ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 р.

№ 12/83

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант"

на рішення господарського суду Закарпатської області від 14.05.2008р. та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р.

у справі №12/83

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант"

до            Державного підприємства "Мокрянське лісомисливське господарство"

про           стягнення 2073,0 грн. гарантійного внеску за торги на товарній біржі

та 5390,50 грн. збитків,

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлант" звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до Державного підприємства "Мокрянське лісомисливське господарство" і просило суд стягнути з останнього 5390,0 грн. збитків та 2073,50 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за біржовими угодами від 03.12.2007р. №270-ЗА/12-07 та №271-ЗА/12-07 купівлі-продажу лісоматеріалів щодо передачі купленого товару, позивачу завдано збитків на суму 5390,50 грн. Також, посилаючись на умови п.6.6 вказаних угод, позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 5% від суми угод.

Заперечуючи заявлений позов, відповідач посилається на порушення позивачем умов п.4.2.1 угод, яким встановлена необхідність узгодження графіку поставки товару.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.05.2008р. (суддя Тисянчин В.М.) позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача 2073,50 грн. в якості повернення гарантійного внеску та 200,0 грн. витрат за надані юридичні послуги.

Вказане рішення мотивовано безспірним обов'язком відповідача повернути суму гарантійного внеску за торги. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків, суд послався на відсутність доказів відмови відповідача від поставки товару, на чому ґрунтується позов, та на відсутність погодженого сторонами графіку поставки.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р. (головуючий, суддя Кордюк Г.Т., судді Давид Л.Л., Мурська Х.В.) рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на відсутність правових підстав для стягнення з відповідача гарантійного внеску за торги, оскільки така вимога позивачем не заявлялася, тим більше, що умови біржових угод не містять обов'язку продавця повернути гарантійний внесок, сплачений покупцем.

Висновку безпідставності стягнення з відповідача юридичних послуг у сумі 200,0 грн., суд апеляційної інстанції дійшов з огляду на те, що вказані юридичні послуги не є послугами адвоката, які в силу ст.44 ГПК України, входять до складу судових витрат.

Що ж до позовних вимог про стягнення штрафу та збитків, то суд апеляційної інстанції визнав їх такими, що не підлягають задоволенню з підстав відсутності письмової відмови відповідача від виконання зобов'язань з поставки лісоматеріалів, та неузгодження сторонами графіку такої поставки, як то прямо передбачено біржовими угодами.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють з’ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов’язку.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про відшкодування відповідачем збитків та сплату штрафу, а підставою позову –невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за біржовими угодами від 03.12.2007р. №270-ЗА/12-07 та №271-ЗА/12-07 купівлі-продажу лісоматеріалів щодо передачі купленого товару у строк, визначений угодами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав стягнення з відповідача гарантійного внеску за торги у сумі 2073,50 грн., оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

Також є правильним висновок суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні з відповідача юридичних послуг у сумі 200,0 грн., оскільки вони не є послугами адвоката, які в силу ст.44 ГПК України, входять до складу судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладені біржові угоди 03.12.2007р. №270-ЗА/12-07 та №271-ЗА/12-07 купівлі-продажу лісоматеріалів за умовами яких, відповідач (продавець) зобов'язався продати покупцю (позивачу), а останній –прийняти та оплати товар (лісоматеріали), вартість якого складає 18 850,0 грн. з ПДВ та 22 620,0 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.3.2 вказаних угод, поставка товару здійснюється у відповідності до графіка поставки (Додаток №2), який буде невід'ємною частиною угод. Графік поставки погоджується і підписується між продавцем та покупцем протягом п'яти банківських днів від дати реєстрації даних угод. У разі не підписання графіка поставки між продавцем та покупцем поставка товару здійснюється в період з 01.01.2008р. до 31.03.2008р. подекадно у визначений продавцем час пропорційно кількості стандартними для перевезення партіями з обов'язковим письмовим повідомленням покупця за сім календарних днів до дати забезпечення наявності товару на базисі поставки.

Згідно п.4.1. угод, кожна сторона зобов'язується виконувати свої обов'язки, покладені на неї даними угодами, належним чином та сприяти іншій стороні у виконанні її договірних зобов'язань.

Пунктом 4.2.1 угод встановлено, що відповідач (продавець) зобов'язаний протягом п'яти банківських днів від дати реєстрації даної угоди погодити і підписати з позивачем (покупцем) графік поставки товару, а відповідно до пункту 4.3.2 угод, позивач зобов'язаний протягом п'яти банківських днів від дати реєстрації даної угоди підписати з відповідачем графік поставки товару.

Вказані біржові угоди є підставою для виникнення у їх сторін прав та обов'язків, визначених цими угодами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на невиконання відповідачем умов біржових угод щодо поставки лісоматеріалів, що спричинило йому збитки та є підставою для стягнення штрафу, передбаченого пунктом 6.6. угод.

