СУД
ПОСТАНОВА

"14" серпня 2008 р.

Справа №  4/129

Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Хилька Ю.І. розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу № 4/129

за позовом: прокурора м.
Кіровограда в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Управління
з контролю за використанням та охороною земель в Кіровоградській області,
25006, м. Кіровоград, вул. Тімірязєва, 84,

до відповідача: Кіровоградської
міської ради, 25006, м. Кіровоград, вул. Тімірязєва, 68,

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного
підприємця - ОСОБА_1, м. Кіровоград, АДРЕСА_1,

про визнання недійсним та скасування
пункту рішення

час прийняття вступної та
резолютивної частини постанови: 11:30год.

за участю:

секретаря судового засідання
Волоткевича А.В.

представників:

від позивача - Поперешніченко О.В.,
довіреність № 02/725 від 04.08.2008 року;

від відповідача - участі не брав;

від 3-ої особи - участі не брав;

від прокуратури - Буч Р.В.,
посвідчення № 449

СУТЬ СПОРУ :

На підставі ст. 60 КАС України
прокурор м. Кіровограда звернувся до господарського суду в порядку
адміністративного судочинства з позовною заявою, в якій просить визнати
незаконним та скасувати пункт 8.228 рішення Кіровоградської міської ради від
28.12.07 № 405 "Про розгляд звернення юридичних та фізичних осіб з питань
регулювання  земельних відносин" про
погодження місця розташування та надання приватному підприємцю - ОСОБА_1 згоду
на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду
терміном на 20 років площею 0,02 га по АДРЕСА_2 в м. Кіровограді для розміщення
магазину за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у
запасі.

Відповідач у судовому засіданні
02.06.2008 року вимоги заявника не визнав, вважає їх необґрунтованими та
просить в позові відмовити повністю, посилаючись на те, що вказане рішення
надало можливість розпочати підготовку документів для погодження та замовлення
технічної документації на земельну ділянку для послідуючого подання на сесію
Кіровоградської міської ради.

Провівши дослідження обставин
справи, письмових доказів, заслухавши пояснення представника позивача та
прокуратури, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 3 Земельного кодексу
України, земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних відносин зазначені у ст. 12 Земельного кодексу
України.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно
до закону питань земельних відносин є виключно компетенцією пленарних засідань
сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 2 названого
Закону, місцеве самоврядування - це гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами як безпосередньо,
так і через міські ради.

За ч. 1, ч. 5 ст. 60 зазначеного
вище Закону, територіальній громаді міста належить право комунальної власності
на землю; органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах
територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та
розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Виходячи з викладеного
розпорядження землями територіальної громади, надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу
України, організація землеустрою, вирішення питань в галузі земельних відносин
відповідно до закону в межах м. Кіровограда входить до повноважень
Кіровоградської міської ради у галузі земельних відносин.

Статтями 144, 145 Конституції
України встановлено, що  органи місцевого
самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які
є обов'язковими для виконання на відповідні території;

рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України
зупиняються у встановленому порядку з одночасним зверненням до суду;

права місцевого самоврядування
захищаються в судовому порядку.

Прокуратурою м. Кіровограда в
порядку нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів проведено
перевірку законності окремих положень рішення Кіровоградської міської ради від
28.12.07 № 405 "Про розгляд звернень юридичних і фізичних осіб з питань
регулювання земельних відносин". Перевіркою встановлено, що п. 8.228
рішення Кіровоградської міської ради від 28.12.07 № 405 "Про розгляд
звернення юридичних та фізичних осіб з питань регулювання земельних
відносин" про погодження місця розташування та надання приватному
підприємцю - ОСОБА_1 згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду площею 0,02 га по АДРЕСА_2 в м. Кіровограді для
розміщення магазину за рахунок земель житлової та громадської забудови, що
перебувають у запасі.

Прокурор звернувся з
адміністративним позовом про скасування п. 8.228 рішення Кіровоградської
міської ради від 28.12.07 № 405, вважаючи наявність порушення встановленого
законом порядку передачі земельних ділянок
юридичним особам.

