ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 35/93-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Короткевича О.Є. (доповідач)

суддів :

Катеринчук Л. Й., Хандуріна М.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Підприємства, заснованого на власності громадянина Ізраїлю "МІКС"

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року

у справі

№35/93-08

за позовом

Підприємства, заснованого на власності громадянина Ізраїлю "МІКС"

до

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров'я"

про

Стягнення 382 856, 85 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

Від боржника

Афанасьев М. О. дов. від 12.10.2008 року

ВСТАНОВИВ:

Підприємство засноване на власності громадянина Ізраїлю „Мікс”, м. Донецьк в особі уповноваженого ліквідатора підприємства звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідача –ТОВ „Фармацевтична компанія „Здоров’я”, м. Харків заборгованість за поставлений товар в сумі 288 641,20 грн., 3% річних від суми заборгованості за період з 06.05.2006 року по 28.02.2008 року в сумі 15 752,69 грн., інфляційні витрати в сумі 99 581,21 грн. та судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.04.2008 року (суддя Швед Е.Ю.) по справі № 35/93-08 в задоволенні позову відмовлено, з посиланням на ті обставини, що зобов’язання відповідача перед позивачем щодо сплати суми боргу припинилося на підставі ст. ст. 598, 601 Цивільного кодексу України та ін.

Підприємство засноване на власності громадянина Ізраїлю „Мікс”, м. Донецьк в особі уповноваженого ліквідатора підприємства з рішенням господарського суду не погодилось, тому подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2008 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року апеляційну скаргу Підприємства заснованого на власності громадянина Ізраїлю „Мікс”, м. Донецьк в особі уповноваженого ліквідатора підприємства залишено без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 21.04.2008 року по справі № 35/93-08 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції Підприємство засноване на власності громадянина Ізраїлю „Мікс”, м. Донецьк в особі уповноваженого ліквідатора підприємства звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.09.2008 року прийнято касаційну скаргу Підприємства заснованого на власності громадянина Ізраїлю „Мікс”, м. Донецьк в особі уповноваженого ліквідатора підприємства на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року до провадження та призначено скаргу до розгляду.

ТОВ „Фармацевтична компанія „Здоров’я”, м. Харків подало до суду відзив на касаційну скаргу скаржника в якій зазначає, що останній не погоджується з доводами скаржника та просить відмовити Підприємству заснованому на власності громадянина Ізраїлю „Мікс”, м. Донецьк в особі уповноваженого ліквідатора підприємства в задоволенні касаційної скарги.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій позивач 28.04.2006 року за видатковими накладними № 19137, № 19150, № 19151, № 19155, № 19158, № 19159, № 19160 поставив відповідачу товар (лікарські засоби, медикаменти та ін.) на загальну суму 288 641,20 грн., зі строком платежу –05.05.2006 року, отримав товар уповноважений представник відповідача на підставі довіреності ЯЛР № 996397 від 27.04.2006 року.

При цьому відповідний договір між сторонами по справі письмово не укладався. Тобто в даному випадку, з урахуванням вимог ст. 11, 202 ЦК України, ст. 181 ГК України є підстави вважати, що між сторонами укладався усний договір, на виконання якого, відповідач прийняв від позивача товар на загальну суму 288 641, 20 грн., і повинен був оплатити його вартість до 05.05.2006 року.

Окрім того, з матеріалів справи також вбачається, що на момент здійснення поставки відповідач мав до позивача зустрічні однорідні вимоги.

05.01.2005 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу № 8749, відповідно до умов якого (п. 1.1.) “Продавець” (позивач) зобов’язався передати у власність “Покупця” (відповідача), а “Покупець” (відповідач) прийняти та оплатити готові лікарняні засоби в номенклатурі, кількості та по цінах, вказаних в видаткових накладних.

На виконання вимог зазначеного договору позивач за накладними № 503662 від 21.12.2005 року, № 503663 від 21.12.2005 року, № 503724 від 28.12.2005 року, № 503725 від 28.12.2005 року, № 503734 від 28.12.2005 року поставив відповідачу товар (медичні товари) на суму 560143 грн.

Відповідно до п. 6.1., п.6.2. договору Продавець (відповідач в даній справі) відпускає Покупцю (позивачу в даній справі) медтовари по оптових цінах, діючих на момент відпуску медичного товару на умовах відстрочки платежу 60 днів. Ціни, по яких реалізуються медтовари конкретної партії вказуються в видатковій накладній на дану партію товару.

Товар був отриманий уповноваженим представником позивача за довіреностями ЯЛР № 763686 від 22.12.2005 року, ЯЛР 763744 від 29.12.2005 року.

