донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.10.2008 р.                                                              справа №20/27

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Стойка О.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Бойко М.О. (довірен.б/н від 29.02.08р.),

від відповідача:

Трофимова Н.А. (довірен. б/н від 19.02.08р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства «Енергоринок», м.Київ

на рішення господарського суду

Донецької області

від

06.08.2008 року

по справі

№ 20/27 (Донець О.Є.)

за позовом

Державного підприємства «Енергоринок», м.Київ

до

Відкритого акціонерного товариства «Підприємство електричних мереж – «Енерговугілля», м.Донецьк

про

стягнення 10 511 603 грн. 51 коп.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2006 року позивач, Державне підприємство «Енергоринок», м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Відкритого акціонерного товариства «Підприємство електричних мереж –«Енерговугілля», м.Донецьк, про стягнення 10 511 603 грн. 51 коп., в тому числі: суму основного боргу в розмірі 6 750 154 грн. 35 коп., 3% річних в розмірі 607 513 грн. 89 коп., інфляційні в розмірі 2 674 674 грн. 32 коп., пеню в розмірі 6 750 грн. 15 коп., 7% штрафу в сумі 472 510 грн. 80 коп.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції, позивач заявою від 02.03.06р. зменшив розмір позовних вимог, в зв'язку з частковим погашенням відповідачем боргу, та просив суд стягнути 8 719 064 грн. 08 коп., в тому числі: суму основного боргу в розмірі 4 957 614 грн. 92 коп., 3% річних в розмірі 607 513 грн. 89 коп., інфляційні в розмірі 2 674 674 грн. 32 коп., пеню в розмірі 6 750 грн. 15 коп., 7% штрафу в сумі 472 510 грн. 80 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.08.08р. провадження по справі № 20/27 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 6 750 154 грн. 35 коп. було припинено на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Позивач, Державне підприємство «Енергоринок», м.Київ, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 06.08.08р. скасувати в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Відповідач, Відкрите акціонерне товариство «Підприємство електричних мереж –«Енерговугілля», м.Донецьк надав відзив на апеляційну скаргу, яким з її вимогами не погодився та просив апеляційну інстанцію залишити рішення господарського суду Донецької області від 06.08.08р. без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення на апеляційну скаргу.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 20/27, та наданих представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статей 28-29 Закону України «Про судоустрій»та статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 2,3,4 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статтею 4-2 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам за мотивами, викладеними в постанові, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.1996 року Державне підприємство «Енергоринок», м. Київ, яке одержало ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії та інші юридичні особи, перелічені в Додатку №1, уклали Договір між членами оптового ринку електричної енергії.

15.07.1997 року Відкрите акціонерне товариство «Підприємство електричних мереж –«Енерговугілля», м. Донецьк приєдналось до Договору між членами оптового ринку електричної енергії.

В період з 01.04.02 року по 30.04.02 року Відкрите акціонерне товариство «Підприємство електричних мереж –«Енерговугілля», м. Донецьк придбало у Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ електричну енергію в обсязі 107007164 кВт/г на загальну суму 10 766 939 грн. 14 коп., що підтверджується Актом купівлі - продажу електричної енергії за квітень 2002 року та рахунком –фактурою № 189 від 13.05.2002 року.

Як зазначило Державне підприємство «Енергоринок», м.Київ в своїй позовній заяві, заборгованість відповідача за придбану електричну енергію в період з 01.04.02р. по 30.04.02р. перед позивачем станом на 01.10.05р. становить 6 750 154 грн. 35 коп.

За цих підстав, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену електричну енергію з урахуванням 3% річних, інфляційних, пені та 7% штрафу, всього в сумі 10 511 603 грн. 51 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог абзацу 2 пункту 4, пункту 9 Перехідних положень Цивільного кодексу України, норми цього кодексу застосовуються до прав та обов’язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В процесі розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем в добровільному порядку було погашено суму основного боргу, що підтверджується Актом звірки станом на 01.05.08р.

З огляду на зазначене, господарський суд Донецької області правомірно припинив провадження по справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу в сумі в 6 750 154 грн. 35 коп. зв’язку з відсутністю предмету спору внаслідок його погашення під час вирішення спору.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно пункту 2 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про електроенергетику»№575/97ВР , всі учасники оптового ринку електричної енергії укладають договори купівлі-продажу електричної енергії з суб'єктом підприємницької діяльності, який здійснює оптову поставку електричної енергії відповідно до договору, на підставі якого створюється оптовий ринок електричної енергії.

В даному випадку позивач підставою своїх позовних вимог визначив не двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії, укладення якого в обов'язковому порядку передбачено і вимогами Договору між членами оптового ринку електричної енергії від 15.11.96р. (ДЧОРЕ), саме який визначено як підставу позову.

ДЧОРЕ не може бути підставою в даному випадку виникнення у відповідача відповідальності за прострочку виконання ним грошового зобов'язання згідно вимог статті 625 Цивільного кодексу України або штрафної договірної відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, оскільки між сторонами взагалі не укладався в 2002 році двосторонній договір купівлі-продажу електричної енергії з умовами договірної відповідальності за прострочку виконання зобов'язань, незважаючи на те, що п.6.6. Інструкції про порядок використання коштів оптового ринку електричної енергії (ІВКОР), що є додатком до ДЧОРЕ, передбачено здійснення оплати за електричну енергію, яка була куплена на Оптовому ринку, на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання Оптового постачальника на підставі договорів купівлі-продажу електричної енергії, які укладаються відповідно до ДЧОРЕ.

Таким чином, позивач не надав доказів того, що в спірний період між сторонами існувала двостороння домовленість щодо конкретного строку виконання саме відповідачем його грошового зобов'язання, що виключає можливість застосування до нього мір як виключної відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати інфляційних, що є збільшенням суми основного боргу в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, та 3% річних, що є платою за користування чужими коштами в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання, так і мір штрафної відповідальності, передбаченої або договором, або законом. Оскільки ДЧОРЕ за своєю правовою природою є тільки договором про спільну господарську діяльність, а строки та відповідальність сторін повинні були бути передбачені сторонами у двосторонніх договорах купівлі-продажу електричної енергії, укладених безпосередньо між позивачем та відповідачем, ДЧОРЕ не містить в собі достатні умови для можливості задоволення судом позовних вимог позивача та стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 607 513 грн. 89 коп., інфляційних в розмірі 2 674 674 грн. 32 коп., пені в розмірі 6 750 грн. 15 коп., 7% штрафу в сумі 472 510 грн. 80 коп.

Враховуючи вищевикладене, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок господарського суду Донецької області від 06.08.2008р. у справі № 20/27 про відмову позивачеві у задоволенні вищевказаних позовних вимог є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та фактичним обставинам справи з урахуванням мотивів, викладених в цій постанові.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 49, 99, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок», м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 06.08.2008р. у справі № 20/27 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 06.08.2008р. у справі № 20/27 –залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.В. Стойка

Т.А. Шевкова

Надр. 5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 –ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.;

Ширіна Ю.М.