ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№
33/134

Колегія суддів Вищого
господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова
Є.В.,

суддів:

Данилової
Т.Б.,

Муравйова
О.В.,

розглянула

касаційну  скаргу

приватного
підприємства "Торговельний дім "Афіна" (далі
-Підприємство)

на
постанову

Київського
апеляційного господарського суду

від

23.06.08

у
справі

№ 33/134

господарського
суду

міста
Києва

за
позовом

акціонерного
товариства закритого типу "Акціонерна страхова компанія
"АСКО-Медсервіс" (далі -Компанія)

до

Підприємства,

третя
особа:

ОСОБА_1(далі
-ОСОБА_1.),

про

стягнення
91 207,90 грн.

В
засіданнях взяли участь представники:

-
позивача:

ОСОБА_2.
(за дов. № 08/08 від 22.01.08) - у судовому засіданні 18.09.08, 25.09.08;

-
відповідача:

ОСОБА_4.
(директор; довідка з ЄДРПОУ № 11881 від 28.07.05) - у судовому засіданні
18.09.08, 25.09.08; Якимчук С.М. (за дов. б/н від 25.03.08) - у судовому
засіданні 18.09.08;

-
третьої особи:

ОСОБА_1.
(особисто; паспорт) - у судовому засіданні 18.09.08.

Ухвалою
від 28.08.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Підприємства №
18 від 22.07.08 на постанову від 23.06.08 Київського апеляційного
господарського суду була прийнята до провадження, справа призначена до розгляду
у судовому засіданні на 18.09.08.

У
судовому засіданні відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду
України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За
згодою представників сторін, відповідно до ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст.
1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому
засіданні 18.09.08 було оголошено перерву до 25.09.08 для виготовлення вступної
та резолютивної частин постанови Вищого господарського суду України, які
оголошено у судовому засіданні 25.09.08.

Рішенням
від 07.04.08 господарського суду міста Києва (суддя  Мудрий С.М.) в задоволенні позовних вимог
Компанії відмовлено повністю.

Вказане
судове рішення мотивовано тим, що на момент скоєння дорожньо-транспортної
пригоди водій Підприємства керував транспортним засобом в неробочий день, а
отже і не під час виконання ним трудових обов'язків. У зв'язку з зазначеним
місцевий суд прийшов до висновку, що в даному випадку Підприємство в контексті
ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України не має відшкодовувати Компанії шкоду,
завдану його працівником.

Постановою
від 23.06.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у
складі: головуючого -Капацин Н.В., суддів -Пашкіної С.А., Калатай Н.Ф.)
апеляційну скаргу Компанії задоволено частково.

Рішення
від 07.04.08 господарського суду міста Києва змінено.

Позовні
вимоги задоволено частково.

З Підприємства
на користь Компанії стягнуто 70 159,92 грн. відшкодування шкоди, 693,00 грн.
державного мита та 89,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

В
задоволенні іншої частини позовних  вимог
Компанії відмовлено.

При
винесенні постанови апеляційний суд врахував, що за змістом

ст.
1187 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним
засобом використання якого створює підвищену небезпеку.

Не
погодившись з постановою апеляційного суду, Підприємство звернулось до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від
23.06.08 Київського апеляційного господарського суду скасувати, а рішення від 07.04.08
господарського суду міста Києва залишити без змін.

Свої
вимог скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було
порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст. 1172, ч. 3
ст. 1187 Цивільного кодексу України.

У
своєму відзиві на касаційну скаргу Компанія щодо доводів скаржника заперечує,
вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу
Підприємства залишити без задоволення, а оскаржену постанову -без змін.

Розглянувши
матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши
пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування
судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи,
24.02.07 (субота) о 18:00 год. у м.Києві по вул.Богатирській сталась
дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ-ЧАЗ (державний номер
НОМЕР_1), що належить Підприємству, яким керував ОСОБА_1 ., автомобіля Ford
Fusion (державний номер НОМЕР_2), яким керував ОСОБА_3, що є власником цього
транспортного засобу, та автомобіля ВАЗ-2107 (державний номер НОМЕР_3), який не
рухався.

