вартості наданих послуг і відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, у матеріалах відсутні.

За таких обставин, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає доводи Позивача за первісним позовом про порушення його майнових прав на заявлену суму основної заборгованості за виконанні послуги згідно з уточненими позовними вимогами правомірними, документально підтвердженими та не спростованими Відповідачем за первісним позовом в установленому законом порядку, а тому згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, порушене право Товариства підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з Відповідача за первісним позовом 36 491,92 грн. боргу за надані послуги згідно Договору № 139 від 01.01.2008 р.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що грошові зобов»язання (оплата послуг) по договору №139 від 01.01.2006 р. не виконанні в строк, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення згідно розрахунку трьох відсотків річних в сумі 1 565,65 грн. та 474,72 грн. інфляційних нарахувань за час прострочення у відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України.

В процесі розгляду справи в місцевому господарському суді Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Експерс»подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгової компанії «Інтермаркет»про стягнення 47 248,70 грн., в задоволенні якої судом відмовлено.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою мотивовані тим, що в платіжних дорученнях за №6432 від 27.01.2006 р. , №6433 від 27.01.2006 р., №6455 від 02.02.2006 р., №6819 від 18.04.2006 р., №6872 від 03.05.2006 р., №7044 від 07.06.2006 р. та №7102 від 19.06.2006 р. (а.с.73-79) в графі «призначення платежу»помилково вказано, що оплата здійснюється за договором №05/10 від 05.10.2004 р., хоча насправді ця оплата здійснювалась за договором №139 від 01.01.2006 р., стягнення заборгованості за яким і є предметом первісного позову.

Аналізуючи вищезазначені платіжні доручення, судова колегія зазначає, що в графі «призначення платежу»дійсно є чітке посилання на угоду №05/10 від 05.10.2004 р. згідно з якої було здійснено платіж, та крім цього у платіжних дорученнях №6432 від 27.01.2006 р. №6433 від 27.01.2006 р. зазначено рахунок на підставі якого здійснювалася проплата.

Пунктом 2.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22 передбачено, що відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку. Пунктом 2.29 встановлено право платника в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повному обсязі.

Згідно вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певним засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем за зустрічним позовом не подано ні місцевому господарському суду, ні апеляційній інстанції доказів які б свідчили, про те, що вищезазначені проплати здійснювались саме за договором №139 від 01.01.2006 р., а відтак судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги по зустрічному позову є необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, чого Скаржником не зроблено.

Оцінивши докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.07.2008 р. у справі №26/81 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгового дому «Експерс», за вих. №681 від 30.07.2008 р. - без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

4. Справу №26/81 повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя                                                                                Л.Л.Давид

Суддя                                                                                                    Г.Т.Кордюк

Суддя                                                                                                    Х.В.Мурська