ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.10.08                                                                                           Справа № 19/61

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів: Новосад Д.Ф.

Михалюк О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ компанії «Інвестжитлобуд», м. Рівне за вих. № 08/16 від 20.08.2008 року

на рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2008 року

у справі № 19/61

за позовом: Військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства «Львівський лісокомбінат»Костопільський військовий лісгосп, м. Костопіль Рівненської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю компанії «Інвестжитлобуд», м. Рівне

про стягнення в сумі 32 080 грн. 52 коп.,

За участю представників сторін:

від Військової прокуратури Рівненського гарнізону: не з’явився;

від Військової прокуратури Західного регіону України: Палига О.І. –прокурор відділу (посвідчення № 88 від 10.10.2003 року);

від позивача: Максимонько Л.В. (довіреність № 21 від 31.01.2008 року);

від відповідача: не з’явився,

.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Тимошенко О.М.) від 15.08.2008 року у справі № 19/61 позовні вимоги задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю компанії «Інвестжитлобуд»на користь Державного підприємства «Львівський лісокомбінат» Костопільський військовий лісгосп заборгованість в сумі 32 080 грн. 52 коп.

Відповідач –ТзОВ компанія «Інвестжитлобуд»з постановленим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає дане рішення таким, що суперечить фактичним обставинам справи і не ґрунтується на належних доказах. При цьому покликається лише на те, що за даними бухгалтерського обліку ТзОВ компанії «Інвестжитлобуд»заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Позивач вимоги ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 08.09.2008 року не виконав, відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст. 96 ГПК України не подав. Проте, прокурор та представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2008 року у справі № 19/61 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 363674, тому колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності його представника за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2008 року у справі № 19/61 –залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Аналізом матеріалів справи та з пояснень прокурора та представника позивача в судовому засіданні колегією встановлено, що між ДП «Львівський лісокомбінат»Костопільський військовий лісгосп та ТзОВ компанією «Інвестжитлобуд»було досягнуто усної домовленості з купівлі-продажу пиломатеріалу на загальну суму 57 385,48 грн.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Крім того, статтею 639 цього Кодексу передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З наведеного вбачається, що Цивільний кодекс України дає можливість сторонам договору купівлі-продажу самостійно обирати форму такого договору, за винятком випадків, встановлених ст. 657 ЦК України. Однак, згаданий вище предмет укладеного договору не підлягає цим виняткам.

На виконання взятих на себе зобов’язань ДП «Львівський лісокомбінат»Костопільський військовий лісгосп у відповідності до усного договору купівлі-продажу на протязі 2007 року передав відповідачу пиломатеріали на загальну суму 57 385,48 грн., що підтверджується наступними документами:

- товарно-транспортна накладна № 9 від 11.01.2007 р. на суму 9137,10 грн.;

- товарно-транспортна накладна № 11 від 12.01.2007 р. на суму 9566,84 грн.;

- ордер на відпуск лісопродукції № 24 від 07.02.2007 р. на суму 8370,76 грн.;

- ордер на відпуск лісопродукції № 32 від 20.02.2007 р. на суму 1974,00 грн.;

- ордер на відпуск лісопродукції № 76 від 04.04.2007 р. на суму 2657,86 грн.;

- ордер на відпуск лісопродукції № 113 від 22.05.2007 р. на суму 11003,93 грн.;

- ордер на відпуск лісопродукції № 121 від 30.05.2007 р. на суму 1279,99 грн.;

- ордер на відпуск лісопродукції № 314 від 14.12.2007 р. на суму 13395,00 грн.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини. Згідно ч. 2 ст. 205 цього Кодексу правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Тому в даному випадку підставою виникнення зобов’язань відповідача перед позивачем щодо оплати за переданий товар є перелічені вище товарно-транспортні накладні та ордери на відпуск лісопродукції.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні вимоги встановлені статтею 526 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов’язання щодо оплати за поставлений товар виконав лише частково в сумі 25 304,96 грн., що призвело до виникнення заборгованості перед ДП «Львівський лісокомбінат»Костопільський військовий лісгосп в сумі 32 080,52 грн.. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегією встановлено, що скаржником не спростовано наявність заборгованості та не подано жодних доказів проведення розрахунків з позивачем.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 6 ГПК України підприємства та організації, чиї права і законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав та інтересів звертаються до нього з письмовою претензією.

З метою досудового врегулювання спору, а також зважаючи на те, що між сторонами усним договором купівлі продажу не було встановлено строку проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем була направлена на адресу відповідача претензія № 84 від 26.03.2008 року з вимогою погасити існуючу заборгованість в сумі 32 080,52 грн., яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Аналізом матеріалів справи колегією встановлено, що відповідач в порушення зобов’язань згідно усного договору купівлі-продажу розрахунків за поставлений товар в сумі 32 080,52 грн. не здійснив.

За таких обставин, колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість та законність позовних вимог, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, вважає, що всі обставини, які мають значення для справи, були з’ясовані повністю і у відповідності із вимогами закону.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2008 року у справі № 19/61 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги ТзОВ компанії «Інвестжитлобуд», м. Рівне за вих. № 08/16 від 20.08.2008 року –відмовити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.2008 року у справі № 19/61 залишити без змін.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Рівненської області.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Новосад Д.Ф.

Суддя Михалюк О.В.