Як на порушення такого порядку
прокурор посилається на те, що юридичні особи, зацікавлені у вилученні
земельних ділянок, зобов'язані вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 151 Земельного
кодексу України, п. 3 Порядку вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.04 № 427;

згідно з ч. 3 ст. 151 Земельного
кодексу України, погодження місць розташування об'єктів, розмірів
передбачуваних для викупу земельних ділянок та умов їх відведення провадиться
відповідними органами місцевого самоврядування;

процедуру погодження відповідною
радою місць розташування земельних ділянок за клопотанням юридичних осіб,
зацікавлених у їх викупі, передбачено ч. ч. 5-17 ст.151  Земельного кодексу України;

лише після проходження вищевказаної
процедури місцева рада протягом 10 днів приймає рішення про погодження місця
розташування того об'єкта, під який має право самостійно вилучати земельну
ділянку, або мотивоване рішення про відмову;

вибір відповідної земельної ділянки
не здійснювався, будь-які матеріали, які б свідчили про здійснення процедури
попереднього погодження матеріалів погодження місця розташування відповідної
земельної ділянки відсутні, що вказує на надання оскаржуваним пунктом рішення
Кіровоградської міської ради, всупереч вимог п. п. 6, 7 ст. 151 Земельного
кодексу України, згоди на розроблення проекту землеустрою;

окремою підставою для визнання
недійсним п. 8.228 рішення Кіровоградської міської ради від 28.12.07 № 405 на
думку прокурора є порушення встановленого законом порядку погодження місця
розташування земельних ділянок юридичним особам та надання згоди на розроблення
проектів їх відведення, що відповідно є порушенням інтересів спеціально
уповноваженого органу державного контролю щодо забезпечення додержання вимог
законодавства в даній сфері суспільних відносин;

оскаржуваний пункт рішення
Кіровоградської міської ради прийнятий з порушенням визначеної чинним
законодавством України процедури - всупереч вимог Регламенту Кіровоградської
міської ради, затвердженого рішенням Кіровоградської міської ради від 16.05.06.

Проаналізувавши правовідносини між
учасниками спору та надавши їм юридичну оцінку, господарський суд прийшов до
переконання про відсутність підстав для задоволення позову, який ґрунтується на
доведеності порушення інтересів держави при недодержанні відповідачем, на думку
прокурора, порядку передачі земельної ділянки юридичній особі.

Оскаржуваним пунктом вказаного
рішення суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі надана згода на
розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Безпосередньо редакція ст. 151
Земельного кодексу України, на недодержання норм якої прокурор м. Кіровограда
посилається у позовній заяві стосується юридичних осіб.

Натомість, за приписом ст. 1 Закону
України "Про землеустрій", проект землеустрою - сукупність
нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування
заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом
5-10 і більше років.

Відповідно до п. "в"
частини першої ст. 20, п. "д" частини другої ст. 25, ст. 30, ст. 50
Закону України "Про землеустрій",

землеустрій проводиться в
обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в
разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок;

проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок є одним з видів документації із землеустрою, загальні вимоги
до змісту якої містить ст. 29 цього Закону, погодження і затвердження якої
проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, Законом
України "Про землеустрій" та іншими законами України;

проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу),
відчуження земельних ділянок, і порядок складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Врахування державних інтересів при
здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у виконанні заходів,
передбачених загальнодержавними програмами щодо використання та охорони земель,
схемами землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та
охорони земель, проведення державної експертизи і здійснення державного
контролю за використанням та охороною земель.

Державний контроль за проведенням
землеустрою, виконанням запроектованих заходів із землеустрою і дотриманням
вимог, встановлених Законом України "Про землеустрій" та іншими
нормативно-правовими актами при розробці документації із землеустрою, здійснюється
уповноваженими органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Викладені положення встановлені ст.
ст. 58, 60 Закону України "Про землеустрій".

За нормами  ч. 2 ст. 116, ст. 124 Земельного кодексу
України, ч. 1 ст. 792 Цивільного кодексу України, оренда земельної ділянки
полягає у наданні, передачі її у користування, а не у вилученні (викупі) або
відчужені.

Прокурор м. Кіровограда не виклав і
не довів в адміністративному позові неврахування державних інтересів при
здійсненні землеустрою на місцевому рівні.

Складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок - надання, передачі, вилучення (викупу),
відчуження земельних ділянок  провадиться
в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначає "Порядок
розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок",
затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 № 677. Згідно
п. 3 такого Порядку, проект відведення земельної ділянки розробляється, в тому
числі, на підставі рішення міської ради, до повноважень якої належить у
користування або передача у власність земельних ділянок.

Вимоги до складу, змісту та
оформлення проекту відведення земельної ділянки встановлюються нормативно-технічною
документацією із землеустрою.

Безпосередньо рішення органу
місцевого самоврядування про надання згоди на розроблення проекту землеустрою
не свідчить про право особи, якій надана така згода, на оренду земельної
ділянки, оскільки, як встановлено п. п. 9, 10, 11 Порядку розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних ділянок, проект відведення земельної
ділянки виконавець зобов'язаний погодити із землевласником або
землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною
службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини;
погоджений проект відведення земельної ділянки полягає державній експертизі,
яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства; після одержання
позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки
розглядається міською радою та затверджується нею.

