ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 р.

№ 2/143-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Меркурій" Міжнародного

Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка

на рішення господарського суду Херсонської області від 27.03.2008р. та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18.06.2008р.

у справі №2/143-08

за позовом Каховського міжрайонного управління водного господарства

до            Приватного підприємства "Меркурій" Міжнародного Благодійного фонду

милосердя імені пана Хлистюка

про           стягнення 32 808,61 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Мельник С.І. (довіреність від 28.07.08 №12-1197),

від відповідача: Гончарова Н.Я. (довіреність від 18.06.08),

ВСТАНОВИВ:

Каховське міжрайонне управління водного господарства звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Приватного підприємства "Меркурій" Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка і просило суд стягнути з останнього майнову шкоду в сумі 32 808,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані втратою відповідачем частини переданого йому на зберігання майна (труби сталеві діаметром 1220 мм б/в загальною кількістю 120 920 тон, загальною вартістю 356 571,31 грн.) відповідно до договору зберігання від 08.06.2007р. №5.

Відповідач, заперечуючи заявлений позов, посилається на відсутність його вини у втраті переданого на зберігання майна, оскільки воно вибуло з володіння відповідача поза його волею, а саме було викрадено. За фактом крадіжки порушено кримінальну справу. Відповідач вжив усіх заходів з його збереження. Відповідно до п.5.2. договору зберігання, сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 27.03.2008р. (суддя Скобєлкін С.В.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18.06.2008р. (головуючий, суддя Антонік С.Г., судді Кагітіна Л.П., Яценко О.М.), позовні вимоги задоволено: присуджено до стягнення з відповідача 32 808,61 грн. вартості 11 126 тон труб стальних.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, оскільки згідно з положеннями ч.1 ст.950, п.1. ч.1 ст.951 ЦК України за втрату речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах і збитки, завдані поклажодавцю втратою (нестачею), відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення.

Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу відповідача, в якому просить оскаржувані рішення та постанову залишити без змін, а скаргу без задоволення, з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст.ст.42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами двох інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з’ясування обставин справи, пов’язаних з предметом доказування у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладено договір зберігання від 08.06.2007р. №141/07 за умовами якого відповідач зобов'язався безоплатно зберігати та повернути у схоронності майно, а саме труби стальні Д 1220 б/в, загальною кількістю 120 920 тон та загальною вартістю 356 571,31 грн. Початок зберігання: 08.06.2007р.; закінчення зберігання: 31.12.2007р. Поклажодавець передає майно в приміщення зберігача відповідно до акта прийому-передачі не пізніше 08.06.2007р.

Відповідно до пунктів 4.1.1, 4.1.2., 4.1.6, 4.1.7 договору зберігач зобов'язався зберігати річ протягом строку зазначеному у договорі; вживати всіх заходів, встановлених цим договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі; повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання; нести відповідальність за втрату чи пошкодження майна.

На виконання умов цього договору позивач передав відповідачу на зберігання майно згідно акта прийому-передачі від 08.06.2007р., в якому визначена кількість та вартість труб стальних (а.с.9).

На вимогу позивача відповідач повернув частину труб у кількості 109 794 тон на загальну суму 323 762,70 грн. (а.с.11).

На вимогу позивача повернути залишок труб у кількості 11 126 тон на загальну суму 32 808,61 грн., що залишилися на зберіганні, відповідач повідомив про неможливість їх повернення у зв'язку з їх викраденням (а.с.12).

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом про відшкодування вартості втраченого майна, переданого відповідачу на зберігання.

Так, відповідно до ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 942 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

В силу ст.949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно ст.950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Так, статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до укладеного між сторонами договору зберігання відповідач взяв на себе зобов'язання зберігати та повернути поклажодавцю майно, що було передано на зберігання та нести відповідальність за втрату чи пошкодження майна.

У відповідності з вимогами п.4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві, передбачено ст.951 ЦК України, відповідно до якої, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі –у розмірі її вартості.

Як вбачається з матеріалів справи та з'ясовано судами, вартість переданого на зберігання майна встановлена сторонами безпосередньо у договорі зберігання, а також в акті прийому-передачі від 08.06.2007р., відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв на безоплатне відповідальне зберігання майно (труби стальні).

Стаття 614 ЦК України передбачає, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов’язань покладається при наявності вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб’єкт та об’єкт правопорушення, а також суб’єктивна та об’єктивна сторони.

Суб’єктом цивільного правопорушення є боржник, а об’єктом правопорушення –зобов’язальні правовідносини кредитора та боржника. Суб’єктивну сторону становить вина боржника, а об’єктивну –протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов’язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв’язок між протиправною поведінкою боржника та збитками. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з тим, стаття 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов’язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов’язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У цивільному праві непереборна сила, що є обставиною для звільнення від відповідальності, це надзвичайна та незапобіжна при даних умовах подія (стихійне лихо, військові дії, інші громадські явища). До категорії випадкового належить, зокрема, порушення зобов’язання, що спричинене зловмисними діями злочинців, якщо боржник при цьому виявив належну дбайливість про виконання зобов’язання.

Отже, крадіжка не є обставиною, яку неможливо попередити своїми заходами.

Відповідач, в порушення ст.614 ЦК України та ст.33 ГПК України, не довів належними доказами того, що ним виконувалися зобов'язання, передбачені пунктом 4.1.2. договору, а саме вживалися усі заходи щодо схоронності майна.

Обставини, що склалися навколо викрадення майна, можуть бути встановлені лише в межах розгляду кримінальної справи, порушеної за фактом викрадення цього майна.

Проте, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, надані відповідачем Постанова про порушення кримінальної справи від 03.08.2007р та лист Генеральної прокуратури України від 14.03.2008р. про направлення справи на дослідження, не доводять вжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов'язання. Окрім того, названі документи не є належними доказами, на підставі яких можна робити висновки про те, що викрадення майна сталося не з вини відповідача. Таким доказом може бути вирок суду з кримінальної справи, в якому буде встановлено обставини викрадення та винних осіб, та який, з огляду на приписи ст.35 ГПК України, матиме приюдиційне значення для даної справи.

Враховуючи викладене, оскаржувані рішення та постанова відповідають нормам матеріального та процесуального права, ґрунтується на встановлених обставинах справи, а тому підстав для їх зміни або скасування немає.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом апеляційної інстанції. Окрім того, вони фактично зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що не є компетенцією касаційної інстанції з огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК України. Відповідно до ч.2 ст.111 ГПК України не допускається посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Меркурій" Міжнародного Благодійного фонду милосердя імені пана Хлистюка залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 27.03.2008р. та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18.06.2008р. у справі №2/143-08 –без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій