ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 р.

№ 34-30-25-28/174-06-4477

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Карбовський О.О. –дов. № 579/36 від 06.08.2008р.; Степанов Ю.М. –дов. № 578/36 від 06.08.2008р.

відповідача

не з’явився (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби на водних об’єктах України в особі Морського координаційного аварійно-рятувального центру у м. Одесі

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 17.06.2008р.

у справі

№ 34-30-25-28/174-06-4477

господарського суду

Одеської області

за позовом

Державної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби на водних об’єктах України в особі Морського координаційного аварійно-рятувального центру у м. Одесі

до

Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради

про

визнання недійсними угод про дострокове розірвання договору оренди, акту приймання-передачі

ВСТАНОВИВ:

Державна спеціалізована аварійно-рятувальна служба на водних об’єктах України в особі Морського координаційного аварійно-рятувального центру у м. Одесі звернулася до господарського суду з позовом до Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради про визнання недійсним додаткового погодження від 29.10.2003р. про розірвання договору оренди № 27/6 від 28.02.2000р., акту приймання-передачі приміщення від 29.10.2003р. за договором оренди № 27/6 від 28.02.2000р. та додаткового погодження про розірвання договору оренди №27а/6 від 26.06.2002р. (з врахуванням доповнень до позовної заяви від 26.06.2006р. вих. № 152/1-17 та від 17.03.2008р. вих. № 51/1-17), як укладених з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, всупереч статутним цілям діяльності та завданням установи, а також укладеним внаслідок обману на підставі статей 49, 50, 57 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.).

Дана справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Так, при новому розгляді, рішенням господарського суду Одеської області від 22.04.2008р. (суддя Фаєр Ю.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено; судове рішення вмотивовано недоведеністю позивачем фактів обману при підписанні угоди і наявності безпосереднього зв’язку однієї сторони з волевиявленням другої сторони щодо укладання угоди; твердження позивача щодо завдання державі прямих збитків у зв’язку з витрачанням бюджетних коштів на капітальний ремонт, з врахуванням індексу інфляції та зросту вартості будівельних матеріалів і робіт внаслідок розірвання договору оренди, є безпідставними в контексті правомірності вимоги про визнання додаткових погоджень недійсними за статтею 49 Цивільного кодексу УРСР; додаткові погодження про припинення договору оренди не містять ознак прямої суперечності цих угод цілям діяльності позивача у розумінні статті 50 Цивільного кодексу України

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.06.2008р. (судді: Ліпчанська Н.В. - головуючий, Андрєєва Е.І., Разюк Г.П.) рішення господарського суду залишено без змін з огляду на його законність та обґрунтованість, відповідності встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства..

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

При цьому скаржник покликається на порушення судами норм матеріального та процесуального права; статті 48, 49 Цивільного кодексу УРСР, оскільки позивачем надано докази, того, що дострокове розірвання договорів оренди суперечить інтересам держави і суспільства, так як залишений без приміщення Рятувальний центр не може виконувати вимоги статті 16, 27 Конституції України, якими передбачено обов’язок держави забезпечувати екологічну безпеку навколишнього середовища і захищати життя людини від аварій та катастроф.

Відповідач не надав відзив на касаційну скаргу та не скористався правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами згідно з Указом Президента України від 15.06.2001р. за №436/2001 "Про систему реагування на надзвичайні ситуації на водних об’єктах" Державний координаційний центр реагування на надзвичайні ситуації на водних об’єктах та підпорядковані йому регіональні центри перетворено у Державну пошукову рятувальну службу на водних об’єктах Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Указом Президента України від 21.11.2003р. № 1328/2003 "Про вдосконалення управління у сфері запобігання і реагування на надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру" утворено Державну спеціальну (воєнізовану) аварійно-рятувальну службу Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, в тому числі на базі ліквідованої Державної пошуково-рятувальної служби на водних об’єктах, що належала до управління цього Міністерства.

Наказом Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 27.01.2004р. №37 "Про передачу майна" зобов’язано начальника Державної пошукової рятувальної служби на водних об’єктах України здійснити передачу майна, закріпленого за службою, та визнано Державну спеціальну (воєнізовану) аварійно-рятувальну службу Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи правонаступником майна, прав та обов’язків юридичних осіб, зазначених у пунктах 1-4 Наказу.

Наказом Державної пошуково-рятувальної служби на водних об’єктах від 16.02.2004р. за № 12 "Про припинення юридичних осіб" припинено юридичну особу –Морський регіональний рятувально-координаційний центр у місті Одесі, а відповідно до Наказу Штабу Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби від 23.11.2005р. № 13 створено Морський регіональний рятувально-координаційний центр у місті Одесі з наданням йому прав юридичної особи та розміщенням в орендованих приміщеннях за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 25 .