Відповідно до ст. 56 Закону України
"Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає пояснювальну
записку;

технічне завдання на складання
документів, що посвідчують право на земельну ділянку, копії заяв фізичних або
клопотання юридичних осіб;

матеріали польових геодезичних
робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки;

рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у
власність або надання в користування, в тому числі на умовах оренди;

акт прийому-передачі межових знаків
на зберігання;

акт перенесення в натуру (на
місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і
зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план
земельної ділянки;

перелік обмежень прав на земельну
ділянку і наявні земельні сервітути.

Таким чином, до складання у повному
обсязі технічної документації із землеустрою, чи надання такої документації без
обов'язкових документів, не є можливим стверджувати про неврахування державних
інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні.

Складовою частиною технічної
документації, що посвідчує право на земельну ділянку є рішення органу місцевого
самоврядування не про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду, а про надання або передачу земельної
ділянки у користування, у тому числі на умовах оренди.

Докази того, що Кіровоградська
міська рада приймала рішення про надання або передачу земельної ділянки у
користування, в тому числі на умовах оренди приватному підприємцю - ОСОБА_1
прокурором та позивачем не надані, оскільки вони взагалі відсутні.

Натомість, за ч. 1 ст. 124, ч. ч.
1, 3 ст. 125, ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України  передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі
рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки;

право власності та право
користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельної ділянки, та його державної реєстрації;

приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та державна реєстрація забороняється;

право оренди землі оформляється
договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ст. ст. 6, 16 Закону
України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України,
Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими
законами і договором оренди землі;

набуття права оренди земельних
ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється
виключно на аукціонах, крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти
нерухомого майна, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб і в
яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі;

у разі набуття права оренди
земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладання договору
оренди є результати аукціону.

Виходячи із викладеного право на
оренду землі (користування земельною ділянкою), що перебуває у комунальній
власності, у фізичних та юридичних осіб набувається на конкурентних засадах, за
результатами аукціону, на підставі відповідного рішення органу місцевого
самоврядування шляхом укладання договору оренди земельної ділянки, невід'ємною
частиною якого, за редакцією ст. 15 Закону України "Про оренду землі",
є проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, саме по собі рішення органу
місцевого самоврядування про надання юридичній особі згоди на розроблення
проекту землеустрою не є порушенням встановленого законом порядку передачі
земельних ділянок юридичним особам.

Частинами 1, 2 ст. 60 Кодексу
адміністративного судочинства України передбачено, що у випадках, встановлених
законом, прокурор може звертатися до адміністративного суду з адміністративними
позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у
справі; прокурор здійснює представництво інтересів громадян або держави в
порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України, і може
здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу. Така
редакція процесуальних норм узгоджується із редакцією ст. 36-1 Закону України
"Про прокуратуру".

Господарський суд вважає, що
прийняттям Кіровоградською міською радою рішення № 405 від 28.12.07 у редакції
п. 8.228, інтереси держави порушені не були.

Статтею 6 Закону України "Про
державний контроль за використанням та охороною земель" визначено
повноваження спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань
земельних ресурсів щодо здійснення державного контролю за використанням та
охороною земель.

Відповідно до названої норми та п.
3 абз. 1 "Положення про Управління з контролю за використанням та охороною
земель" у Кіровоградській області", затвердженого начальником
Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель 27.10.07
року, Управління організовує і здійснює державний контроль за дотриманням
органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства України, в
тому числі, дотриманням встановленого порядку набуття та реалізації права на
землю, передачі у власність, викупу земельних ділянок, використанням їх
відповідно до цільового призначення.

Докази організації та здійснення
Управлінням контролю за використанням та охороною земель в Кіровоградській
області повноважень, якими воно наділено, результатом яких стало встановлення
порушення Кіровоградською міською радою вимог земельного законодавства щодо
дотриманням встановленого порядку набуття та реалізації права на землю,
передачі у власність, викупу земельних ділянок, використанням їх відповідно до
цільового призначення, відсутні.

Згідно ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі рішень на пленарному засіданні після
обговорення більшістю депутатів від загального складу, крім випадків,
передбачених законом; рішення ради нормативно-правового характеру набирають
чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш
пізній строк введення цих рішень у дію; акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування доводяться до відома населення; акти органів та
посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішення Кіровоградської міської
ради від 28.12.07 № 405 щодо надання п. 8.228 приватному підприємцю - ОСОБА_1
згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в
оренду прийнято на пленарному засіданні. Докази порушення Конституції або
законів України при прийнятті такого рішення відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 124
Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок громадянам і
юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під
забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями
118, 123 цього Кодексу. Юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної
ділянки в оренду із земель комунальної власності, звертається з відповідним
клопотанням до органу місцевого самоврядування. До клопотання додаються
матеріали, передбачені частиною п'ятнадцятою ст. 151 Земельного кодексу
України, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце
розташування. Міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на
розробку проекту відведення земельної ділянки. Такий порядок встановлено  положеннями ч. ч. 3, 4, 5 ст. 123 Земельного
кодексу України. За ч. 15 ст. 151 цього Кодексу матеріали погодження місця
розташування об'єкта повинні включати: викопіювання з генерального плану або
іншої містобудівної документації населеного пункту, копію плану земельної
ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта із зазначенням
загальної площі, яку необхідно вилучити, склад угідь земельної ділянки, що
вилучається, та умови її відведення.

