ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.07.2008  року
Справа № 13/52пн

Луганський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                        Бойченка
К.І.

суддів          Баннової Т.М.

Єжової
С.С.

секретар

судового
засідання:
Наумов Б.Є.

за участю
представників:

від заявника:
-Губська А.В., прокурор, заступник начальника

відділу представництва інтересів
громадян

і держави в судах прокуратури
Луганської області,

посвідчення №484 від 02.08.06;

від  позивача:
-Скорик О.О., головний спеціаліст - юрисконсульт,

дов. №1/с-572
від 20.03.08;

від
відповідача:
-повноважний представник не прибув;

розглянувши у
відкритому

судовому
засіданні

апеляційне
подання           Стаханово-Алчевської
міжрайонної природоохоронної

прокуратури в
інтересах держави в особі Алчевської міської ради,      м. Алчевськ Луганської області

на рішення

господарського
суду           Луганської області

від
02.06.08

по справі                               №13/52пн (суддя
-Яресько Б.В.)

за позовом
Стаханово-Алчевської міжрайонної природоохоронної

прокуратури в
інтересах держави в особі Алчевської міської ради,     м. Алчевськ Луганської області

до
відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_1

м. Алчевськ Луганської області

про
зобов'язання оформити правовстановлюючі документи

на користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2008 року Стаханово -Алчевський міжрайонний
природоохоронний прокурор (далі за текстом -заявник, прокурор) в інтересах
держави в особі Алчевської міської ради,
м. Алчевськ Луганської області (далі за текстом - позивач), звернувся до
господарського суду Луганської області з позовною заявою від 25.03.08 №449 вих.
про зобов'язання Приватного підприємця ОСОБА_1 м. Алчевськ Луганської області
(далі за текстом -приватний підприємець ОСОБА_2., відповідач), оформити
правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою поАДРЕСА_1 площею
0,0200 га під розміщення будівлі кулінарного цеху.

Прокурор обґрунтовує свої вимоги тим,
що відповідач в порушення вимог ст. 125 Земельного кодексу України використовує
вказану земельну ділянку без наявності документу, що посвідчує право на неї; до
теперішнього часу відповідач не вжив дієвих заходів щодо оформлення документу,
який дає законне право на використання земельної ділянки під будівлею
кулінарного цеху.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 02.06.08 у справі №13/52пн у задоволенні позову
відмовлено.

Дане рішення суду першої інстанції
мотивоване наступним:

-ст. ст. 43, 33,
34, Господарського  процесуального
кодексу України; ст. 126 Земельного кодексу України; ст. 19 Конституції
України;

-заявник не
визначив, які саме правовстановлюючі документи на його думку зобов'язаний
оформити відповідач: чи на право власності на земельну ділянку, чи на право
оренди земельної ділянки, оскільки відповідач може набути  як право власності так і право користування
земельною ділянкою;

-заявником не
надано суду доказів наявності у відповідача - фізичної особи - підприємця
повноважень щодо оформлення державного акту на право власності на землю, або
договору оренди землі;

-заявником невірно обраний спосіб
захисту порушеного права.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Луганської області від 02.06.08 у даній справі, прокурор
подав до Луганського апеляційного господарського суду апеляційне подання №884  від 17.06.08, у якому просить згадане рішення
скасувати та прийняти нове рішення про зобов'язання відповідача оформити
правовстановлюючі документи -договір оренди на земельну ділянку площею 0,0200
га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

В апеляційному поданні зазначається
про те, що, на думку апелянта:

-оскаржуване рішення суду першої
інстанції у даній справі є незаконним з підстав неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права, яке регулює спірні правовідносини, а
також з підстав невідповідності висновків, викладених в рішенні господарського
суду Луганської області, обставинам справи;

-при винесенні оскаржуваного рішення
суд першої інстанції невірно дійшов висновку про те, що прокурор у позові
неправильно обрав спосіб захисту порушеного права через відсутність у
відповідача повноважень щодо оформлення правовстановлюючих документів на землю,
оскільки основні законодавчі акти, які регулюють земельні правовідносини,
зокрема, Земельний кодекс України та
Закон України „Про оренду землі” надають землекористувачу широке коло
повноважень, направлених на оформлення правовстановлюючих документів на землю;

-саме ст. ст. 118, 123 Земельного
кодексу України, а також ст. 16 Закону України „Про оренду землі” визначають
порядок укладання договору оренди землі. В даних нормах визначено, що особа,
яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або
комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву
(клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду
проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. Відповідно до
цих же норм законодавства надання земельних ділянок провадиться за проектами
відведення, які розробляються тільки на замовлення зацікавленої особи, тобто
землекористувача;

-без активних та передбачених
земельним законодавством дій особи, зацікавленої в оформленні
правовстановлюючого документу на землю, не відбудеться ні самого процесу відведення
земельної ділянки, ні оформлення правовстановлюючого документу на неї;

-в матеріалах даної справи є
інформація про те, що відповідач не звертався до органів місцевого
самоврядування щодо надання йому в користування земельної ділянки по                АДРЕСА_1, тобто відповідач
ухиляється від вчинення дій, направлених на оформлення у встановленому законом
порядку правовстановлюючого документу на землю, чим продовжує порушувати вимог
ст. 125 Земельного кодексу України;

-висновки суду першої інстанції в
оскаржуваному рішенні щодо того, що заявник не визначив, які саме
правовстановлюючі документи зобов'язаний оформити відповідач не відповідають
обставинам справи, оскільки в тексті позовної заяви зазначено про необхідність
оформлення договору оренди земельної ділянки відповідачем;

-при винесенні оскаржуваного рішення
судом першої інстанції були порушені норми
ст. 129 Конституції України, ст.ст. 42, 43
Господарського процесуального кодексу України, що передбачають змагальність
сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом
їх переконливості;

-в порушення ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України  суд
першої інстанції не повно й не об'єктивно розглянув та вивчив обставини справи.

Позивач та відповідач відзивів на
апеляційне подання прокурора до Луганського апеляційного господарського суду не
надали; відповідач або його повноважний представник у судове засідання не
прибули, хоча усі учасники судового процесу у справі №13/52пн про час, дату та
місце її розгляду були повідомлені Луганським апеляційним господарським судом
належним чином, про що свідчать матеріали даної справи.

Згідно зі ст. 28 Закону України “Про
судоустрій України” розпорядженням голови Луганського апеляційного
господарського суду від 23.06.08 для розгляду апеляційного подання Стаханово
-Алчевського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в
особі Алчевської міської ради, м. Алчевськ Луганської області, №884 від 17.06.08
на рішення господарського суду Луганської області від 02.06.08 у справі
№13/52пн була призначена судова колегія у складі: головуючий суддя -Бойченко
К.І., суддя -Баннова Т.М., суддя -Єжова С.С.

Згідно з ч. 2 ст. 99  Господарського процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку,
користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали даної справи,
заслухавши пояснення та доводи прокурора та представника позивача у судовому
засіданні, обговоривши доводи апеляційного подання, оцінивши надані сторонами
докази у сукупності, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційне подання прокурора до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
України “Про оренду землі” відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами
України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Статтею 5
Закону України „Про оренду землі” передбачено, що орендарями земельних ділянок
є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди  належить
право  володіння і користування
земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації „Правосуддя”
від 17.09.07 у справі №4/58-2007 за фізичною особою - ОСОБА_1 визнано право
власності на нерухоме майно -споруду кулінарного цеху (літера -   А-1, тамбур -літера „а”) по АДРЕСА_1

З матеріалів
даної справи слідує, що актами перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 28.11.07 б/н, від 14.01.08 б/н, від 15.02.08 б/н (а.с. 6, 8,
16) Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Луганській
області встановлено факт використання фізичною особою ОСОБА_1 земельної ділянки
на землях промисловості в м. АДРЕСА_1 площею 0,0200 га, на якій розташована
будівля кулінарного цеху, за відсутністю правовстановлюючих документів.

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України визначена
підвідомчість спорів господарським судам України, відповідно до норм
якої господарським судам, зокрема відповідно до частини 1 статті 12
Господарського процесуального кодексу України, підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів,
у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про
приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію
(товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи
відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;
спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення
яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено
до відання інших органів.

Згідно зі статтею 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Таким чином, з
урахуванням викладених вище норм, судова колегія апеляційної інстанції дійшла
висновку щодо того, що спір між позивачем та відповідачем підлягає розгляду
саме господарським судом.

Згідно з
приписами ст. 41 Господарського процесуального кодексу України
господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження,
передбаченому цим Кодексом.

Одним з
елементів позову є предмет позову.

Предмет позову
-матеріально правова вимога, заявлена позивачем у суд до відповідача відносно
усунення допущеного відповідачем порушення прав позивача.

Статтею 15
Цивільного кодексу  України передбачено,
що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до
частини 1 статті 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2
статті 16 Цивільного кодексу  України
передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує
право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення;
відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій
чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Прокурором
заявлено позов про зобов'язання відповідача оформити правовстановлюючі
документи на користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 під будівлею
кулінарного цеху.

У позові
прокурор зазначає, що відповідач не вжив дієвих заходів щодо оформлення
документу (договору оренди), який дає законне право на використання земельної
ділянки під будівлею кулінарного цеху.

Такий спосіб захисту цивільних прав
та інтересів, як спонукання оформлення правовстановлюючих документів, зокрема,
договору, не передбачений діючим законодавством, і тому, його застосування є
неможливим.

Захист подібних цивільних прав та
інтересів можливий способом спонукання укладення договору, тобто загальним
порядком укладення господарських договорів.

За таких обставин, позовні вимоги про
спонукання відповідача оформити правовстановлюючі документи на користування
згаданою земельною ділянкою не підлягають задоволенню, в зв'язку з тим, що
прокурором неправильно обрано спосіб захисту цивільних прав та інтересів
позивача.

Разом з цим, неможливо спонукати
відповідача укласти договір оренди земельної ділянки, з наступних підстав.

Відповідно до
ч. 1 ст. 2 Закону України “Про оренду землі” відносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим
Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими
відповідно до них,           а також
договором оренди землі.

Господарський
кодекс України визначає основні засади господарювання в Україні  і регулює господарські відносини, що
виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 2
Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є
суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, наділені господарською компетенцією.

Відповідач є
суб'єктом господарювання.

Позивач є
органом місцевого самоврядування, який наділений господарською компетенцією.

Договір оренди
земельної ділянки є господарським договором.

Разом з цим, ні
Земельний кодекс України, ні Закон України “Про оренду землі” не визначають
саму процедуру укладення договору оренди землі, таку процедуру (загальний
порядок) встановлено ст. 181 Господарського кодексу України.

Таким чином, при укладенні договору
оренди земельної ділянки, крім вищевказаних законодавчих актів, слід керуватися
положеннями ст. 181 Господарського кодексу України, згідно якої:

-проект
договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох
примірниках (ч. 2 ст. 181 Господарського кодексу України);

-сторона, яка
одержала проект договору, у разі згоди з його умовами  оформляє договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один примірник договору  другій стороні або надсилає відповідь на
лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3 ст.
181 Господарського кодексу України);

-за  наявності
заперечень  щодо окремих умов
договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей,
про що робиться застереження у договорі,
та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники
протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч. 4 ст. 181
Господарського кодексу України);

-сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в
цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою  стороною та включити до договору всі прийняті
пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (ч. 5 ст. 181 Господарського
кодексу України);

-у разі
досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі
розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі
(протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами
тощо) (ч. 6 ст. 181 Господарського кодексу України);

-якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному  замовленні або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі закону,
або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку товарів
(робіт,  послуг), яка
одержала  протокол  розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний
строк до суду розбіжності, що  залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими (ч. 7 ст.
181 Господарського кодексу України);

-у разі якщо сторони не досягли згоди
з усіх істотних  умов господарського
договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо
одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (ч. 8 ст. 181
Господарського кодексу України).

Матеріали даної справи свідчать, що
прокурор та позивач не подали суду першої інстанції проекту договору про оренду
спірної земельної ділянки із зазначенням в ньому істотних умов відповідно до
вимог статті 15 Закону України „Про оренду землі”.

Згідно ст. 15 Закону України “Про
оренду землі” істотними умовами договору оренди землі є:

-об'єкт оренди
(місце розташування та розмір земельної ділянки);

-строк дії договору оренди;

-орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату;

-умови використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в оренду;

-умови збереження стану об'єкта
оренди;

-умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю;

-умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві;

-існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;

-визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

-відповідальність сторін.

Відсутність у
договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а
також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 Закону України “Про оренду
землі” є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також
для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 вказаного
Закону).

За згодою
сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема, якісний
стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування
об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони
і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо (ч. 3 ст.
15 Закону України “Про оренду землі”).

Відсутність у сторін за позовом та у
суду проекту договору оренди земельної ділянки унеможливлює спонукання
відповідача укласти договір, оскільки суду та сторонам невідомі усі
вищенаведені істотні умови договору оренди землі (орендна плата із зазначенням
її індексації, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за
її несплату; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;
існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення
сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи
його частини; відповідальність сторін; та інші), а відсутність у договорі
оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України
“Про оренду землі” є підставою для відмови в державній реєстрації договору
оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Господарський суд не має повноважень
самостійно (на свій розсуд) встановлювати усі істотні умови договору та
зобов'язувати сторони укласти договір саме на цих умовах.

В апеляційному поданні прокурором
зазначено, що підставою звернення прокурора до суду є факт наявності
правопорушення, яке виражається в незаконному використанні відповідачем
земельної ділянки, однак, зобов'язання оформити договір оренди на земельну
ділянку не тягне обов'язковість відповідача до виконання вказаних дій.

Такий спосіб
захисту цивільних прав та інтересів, як спонукання оформлення договору оренди
земельної ділянки, не передбачений діючим законодавством, а тому, його
застосування є неможливим.

Крім того, в матеріалах даної справи
відсутні відомості, що вищевказаний об'єкт нерухомості, на який згаданим
рішенням третейського суду визнано право власності за фізичною особою ОСОБА_1,
використовується нею з метою здійснення саме підприємницької діяльності.

З урахуванням вищевикладеного, суд
першої інстанції на законних підставах відмовив прокурору у задоволенні позову,
тому судовою колегією рішення господарського суду Луганської області від
02.06.08 у справі №13/52пн залишається без змін, а апеляційне подання прокурора
-без задоволення.

У судовому засіданні за згодою
прокурора та представника позивача оголошені вступна та резолютивна частини
постанови.

Керуючись ст.
ст. 43, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційне подання Стаханово-Алчевського
міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Алчевської
міської ради, м. Алчевськ Луганської області, від 17.06.08 №884 на рішення
господарського суду Луганської області від 02.06.08 у справі №13/52пн залишити
без задоволення.

2.Рішення господарського суду
Луганської області від 02.06.08 у справі №13/52пн залишити без змін.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105
Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий
суддя
К.І. Бойченко

Суддя
Т.М. Баннова

Суддя                                                                                С.С.
Єжова