В процесі розгляду даної справи відбулась чергова реорганізація підрозділів МНС України, в зв'язку з чим судом на підставі заяви позивача здійснено заміну Державної спеціальної (воєнізованої) аварійно-рятувальної служби (ДСВАРС) на її правонаступника – Державну спеціалізовану аварійно-рятувальну службу на водних об'єктах України (ДСАРСВО).

Наказом МНС України № 606 від 13.09.2006р., Наказом ДСАРСВО України МНС № 2 від 14.12.2006р. Морський регіональний рятувально-координаційний центр у м. Одесі був перейменований у Морський координаційний аварійно-рятувальний центр у м. Одесі, що, згідно Статуту, є правонаступником останнього.

Згідно Статуту Морського регіонального рятувально-координаційного центру у м. Одесі, зареєстрованого 08.12.2005р. №118, Центр створений з метою виконання вимог міжнародних конвенцій, угод та договорів, що ратифіковані Україною і реагування на надзвичайні ситуації техногенного, природного та соціально-політичного характеру на водних об'єктах України, забезпечення пошуку та рятування людей на водних об'єктах, ліквідації забруднення і засмічення цих об'єктів, координації і організації рятувальних робіт та ліквідації небезпечних забруднень на водних об'єктах у зоні відповідальності.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що нежилі приміщення першого, другого поверху, горища та антресолі, загальною площею 599,45кв.м., що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Рішельєвська, 25, належать до комунальної власності м. Одеса, управління якими відповідно до Положення "Про представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради" від 26.03.2003р. здійснює представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та Державною спеціалізованою аварійно-рятувальною службою на водних об’єктах України в особі Морського координаційного аварійно-рятувального центру у м. Одесі 28.02.2000р. укладено договір оренди нежитлового приміщення №27/6.

За умовами договору Представництво передало, а Рятувальна служба прийняла нежитлові приміщення другого поверху у строкове платне володіння і користування, загальною площею 170 кв.м., що розташовані за адресою м. Одеса, вул. Рішельєвська,25; строк дії договору встановлено до 28.02.2010р.

26.06.2002р. між сторонами, укладений договір №27а/6 оренди нежитлового приміщення, згідно якого відповідач передає, а позивач приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (горище, загальною площею 264,3 к.в.м.) яке розташоване за адресою м. Одеса вул. Рішельєвська, 25, з метою розміщення організації.

Дане приміщення Рятувальній службі було передане згідно акту прийому-передачі від 26.06.2002р. із зазначенням в акті про необхідність капітального ремонту. Протягом 2000-2002 років в орендованих приміщеннях які знаходяться в м. Одесі по вул. Рішельєвській, 25, проведено поточний ремонт за державні кошти на загальну суму 247858 грн.

29.10.2003р. між Представництвом та Державною спеціалізованою аварійно-рятувальною службою на водних об’єктах України в особі Морського координаційного аварійно-рятувального центру у м. Одесі, укладено додаткове погодження про розірвання договору оренди від 28.02.2000р. №27/6. Дане погодження було підписано повноваженими особами обох сторін та скріплене печатками. На виконання додаткового погодження був складений акт приймання-передачі приміщення, розташованого в м. Одесі по вул. Рішельєвська, 25, при передачі якого, комісією встановлений задовільний технічний стан приміщення. Таким чином, зазначений договір припинив свою дію з 29.10.2003р. за погодженням обох сторін, відповідно до статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

28.01.2004р. між Представництвом та Морським регіональним рятувально-координаційним центром був укладений договір за №27/6 оренди нежитлового приміщення строком дії до 31.12.2004р., згідно якого Представництво передало, а Центр прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення першого, другого поверхів, антресолі та горища, загальною площею 599,45 кв.м. розташованого за адресою м. Одеса, вул. Рішельєвська, 25.

Метою укладення спірних додаткових погоджень від 29.10.2003р. було приведення відносин сторін у стан правової визначеності у зв'язку з наданням Морському регіональному рятувально-координаційному центру у м. Одесі повноважень юридичної особи, необхідністю переукладення договорів оренди з новим суб'єктом орендних правовідносин, який має цивільну правоздатність відповідно до ст.29 Цивільного кодексу УРСР, про що свідчать листи №№29-138 від 31.03.2003р., №32-985 від 08.08.2003р., №65-03/265 від 08.2003р.

Господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що вказані додаткові погодження є проявом волевиявлення сторін, дією сторін у розумінні статті 41 Цивільного кодексу УРСР, спрямованою на припинення договірних відносин, тобто є угодами.