Позивач по даній справі, порушив умов договору (п. п. 5.1., 5.2. ) свої зобов`язання виконав частково, а саме здійснив оплату товару в розмірі 350 000 грн. за платіжним дорученням № 2019 від 03.05.2006 року. Заборгованість у розмірі 210143,70 грн. відповідач не погасив, про що суд апеляційної інстанції правильно зазначив в своїй постанові і які підтверджуються також рішенням Господарського суду Донецької області від 08.06.2006 року у справі № 16/147, яким були позовні вимоги відповідача до позивача задоволені у повному обсязі, та стягнуто з останнього 210143,70 грн. основного боргу, 5601,43 грн. витрати по сплаті держмита та 118 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, вказане рішення набрало законної сили.

03.01.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 6478 відповідно до умов якого (п.1.1) “Продавець” (відповідач) зобов’язується передати у власність “Покупця” (позивача), а “Покупець” прийняти та оплатити готові лікарняні засоби в номенклатурі, кількості та по цінах, вказаних в видаткових накладних.

Відповідно до п. 6.1., п. 6.2., п. 6.3. договору Продавець відпускає Покупцю медтовари по оптових цінах, діючих на момент відпуску медичного товару на умовах відстрочки платежу 70 календарних днів. Оплата медтоварів здійснюється “Покупцем” в національній валюті, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок “Продавця”. Ціни, по яких реалізуються медтовари конкретної партії вказуються в видатковій накладній на дану партію товару.

На виконання вимог договору відповідач поставив товар на загальну суму 1543146,53 грн., що підтверджується фактом отримання позивачем товару згідно накладних та довіреностей на його отримання.

Свої зобов`язання позивач в порушення умов договору (під. 6.1., 6.2., 6.3. ) належним чином не виконав, за отриманий товар (медтовари) не розрахувався, як встановлено в рішенні господарського суду Донецької області від 08.06.2006 року по справі № 16/148, яким з позивача на користь відповідача стягнуто 1400792,46 грн. основного боргу, 14 007,92 грн. витрати по сплаті держмита та 118 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та рішенні господарського суду Донецької області від 27.06.2006 року по справі № 45/134, яким з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість у сумі 1543146,53 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 15431,47 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 142,17 грн. Вказані судові рішення у встановленому законом порядку набрали законної сили.

Окрім того, на виконання умов договору № 6478 від 03.01.2006 року відповідачем позивачу було поставлено товар за накладними № 600853 від 22.03.2006 року, № 600926 від 29.03.2006 року, № 601039 від 05.05.2006 року, № 601139 від 13.04.2006 року, № 601140 від 13.04.2006 року на загальну суму 7550,51 грн. За поставленого товару в порушення вимог п. п. 6.1., 6.2., 6.3 договору позивач не розрахувався. Зазначені обставини представником позивача не спростовувані.

Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач мав зобов’язання перед позивачем щодо сплати заборгованості у розмірі 288 641,20 грн., строк виконання якого настав, а позивач мав зобов’язання перед відповідачем щодо сплати заборгованості у розмірі 3 161 634,00 грн., строк виконання якого також настав. Вказані вимоги за своєю правовою природою є однорідними.

Як вбачається з листа Прокуратури Донецької області від 27.10.2006 року в ході здійснення виконавчих дій Державною виконавчою службою Калінінського району м. Донецьк, на виконання рішень Господарського суду Донецької області по справам № 16/147, №16/148, № 45/134 на користь позивача перераховано 749 653,42 грн.

29.05.2006 року між сторонами по справі підписано акт взаємозаліку однорідних грошових вимог, відповідно до якого заборгованість позивача перед відповідачем за товар, отриманий за видатковою накладною № 600927 від 29.03.2006р. на суму 297985,13 грн. вважається погашеною в частині 288 641,20 грн. за рахунок заборгованості відповідача перед позивачем за товар отриманий згідно з видатковими накладними № 19137, № 19150, № 19151, № 19155, № 19158, № 19159, № 19160.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 601 цього ж Кодексу, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Залік зустрічних однорідних вимог являється підставою для припинення зобов’язання, за якою припиняються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав. Разом з тим, залік є одностороннім правочином, для якого достатньо заяви однієї сторони, а згода іншої сторони (за наявності усіх умов, передбачених частиною першою статті 601 Цивільного кодексу України) не потрібна.

Суд апеляційної інстанції правомірно зазначив в своїй постанові, що сторона не була позбавлена на оскарження правочину у певній частині.

Таким чином, перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи застосування цими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх зміни або скасування.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Підприємства заснованого на власності громадянина Ізраїлю „Мікс” в особі уповноваженого ліквідатора підприємства на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року у справі №35/93-08 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року та рішення господарського суду Харківської області від 21.04.08 року по справі № 35/93-08 залишити без змін.

Матеріали справи №35/93-08 повернути до господарського суду Харківської області.

Головуючий                                                                        О.Є. Короткевич

Судді                                                                                  Л. Й. Катеринчук

М.І. Хандурін