ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.09.08
р.
Справа № 40/130

Суддя
господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При
секретарі судового засідання Домановій Ю.Ю.

Розглянув
у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за
позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій
області м. Донецьк

до
відповідача ОСОБА_1 м. Донецьк

про
стягнення 3 360 грн. 00 коп.

за
участю:

представників
сторін:

від
позивача Лисенко Л.М. - юрисконсульт

від
відповідача не з'явився

Суть
спору:

Регіональне
відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до
господарського суду з позовом до
громадянина  України ОСОБА_1 з
вимогами про відшкодування збитків в розмірі 3 360 грн., завданих державі у
зв'язку з невиконанням останнім умов договору купівлі-продажу № 4230 від
09.06.03р. на об'єкт незавершеного будівництва під розбирання.

Сторін
було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання,
тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі
необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності
учасників процесу перед законом.

Неприбуття
у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та
місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті
згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця
проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи
інших процесуальних дій.

Тому
примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті
органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи вважаються
належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу.

З'ясувавши  фактичні
обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію  відносинам сторін і
виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, вислухавши доводи представника позивача, суд встановив:

Судом
прийнято до уваги приписи частини другої статті 1 та ст. 12  ГПК України справи  у
спорах,  що  виникають
при  укладанні, зміні, розірванні
і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна
підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами судового процесу є
фізичні особи, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

До
прийняття рішення у справі, позивач уточнив підстави позову, де зробив
посилання на законодавство, яке підлягає застосуванню у спірних
правовідносинах. А тому намагається стягнути з відповідача на користь
державного бюджету України збитки в розмірі 3 360 грн., заподіяні державі у
зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу у зв'язку з
пошкодженням об'єкту приватизації, що призвело до зменшення  його вартості на момент повернення
державі.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що між регіональним відділенням Фонду державного майна
України по Донецькій області, далі  Продавець,
та громадянином України ОСОБА_1 далі Покупець, було укладено договір № 4230 від
09.06.03 р. купівлі - продажу об'єкту незавершеного будівництва проданого на
аукціоні.

Згідно
п. 1.1 договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупця об'єкт
незавершеного будівництва - під розбирання спортивний корпус, з рівнем
будівельної готовності 20%, який знаходиться за адресою: м. Мар”їнка,
Мар”їнський район, Донецької області, вул. Заводська, б/н. Майно знаходиться на
балансі Мар”інського державного підприємства капітального будівництва та
технічної інвентаризації, на земельної ділянці Мар”їнської міської ради. В свою
чергу Покупець зобов'язується прийняти об'єкт незавершеного будівництва і
сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в договорі.

Пунктом
5.1 договору передбачено, що Покупець зобов'язаний розібрати об'єкт
незавершеного будівництва та привести будівельний майданчик в належний стан
протягом двох років з моменту нотаріального посвідчення договору.

Частиною
2 статті 27 закону України „ Про приватизацію державного майна”, далі Закон -1,
термін виконання зобов'язань за укладеною угодою не повинен перевищувати п'яти
років і контроль за виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний
орган приватизації.

На
підставі вказаної норми, регіональним відділенням Фонду державного майна
України по Донецькій області було проведено обстеження будівельного майданчика
і технічного стану розташованого на цьому об'єкту незавершеного будівництва, у
зв'язку з чим було складено акт перевірки від 04.09.07р.

У
процесі обстеженні встановлено, що територія об'єкту не огороджена і не
охороняється, здійснюється руйнування розчину швів між фундаментними блоками,
існують окремі сколки блоків, присутні руйнування горизонтальної та
вертикальної гідроізоляції, повсюдні сліди замочування, висоли, залишки стін та
сходового марша приведені при розібранні в непридатність, цегла підвальних
приміщень є вивітреною та осипалася, уся площа забудови завалена побутовим та
будівельним сміттям, землею і заросла рослинами. Крім того, на будівельному
майданчику виявлено три бетонних підземних резервуара, виконаних з бетонних
плит. Відбувається розкриття арматури, корозія плит.

Тобто,
відповідачем не дотримані вимоги частини 2 статті 19 Закону України „ Про
особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва”, далі Закон - 2.

Фактичні
обставини справи свідчать, що згідно з рішенням Мар”їнського районного суду
Донецької області від 16.08.06р. у справі №2-266/06 за позовом регіонального
відділення Фонду державного майна України в Донецької області до ОСОБА_1
розірвано договору купівлі-продажу №4230 від 09.06.03р. укладеного між
сторонами.

Рішенням
цього ж суду від 19.02.07р. у справі №2-175-2007 за участю тих самих сторін про
повернення майна до державної власності ОСОБА_1 зобов'язано повернути об'єкт
незавершеного будівництва під розбирання, а саме - спортивний корпус до
державної власності. На підставі акту приймання - передачі від 19.11.07р.
спірний об”єкт було повернуто до державної власності.

За
загальним правилом, кожна особа, що бере участь у справі, повинна довести
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень
(стаття 33 ГПК України). Водночас коментована стаття визначає підстави, з яких
ці особи звільняються від обов'язку доказування. Підстави звільнення від
доказування можна поділити на три групи:

а) обставини, визнані господарським
судом загальновідомими (частина першої статті 35 ГПК України);

б) преюдиціальні факти (частини 2-4
статті 35 ГПК України);

в) законні презумпції( частина
п'ята  статті 35 ГПК України).

Рішення
суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для
господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для
вирішення спору (частина четверта ст. 35 ГПК України).

Вказаними
рішеннями встановлені факти, які є обов'язковими для господарського суду.
Невиконання відповідачем умов визначених в договорі купівлі-продажу призвело до
виникнення збитків, які заподіяні державі. Статтею 9 Постанови Кабінету
Міністрів України від 18.01.01р. №32 „ Про затвердження Порядку повернення у
державну власність об'єктів незавершеного будівництва у разі розірвання або
визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів” передбачено:

-   у
разі виявлення збитків, завданих об'єкту приватизації за час  володіння ним покупцем, їх розмір
обчислюється згідно з Порядком визначення розміру збитків від розкрадання,
нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, далі Порядок затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 116, та в
десятиденний термін доводиться до відома колишнього власника.

-
згідно пункту 2 цього Порядку розмір збитків від розкрадання, нестачі,
знищення (псування) матеріальних цінностей визначається за балансовою вартістю
цих цінностей (з вирахуванням амортизаційних відрахувань), але не нижче 50
відсотків від балансової вартості на момент встановлення такого факту з
урахуванням індексів інфляції, які щомісячно визначає Мінстат, відповідного розміру
податку на добавлену вартість та розміру акцизного збору за формулою:

Рз = [(Бв - А) х Iінф. + ПДВ + Азб] х 2,

де Рз - розмір збитків ; Бв - балансова

вартість на  момент
встановлення факту розкрадання,

нестачі, знищення (псування)
матеріальних  цінностей

А
- амортизаційні відрахування;

Іінф. - загальний   індекс
інфляції,

який розраховується на підставі
щомісячно визначених

Мінстатом індексів інфляції;

ПДВ - розмір податку на

добавлену вартість ;

Азб  -
розмір акцизного збору.

Позивачем
надано суду обґрунтований розрахунок збитків, з урахуванням балансової вартості
майна на момент розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних
цінностей обстеження будівельного майданчика, відсутністю матеріальних
цінностей, що недостає на час інвентаризації.
Таким чином, розмір збитків заподіяних державі  складає 3360 грн.

Законодавець
зазначає, що статті 623 ЦК України, як загальна норма, та  ст.ст. 224, 225 ГК України 2003р. як
спеціальні норми, передбачають, що у випадку невиконання або неналежного
виконання зобов'язань боржником він повинен відшкодувати кредитору заподіяні
цим збитки.

На
позивачеві лежить обов'язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України наступне:

-          по-перше, факт заподіяння збитків;

-          по-друге, розмір зазначених збитків
та докази невиконання зобов'язань;

-          по-третє, причинно-наслідковий
зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Позивачем
доведено  факт руйнування об'єкту
незавершеного будівництва на час перебування його у відповідача та заподіяння
ним з цього приводу збитків державі. Відповідач докази відсутності вини,
передбаченої ст. 614 ЦК України суду не надав.

За
таких обставин суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги регіонального
відділення Фонду державного майна України по Донецькій області відносно
стягнення  з громадянина ОСОБА_1 збитків
у розмірі 3 360 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно
статті 49 ГПК України державне мито, від сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно
розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати державного
мита.

У
зв'язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін було оголошено лише
вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК
України, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого згідно статті 84 ГПК України.

На підставі
викладеного, керуючись частиною 2 статті 27 закону України „ Про приватизацію
державного майна”, частиною 2 статті 19 Закону України „Про особливості
приватизації об'єктів незавершеного будівництва”,  ст. ст. 22, 614, 623 ЦК України, ст. ст. 42,
55,  175,
181, 224, 225 ГК України, ст. ст. 1, 12, 33, 35, 43, 36, 44, 49, 82, 84,
частиною третьою ст. 85 ГПК України, суддя

В И Р І Ш И В:

1.Позовні
вимоги регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій
області до  громадянина  України ОСОБА_1 задовольнити.

2.Стягнути
з громадянина України ОСОБА_1, АДРЕСА_1, на користь:

-          державного бюджету України  в особі регіонального відділення Фонду
державного майна  України по Донецької
області, 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 97, ід. код 13511245, р/р
0001 в УДК по Донецькій області, МФО 834016, одержувач - відділ
Державного казначейства, збитки в сумі 3 360 грн., видавши наказ;

-          державного бюджету України м.
Донецьк, Ворошиловський район, р/р 0004 у ГУ ДКУ у Донецькій області,
МФО 834016 ід. код 34686537, код бюджетної класифікації 22050000 державне мито
в сумі 102 грн., видавши наказ та надіславши його на виконання до державної
податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецьку.

3.Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
підписання.

Суддя
Підченко Ю.О.