На
підставі наданих сторонами доказів у справі судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що внаслідок ДТП автомобілю Ford Fusion були завдані
механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну
пригоду Оболонського РУ ГУ МВС України в м.Києві.

Судами
встановлено, що згідно вироку Оболонського районного суду м.Києва від 23.05.07
було визнано вину ОСОБА_1. у скоєнні ДТП.

Крім
того, встановлено, що згідно з умовами договору страхування наземного
транспорту (№ СО-06-0610-06 від 31.08.06) Компанією було сплачену
страхувальнику (Миколюк М.В.) суму страхового відшкодування в розмірі 69 241,87
грн.

У
зв'язку з зазначеними обставинами Компанія звернулась до господарського суду з
позовом у даній справі про стягнення в порядку регресу з Підприємства 91 207,90
грн., а саме: 69 241,87 грн. -страхового відшкодування, сплаченого
страхувальнику, 34,05 грн. -оплати за довідку про обставини ДТП, 632,00 грн.
-оплати експертних послуг, а також 3 508,00 грн. -оплати за надання юридичних
послуг адвоката та 17 539,98 грн. -витрат Компанії по сплаті прибутку.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст.
1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Притягнення
до цивільно-правової відповідальності шляхом відшкодування заподіяної шкоди
можливе за наявності обов'язкових умов, якими є: протиправна поведінка або
бездіяльність, наявність прямої дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між
діянням та заподіянням шкоди та вина. Таким чином, той, хто заподіяв шкоду,
звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його
вини.

Також,
колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за змістом
ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа,
яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання,
зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо
неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю
щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно,
у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають
істотне значення.

Відповідно
до вимог ст.ст. 1172, 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого відшкодування. Юридична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)
обов'язків.

Крім
того, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що
згідно роз'яснень викладених у п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27.03.92 № 6, джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену
імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова
відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при
цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих
властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під
володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не
вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в
силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор
тощо).

При
розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що крім
загальних підстав, передбачених цивільним законодавством, відповідальність
юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна
шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода,
заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно
від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї організації.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що попередніми судовими
інстанціями встановлено факт перебування водія ОСОБА_1. у трудових відносинах з
Підприємством (на момент виникнення спірних правовідносин), при цьому, судами
також фактично встановлено наявність вини у ДТП зазначеного водія, та шкоди,
завданої такою ДТП. Разом з тим, місцевим та апеляційним судами не встановлено
факт виконання Бокатовим О.А. в день, коли сталось ДТП, трудових обов'язків.

Проте,
колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що попередніми
судовими інстанціями не було надано належної правової оцінки щодо того, хто є
володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки матеріалами справи фактично
не підтверджено, що автомобіль ГАЗ-ЧАЗ (державний номер НОМЕР_1) належав
Підприємству,  а судами питанню правової
підстави обліку даного автомобілю на балансі Підприємства не надано, хоча згідно
свідоцтва про реєстрацію права власності транспортного засобу власником такого
автомобілю є ОСОБА_4. (фізична особа).

Крім
того, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами
першої та апеляційної інстанцій не було взято до уваги приписи п. 4 ст. 1187
Цивільного кодексу України та не надано правової оцінки обставинам справи в
контексті даного нормативного положення.

Водночас,
колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що надання
юридичного аналізу вказаним питанням є суттєвими для повного та об'єктивного
вирішення спору по суті та встановлення його юрисдикційної підвідомчості.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що місцевим та апеляційним
судами при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням
юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час,
як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в комплексі.

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що спір було розглянуто попередніми судовими інстанціями без дослідження в
повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням
принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності, та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм
права.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі
стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та
процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Разом з
тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка
доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від
29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення,
ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до господарського суду міста Києва.

Під
час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством
вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну
скаргу приватного підприємства "Торговельний дім "Афіна"

№ 18
від 22.07.08 задовольнити частково.

Рішення
від 07.04.08 господарського суду міста Києва та постанову від 23.06.08
Київського апеляційного господарського суду у справі № 33/134 господарського
суду міста Києва скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

О.Муравйов