ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.08                                                             Справа№ 4/128

Господарський суд Львівської області у складі судді Гриців В.М. при секретарі Москалі Р.М. з участю представників: позивача Працьовита С.М., відповідача Тимощук А.Л. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом дочірньої компанії „Газ України” НАК „Нафтогаз України” до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Львівгаз” про стягнення боргу та штрафних санкцій за поставлений природний газ у сумі 4204909,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія „Газ України” НАК „Нафтогаз України” звернулася з позовом до відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Львівгаз”, просить суд стягнути з відповідача на його користь 4204909,03 грн. за неналежне виконання відповідачем договору на постачання природного газу № 06/06-76, укладеного сторонами 31 січня 2006 року. На виконання договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня-вересня 2006 року природний газ на загальну суму 25007681,87 грн., що підтверджується актами прийому-передачі. Відповідач частково у сумі 23043381,86 грн. оплатив вартість отриманого газу. Сума боргу становить 1964300,01 грн. За весь час прострочення заборгованої суми інфляційні втрати становлять 1721482,47 грн., три відсотки річних - 313711,84 грн. Також позивач вважає, що відповідач повинен сплатити 205414,71 грн. пені, нарахованої на підставі п.6.2. договору та відповідно до закону.

Відповідач надав відзив, у якому вказує, що не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. Постановою Кабінету Міністрів України №1729 від 27 грудня 2001р. було затверджено "Порядок забезпечення споживачів природним газом" , яким передбачено, що відкриті акціонерні товариства по газопостачанню та газифікації, в даному випадку ВАТ „Львівгаз", виконують диспетчерські функції з контролю та регулювання надходження і реалізації природного газу, а у випадку неповного проведення розрахунків за спожитий природний газ та надані послуги з його транспортування припиняють подачу газу споживачам в установленому порядку. При цьому відповідальність за наслідки дій з припинення подачі газу несуть його споживачі. Пункт 6 Порядку також передбачає, що суб'єкти господарської діяльності, що мають ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом, відкривають в установах уповноваженого банку розподільчі рахунки для зарахування коштів за відпущений природний газ і надані послуги з його транспортування та постачання. Алгоритм розподілу коштів затверджений постановою НКРЕ від 12.07.2000 року №759. З метою вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ КМ України і НБ України прийняли постанову від 13 листопада 1998 р. N1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ" відповідно до якої ВАТ "Львівгаз" не є власником коштів, що акумулюються на розподільчому рахунку, не має права самостійно перераховувати кошти за природний газ, спожитий підприємствами. У відповідності з Алгоритмом уповноважені банки, а не самі підприємства, перераховують кошти на поточні рахунки підприємств, які здійснюють транспортування чи продаж газу, серед яких: розрахунковий рахунок власника природного газу в частині оплати за переданий, згідно з договором на постачання, споживачу природний газ та поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Оплата коштів в іншому порядку, ніж передбачає Алгоритм, неминуче призведе до подвійної (надмірної) оплати вартості поставленого газу, однак в законодавстві не врегульовано механізму повернення позивачу відповідачем зайво (надміру) сплачених коштів. Розрахунок позивачем пені відповідач вважає недоречним, бо цей розрахунок позбавляє можливості визначити час з якого будуть протікати строки позовної давності. Відповідач просить розстрочити виконання рішення суду до 1 січня 2014 року з тих підстав, що товариство знаходиться в скрутному фінансовому становиищі і не може на даний момент повністю розрахуватися з постачальниками природного газу, зокрема з ДК „Газ України" НАК „Нафтогаз України", та іншими контрагентами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала і навела доводи, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та в доданих до неї документах.

Представник відповідача подані заперечення і клопотання про відстрочення рішення суду підтримав. Пояснив, що відповідач включений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”. Процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 1 січня 2009 року. Зведене виконавче провадження, у яких боржником є відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Львівгаз” зупинено на підставі п.15 ч.1 ст. 34 закону України „Про виконавче провадження”.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані докази суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 546, 547, 549, 611, 625 Цивільного Кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Виконання зобов’язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею), яку повинна сплачувати винна сторона за порушення нею виконання зобов’язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов’язання повинен бути вчинений у письмовій формі. За приписами ст.ст. 230,232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі невиконання чи неналежного виконання ним господарського зобов’язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Згідно з матеріалами справи дочірня компанія „Газ України” НАК „Нафтогаз України” і відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Львівгаз” 31 січня 2006 року уклали договір № 06/06-76 на постачання природного газу за умовами якого позивач зобов’язався передати у власність відповідачу природний газ для нормативних витрат, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити вартість газу шляхом поточного перерахування на рахунок позивача протягом місяця поставки газу. Сторони договору визначили, що остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки. Згідно з пунктами 6.1., 6.2., 6.3. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов’язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. В разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у встановлені строки покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

На виконання договору позивач впродовж січня-вересня 2006 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 25007681,87 грн., що підтверджується актами передачі-приймання природного газу від 31 січня , 28 лютого, 31 березня, 30 квітня, 31 травня, 30 червня, 31 липня, 31 серпня, 30 вересня 2006 року. Відповідач частково у сумі 23043381,86 грн. оплатив вартість отриманого газу. Сума боргу становить 1964300,01 грн. і така на дату розгляду справи не сплачена. В силу ст. 625 Цивільного кодексу за весь час прострочення інфляційні нарахування становлять 1721482,47 грн., три відсотки річних від простроченої суми - 313711,84 грн.

Факт поставки газу, суми основного боргу, розміру та правильності нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних відповідач не заперечує й не спростовує.

Пеня в сумі 205414,71 грн. нарахована позивачем за період з 20 грудня 2007 року до 20 червня 2008 року на підставі пунктів 6.2. і 6.3. договору на постачання природного газу № 06/06-76 від 31 січня 2006 року, що відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

В силу п.6 ст.232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Пунктами 6.2., 6.3. договору на постачання природного газу № 06/06-76, укладеного сторонами 31 січня 2006 року, встановлено, що в разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у встановлені строки покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

Таким чином, закон надав сторонам договору право визначати інший, ніж визначений законом строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання. Тому в договорі на постачання природного газу № 06/06-76 від 31 січня 2006 року сторони встановили строк нарахування неустойки протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

Окрім того, пеня за прострочений платіж нарахована за шість місяців, що передують зверненню з позовом та в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, вказані приписи закону та фактичні обставини справи спростовують твердження відповідача про незаконність нарахування пені у визначений позивачем строк та про „недоречність” нарахування пені з огляду на перебіг строків позовної давності.

Статтями 33,34 ГПК України встановлено обов’язок сторони належними і допустимими доказами доводити суду обставини, які є підставою вимог чи заперечень. Відповідач вимог суду не виконав, доказів оплати заборгованої суми не надав.

З урахуванням викладеного суд стягує з відповідача 1964300,01 грн. боргу, 1721482,47 грн. інфляційних втрат, 313711,84 грн. –трьох відсотків річних, 205414,71 грн. пені. Судові витрати суд також покладає на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання відстрочити виконання рішення суду до 1 січня 2014 року, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів неможливості чи складності виконання судового рішення. Відповідно до вимог п.15 ч.1 ст. 34 закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає обов’язковому зупиненню, зокрема, у випадку внесення підприємств паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”. Відповідач включений до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”. В силу ст.3 названого закону (в чинній редакції) процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 1 січня 2009 року. Окрім того, суд вважає, що немає підстав стверджувати, що у відповідача сім років (до 2014 року) триватимуть фінансові труднощі. Відстрочення виконання рішення суду на сім років суперечить визначеним ст.5 Господарського Кодексу України конституційним основам правопорядку у сфері господарювання, якими, зокрема, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; визнання усіх суб’єктів права власності рівними перед законом. Отже, відстрочення виконання рішення суду на такий тривалий термін штучно погіршило б становище позивача.

Керуючись ст.ст.4, 4-1, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, 4-7, 32, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд–

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Львівгаз” (м.Львів, вул.Золота,42; ідентифікаційний код 03349039) на користь дочірньої компанії „Газ України” НАК „Нафтогаз України” (м.Київ, вул.Шолуденка,1; ідентифікаційний код 31301,01 грн. боргу, 1721482,47 грн. інфляційних втрат, 313711,84 грн. –трьох відсотків річних, 205414,71 грн. пені та судові витрати: 25500,00 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                       Гриців В.М.