Відповідно до п.6.6. угод, за відмову продавцем (відповідачем) від поставки товару покупцю (позивачу) на умовах з даною угодою відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 5% від суми даних угод. Тобто, у разі відмови відповідача від зобов'язання для нього настають правові наслідки у вигляді сплати штрафу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди двох інстанцій виходили, зокрема, з відсутності письмової відмови відповідача від виконання зобов'язань з поставки лісоматеріалів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що підставою для стягнення штрафу, за умовами пункту 6.6. угод, є відмова відповідача від поставки товару.

Відповідно до ч.ч.3.4. 214 ЦК України, відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або договором.

Статтею 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами.

Проте матеріали справи не містять фактичних даних, підтверджених належними і допустимими доказами, як то письмові заяви (повідомлення) відповідача, які б означали, що відповідачем не будуть виконуватися зобов'язання щодо поставки лісоматеріалів, тобто він відмовляється від виконання біржових угод.

Разом з тим, висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків через неузгодження сторонами графіку поставки, суди дійшли без врахування інших умов договору, зокрема, пункту 3.2. біржових угод, які визначають дії сторін у випадку неузгодження ними графіку поставки, а саме встановлюють, що поставка товару здійснюється в період з 01.01.2008р. до 31.03.2008р. подекадно у визначений продавцем час пропорційно кількості стандартними для перевезення партіями з обов'язковим письмовим повідомленням покупця за сім календарних днів до дати забезпечення наявності товару на базисі поставки.

Проте судами не з'ясовано чи вчиняв відповідач будь-які дії на виконання ним своїх зобов'язань, зокрема, чи визначав час для поставки товару пропорційно кількості стандартними для перевезення партіями та чи повідомляв письмово про це позивача, що б свідчило про наявність у відповідача наміру поставити позивачу товар, а останній від такої поставки відмовлявся.

Так, відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1, 2 ст.612 ЦК України, ч.1 ст.220 ГК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Аналогічний припис міститься у статті 224 ГК України, згідно з якою учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 614 ЦК України передбачає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов’язань покладається при наявності вини (умислу або необережності).

У відповідності з вимогами п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки та відшкодування збитків.

Разом з тим, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб’єкт та об’єкт правопорушення, а також суб’єктивна та об’єктивна сторони.

Суб’єктом цивільного правопорушення є боржник, а об’єктом правопорушення –зобов’язальні правовідносини кредитора та боржника. Суб’єктивну сторону становить вина боржника, а об’єктивну –протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов’язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв’язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування позову в частині стягнення збитків, позивач надав листи №33 від 18.02.2008р. та №43 від 19.03.2008р. (а.с.88, 89), скеровані на адресу відповідача, в яких він наполягав на виконанні відповідачем умов договору з поставки лісоматеріалів, а також докази придбання позивачем лісоматеріалів у іншої особи –ДП "Вигодське лісомисливське господарство" внаслідок нездійснення поставки відповідачем (а.с.17-21).

Ці документи підлягали правовій оцінці судами з метою з'ясування причинно-наслідкового зв'язку, який входить до предмета доказування наявності збитків.

Окрім того, пунктом 7.2 біржових угод передбачено, що строк виконання зобов'язання відкладається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти форс-мажорні обставини, зокрема, оповзні, інші стихійні лиха. При цьому, пунктом 7.3. угод передбачено, що про настання таких обставин сторона, для якої вони наступили, повинна негайно повідомити іншу сторону в письмовій формі. У разі невиконання вимог щодо повідомлення сторона, що не виконує свої зобов'язання, позбавляється права посилатися на такі обставини.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, суди двох інстанцій не врахували цих умов біржових угод та не дали оцінки запереченням відповідача про настання для нього форс-мажорних обставин внаслідок стихійного лиха з 01.03.2008р. по 04.03.2008р., про що складено акт від 17.03.2008р., та повідомлено позивача листом №127 від 25.03.2008р. про те, що внаслідок проливних дощів склалася надзвичайна ситуація, - розмито паводковими водами центральний міст в ур."Мирний", що унеможливлює відпуск лісопродукції (а.с.34-36).

Надання правової оцінки цим обставинам мають істотне значення для встановлення обставин протиправної поведінки відповідача (невиконання обов'язку) та наявності підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, відмову судів у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків, колегія суддів вважає передчасною та такою, що зроблена без належної правової оцінки всіх обставин справи з урахуванням умов укладених сторонами біржових угод, які визначають їх права та обов'язки.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, господарський суд повинен створювати сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Згідно ст.38 ГПК України, суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Проте, судами двох інстанцій не використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі щодо стягнення збитків.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі, а постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача збитків на суму 5390,50 грн.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлант" задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р. щодо відмови у задоволенні позову про стягнення збитків на суму 5390,50 грн. скасувати, передавши справу в цій частині позову на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

3. В іншій частині постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р. залишити в силі.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій