ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2008 р.

№
8/39д/06

Вищий господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого,
судді

Плюшко
І.А.,

суддів

Разводової
С.С. (доповідач по справі), Самусенко С.С.,

розглянувши
касаційну скаргу ВАТ "Запоріжелектромашоптторг"

на

рішення
господарського суду Запорізької області від 21.01.08р. та постанову Запорізького
апеляційного господарського суду від 23.04.08р.

у справі

№
8/39д/06

за
позовом

ВАТ
" Запоріжелектромашоптторг"

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1.

про

спонукання
укласти договір оренди земельної ділянки

За участю представників
сторін

від позивача      не з'явилися,

від відповідача  не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

ВАТ “Запоріжелектромашопторг”
звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до ПП ОСОБА_1
про зобов'язання укласти з 24.12.2007р. договір оренди земельної ділянки, на
якій знаходиться майно відповідача (відповідно до уточнених позовних вимог).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 21.01.2008 року у справі № 8/39д/06 (суддя Попова І.А.)
в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський
суд виходив з того, що для сторін спору діючим законодавством не передбачено
обов'язковості укладення договору оренди земельної ділянки.

Постановою Запорізького
апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року у справі № 8/39д/06
(судді: Мірошниченко М.В., Колодій Н.А.,
Хуторной В.М.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх
інстанцій ВАТ “Запоріжелектромашопторг” звернулося до Вищого  господарського  суду України з касаційною  скаргою, в якій просить скасувати рішення
господарського суду Запорізької області від 21.01.2008 року та постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року у справі    № 8/39д/06 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ВАТ “Запоріжелектромашопторг, посилаючись на
порушення та невірне застосування судами норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши  правильність
застосування  судами  норм матеріального  та процесуального  права,
колегія  суддів  Вищого господарського  суду
України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ВАТ “Запоріжелектромашопторг” відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЗП № 109043 від 26.11.2004р. є власником
земельної ділянки площею 16,5499 га (землі Люцернянської сільської ради Вільнянського
району Запорізької області) по АДРЕСА_1(нова адреса -АДРЕСА_2).

Рішенням суду першої інстанції від
20.07.2005р. у справі № 17/244 позов ПП ОСОБА_1. до ВАТ
“Запоріжелектромашопторг” про визнання права власності задоволено і за ПП
ОСОБА_1 . визнано право власності на закритий склад для зберігання продукції
площею 250 кв.м та майданчик складу кабельної продукції площею 590 кв.м,
розташовані за адресою:АДРЕСА_1

Позивач 17.11.2005р. на адресу
відповідача для оформлення і підписання направив проект договору оренди
земельної ділянки № 39 від 17.11.2005р. Об'єктом оренди відповідно до
зазначеного договору була земельна ділянка для ведення виробничої діяльності
(деревообробка, виготовлення виробів з дерева) площею 840 кв.м, на якій розташоване
приміщення площею 250 кв.м. та замощення площею 590 кв.м; земельна ділянка
розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району
Запорізької області.

Відповідачем вищевказаний проект договору
підписаний та оформлений не був, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із
позовом про зобов'язання відповідача укласти з 17.11.2005р. договір оренди
земельної ділянки. Згідно уточнених позовних вимог позивач просив зобов'язати
відповідача укласти з 24.12.2007р. договір оренди земельної ділянки, на якій
знаходиться майно відповідача.

Статтею 792 ЦК України встановлено, що
за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується
передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння
та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найом разом з
насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без
них.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону
України “Про оренду землі”, оренда землі - це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Суд апеляційної інстанції вказав, що
загальні умови укладення договорів, що породжують господарські зобов'язання,
закріплені в ст.179 ГК України.

Частиною 1 ст. 179 ГК України
встановлено, що майново-господарські
зобов'язання,  які   виникають
між суб'єктами
господарювання  або  між
суб'єктами  господарювання і
негосподарюючими  суб'єктами  -
юридичними  особами  на
підставі господарських
договорів,      є      господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК
України укладення   господарського  договору
є  обов'язковим  для сторін,
якщо він заснований на державному
замовленні,  виконання якого   є
обов'язком  для  суб'єкта
господарювання  у  випадках, передбачених  законом,
або  існує  пряма
вказівка  закону   щодо обов'язковості  укладення
договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної
влади  або  органів
місцевого

самоврядування.

Судова колегія погоджується з
твердженнями суду попередньої інстанції, що з матеріалів справи видно, що
укладення договору оренди землі, щодо якого висуває вимоги позивач, не є
обов'язковим для сторін в розумінні ч.3 ст.179 ГК України, і сторони у справі
не є суб'єктами, зазначені в наведеній нормі закону. Крім того, положення
статей 120, 125 -126 Земельного кодексу України, на які посилається скаржник,
також не встановлюють обов'язковості укладення сторонами договору оренди
земельної ділянки.

За змістом ст. 90 Земельного кодексу
України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

В
ст.16 ЦК України і ст. 20 ГК України зазначені способи та шляхи захисту прав та
інтересів суб'єктів господарювання.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю.

Власник
земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; в) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи викладене, суд
апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що права особи, яка
вважає себе власником майна (зокрема, земельної ділянки), не підлягають захисту
шляхом задоволення позову про спонукання укласти договір оренди земельної
ділянки, укладення якого не є обов'язковим для сторін в силу закону, а також позивачем
невірно обраний спосіб захисту свого права в межах розгляду даної справи, що
свідчить про необґрунтованість позовних вимог та є підставою для відмови у їх
задоволенні.

За таких обставин суд попередньої
інстанції обґрунтовано залишив без змін рішення місцевого господарського суду,
яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Беручи
до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження
останнього, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції,
якою рішення місцевого господарського суду залишено без змін, відповідає нормам
матеріального і процесуального права та підстав для її зміни або скасування не
має.

На підставі викладеного та керуючись  ст. ст.1115, 1117 ,  1119 - 11111,
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

П О С Т А Н
О В И В:

1.           Касаційну скаргу ВАТ
"Запоріжелектромашоптторг"
залишити без задоволення.

2.
Рішення господарського суду Запорізької області від 21.01.08р. та
постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 23.04.08р. по
справі № 8/39д/06 залишити без змін.

Головуючий,
суддя
І.А. Плюшко

Судді
С.С.
Разводова

С.С. Самусенко