Господарськими судами правомірно не прийнято до уваги твердження позивача, що спірні додаткові погодження є угодами, укладеними внаслідок обману , оскільки вони не відповідають нормам статті 57 Цивільного кодексу УРСР. Натомість позивач всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України не довів фактів обману угоди представника однієї сторони з другою стороною і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо укладення угоди.

Крім того, після припинення дії попередніх договорів МРРКЦ уклав самостійний договір оренди приміщень відповідно до своєї цивільної правоздатності, строк дії договору був визначений при його підписанні (до 31.12.2004р.), але позивач не звертався до Представництва з позицією пролонгації цього договору для розміщення МРРКЦ у м.Одесі у встановленому порядку, як і не вчинив будь-яких дій з ініціювання питання розміщення свого підрозділу в ому приміщенні, хоча мав достатній час і підстави для цього.

Серед цілей діяльності та завдань позивача, визначених його установчими документами не вказується забезпечення підпорядкованих йому регіональних рятувально-координаційних центрів приміщеннями для розміщення останніх, додаткові погодження про дострокове розірвання договорів оренди не можуть суперечити встановленим цілям діяльності Державної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби на водних об'єктах України МНС. Відтак додаткові погодження про припинення договору оренди не містять ознак прямої суперечності цих угод цілям діяльності позивача у розумінні статті 50 Цивільного кодексу УРСР.

Господарськими судами попередніх інстанцій також правомірно не прийнято до уваги посилання скаржника на неправомірність підписання Представництвом додаткових погоджень від 29.10.2003р., на підставі статті 48 Цивільного кодексу УРСР, оскільки згідно Положення №439 "Про Представництво по управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Одеської міської ради", Представництво було створене 29.11.2002р. та існувало до 26.03.2003р. При цьому, Представництво по управлінню комунальною власністю виконкому Одеської міської ради було правонаступником ліквідованого Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Рішенням Одеської міської ради №1040-ХХІУ від 26.03.2003р. затверджене Положення про Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської - виконавчого органу Одеської міської ради, правонаступника Представництва по управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Одеської міської ради.

Таким чином, при укладенні спірних додаткових погоджень, які є предметом спору, допущено помилку в назві особи орендодавця-представництва по управлінню комунального власністю виконкому Одеської міської ради (правонаступником якого є представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради) замість Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, що з врахуванням припущення помилки відповідає назві відповідача у даній справі, щодо якого розглядаються позовні вимоги.

Однак, дані додаткові погодження підписані повноважною особою Грець В.О. на підставі довіреності №62 від 09.01.2003р. та скріплені печаткою Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Письмова угода укладається шляхом складення документа, що визначає її зміст, і підписується безпосередньо особою, від імені якої вона укладена або іншою особою, яка діє в силу повноважень, зазначених, зокрема на законі, довіреності, установчих документах. Для укладання угод органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють в межах повноважень, наданих законом, іншим правовим актом або установчими документами.

Підписання особою (органом юридичної особи) угод без відповідних повноважень, а також з порушенням наданих їй повноважень може згідно зі статей 48 Цивільного Кодексу УРСР бути підставою для визнання укладеної угоди недійсною, як такої, що не відповідає вимогам закону.

Письмова угода може бути укладена від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час укладення угод діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Твердження позивача щодо завдання державі прямих збитків на 274585грн. бюджетних коштів витрачених на капітальний ремонт, з врахуванням індексу інфляції та ту вартості будівельних матеріалів і робіт внаслідок розірвання договорів оренди, господарськими судами не прийнято до уваги в контексті правомірності вимоги про визнання додаткових погоджень недійсними за статтею 49 Цивільного кодексу УРСР.

Господарські суди дійшли правильного висновку щодо безпідставності твердження скаржника про недійсність угод на підставі статтею 49, 50 Цивільного кодексу УРСР, оскільки спірні угоди не містять ознак прямої суперечності цілям діяльності позивача, та відсутність умислу у будь-якої сторони, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Тобто, господарські суди довели всі обставини справи та встановили всі істотні умови щодо визначення угод недійсними та проаналізували зобов’язальні правовідносини сторін та дійшли законних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи скаржника зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами попередніх інстанцій та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Отже, твердження заявника про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом та місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та суперечать матеріалам справи, в зв’язку з чим підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

Як наслідок, прийняті господарськими судами рішення та постанова відповідають положенням статті 105 Господарського процесуального кодексу України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає прийняту у справі постанову такою, що відповідає нормам матеріального права; підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби на водних об’єктах України в особі Морського координаційного аварійно-рятувального центру у м. Одесі залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.06.2008р. у справі № 34-30-25-28/174-06-4477 господарського суду Одеської області та рішення господарського суду Одеської області від 22.04.2008р. залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач