ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.10.08

Справа № 13/345-08.

За позовом: Приватного підприємства «Племінний завод «Олександрівка», с.Курган

до відповідача: Приватного підприємства «Водолій-Автотранс», м. Суми

про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Суддя МОЇСЕЄНКО В.М.

Представники:

Від позивача:          не з‘явився.

Від відповідача:          Лисенко О.Ю.

У засіданні брали участь: секретар судового засідання Дябелко Т.М.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю, укладений між сторонами, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з‘явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідач подав суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що підстав для визнання договору недійсним немає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

Позивач вважає укладений між сторонами договір купівлі-продажу автомобілю таким, що підлягає визнанню недійсним, обґрунтовуючи свою позицію тим, що він не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених його предметом та є фіктивним, оскільки із його змісту неможливо встановити термін або строк виконання зобов‘язань його сторонами; зміст оспорюваного договору суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та Господарського Кодексу України щодо досягнення згоди між його сторонами з усіх істотних умов, а саме строку його дії та термінів виконання зобов‘язань.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно вказаного вище договору відповідач зобов‘язувався передати у власність позивачу автомобіль КАМАЗ 55102, а позивач, в свою чергу, прийняти та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Згідно п.3.1. Договору вартість автомобіля складає 300 000 грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ. Вартість автомобіля становить загальну суму договору.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що даний договір укладено із відстрочкою платежу. Покупець перераховує продавцю оплату за автомобіль в сумі 100 000 грн. 00 коп. до 25 числа кожного місяця наступним чином: 100 000 грн. 00 коп. – до 25 серпня; 100 000 грн. 00 коп. – до 25 вересня; 100 000 грн. 00 коп. – до 25 жовтня.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зі змісту ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з наступного дня після настання події, з якою пов‘язано його початок.

Відповідно до вимог ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов‘язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно ч.7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов‘язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що поняття «строк договору» і «строк дії договору» є тотожними.

Так, пунктом 9.5. спірного договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання прийнятих на себе зобов‘язань сторонами.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов‘язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що договір підписаний представниками сторін належним чином та скріплений їх печатками, отже він набрав чинності, проте свої зобов‘язання за даним договором позивач не виконав належним чином, тому строк дії спірного договору триває.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача з приводу того, що зміст оспорюваного договору суперечить вимогам ЦК України та ГК України щодо досягнення згоди між його сторонами з усіх істотних умов, а саме строку його дії та термінів виконання зобов‘язань, з таких підстав:

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов‘язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 ЦК України.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім тогою в матеріалах справи міститься копія рішення господарського суду Сумської області від 29.10.2007 р. у справі №2/500-07 за позовом Приватного підприємства «Водолій-Автотранс» до відповідача: Приватного підприємства Племінний завод «Олександрівка» про зобов‘язання вчинити дії, яке набрало чинності 09.11.2007 р. та не було оскаржено жодною з сторін.

З даного рішення вбачається, що позовні вимоги ПП «Водолій-Автотранс» були задоволені в повному обсязі, а саме: Приватне підприємство «Племінний завод «Олександрівка» було зобов‘язано вчинити дії по виконанню умов спірного у даній справі договору купівлі-продажу №20 від 12.07.2007 р. в натурі.

Частиною 2 ст. 35 ГПК України встановлено, що факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, судом встановлено, що під час розгляду справи №2/500-07 ПП Племінний завод «Олександрівка» не ставило вимог про недійсність спірного договору та не зверталось до суду з відповідною зустрічною позовною заявою.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п‘ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень, а відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які за законодавством мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що спірним договором визначені його предмет, ціна і строк дії; в ньому містяться підписи представників сторін та відбитки їх печаток, тому підстави вважати його недійсним відсутні, а отже позивач не надав суду належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Племінний завод «Олександрівка» до відповідача: Приватного підприємства «Водолій-Автотранс» про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Суддя                                                                                В.М. Моїсеєнко