Безпосередньо ст. 151 Земельного
кодексу України регулює порядок погодження питань, пов'язаних із вилученням
(викупом) земельних ділянок.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 149
Земельного кодексу України, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної
власності відповідної територіальної громади, які перебувають у постійному
користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучають
(викупляються) ними з урахуванням вимог ст. 150 цього Кодексу, за згодою
землекористувачів на підставі рішень.

Докази того, що суб'єкт
підприємницької діяльності приватний підприємець - ОСОБА_1 є особою,
зацікавленою у вилученні (викупі) земельної ділянки і зверталося із клопотанням
про погодження місця розташування об'єкта, розміру земельної ділянки та умови
її вилучення (викупу), прийняття Кіровоградською міською радою рішення про
вилучення земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м.
Кіровограда, яка перебуває у постійному користуванні, як і докази викупу
(вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних
потреб в порядку ст. 146 Земельного кодексу України, відсутні. Тому,
відповідно, відсутні підстави вважати обов'язковим додержання відповідачем та
третьою особою порядку погодження питань, пов'язаних із вилученням (викупом)
земельних ділянок.

Того, що при прийнятті п. 8.228
рішення № 405 від 28.12.07 Кіровоградською міською радою про надання згоди на
розробку земельної документації були порушені норми ч. 3 ст. 124 Земельного
кодексу України, у позовній заяві не викладено і не доведено.

Твердження заявника позову про те,
що при прийнятті рішення, що оспорюється, відповідачем був порушений
"Порядок вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів",
затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.04 № 427, не
ґрунтується на положеннях цього Порядку. Цим Порядком (п. 2) регламентується
лише обов'язком міської ради зареєструвати клопотання юридичної особи,
заінтересованої у відведенні земельної ділянки, в день його подання з
присвоєнням реєстраційного номеру, розглянути клопотання і в п'ятиденний строк
після реєстрації надіслати постійно діючій комісії з питань вибору земельних
ділянок для розміщення об'єктів, утвореній відповідною радою. Які саме
порушення Кіровоградською міською радою щодо дій, про якій йдеться у
зазначеному пункті, призвели до прийняття незаконного рішення нею, прокурор м.
Кіровограда не довів. Про необхідність
складання акту вибору земельної ділянки, погодженого представниками
органу земельних ресурсів, природоохоронного органу, санітарно-епідеміологічної
служби, органу містобудування і архітектури та органу культурної спадщини, у п.
3 Порядку вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів, на порушення якого
містить посилання позовна заява, не йдеться.

Прокурором м. Кіровограда не
доведено того, що внаслідок недодержання процедури прийняття рішення, пункт
якого оспорюється, саме внаслідок недодержання процедури його прийняття -
Регламенту Кіровоградської міської ради п'ятого скликання, затвердженого
рішенням Кіровоградської міської ради від 16.05.06 № 1, порушено інтереси держави,
зокрема в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель у
Кіровоградській області. Як зазначено у самій позовній заяві, назване
Управління організовує і здійснює державний контроль за дотриманням органами
місцевого самоврядування вимог земельного законодавства України, в тому числі
дотримання встановленого порядку набуття та реалізації права на землю, передачі
у власність, викупу земельних ділянок, використання їх відповідно до цільового
призначення.

Недодержання міською радою процедури
- Регламенту не є порушенням у сфері земельного законодавства. Прийняття
рішення органом місцевого самоврядування про надання юридичній особі - суб'єкту
підприємницької діяльності згоди на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду не свідчить про недотримання
Кіровоградською міською радою порядку набуття та реалізації права на землю,
передачі у власність, викупу земельних ділянок, використання їх відповідно до
цільового призначення.

Крім того, господарським судом
приймається до уваги правова позиція Вищого адміністративного суду України про
те, що недодержання вимог правових норм, які регулюють прийняття акта, може
бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли
відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акту. Якщо ж у цілому
акт узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до
обставин, що склалися, тобто є правильним по суті, то окремі порушення
встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання
його недійсним, якщо інше не передбачене законодавством. Саме до таких
процедурних порушень на думку господарського суду відносяться виявлені
прокурором недоліки в організації та проведенні восьмої сесії Кіровоградської
міської ради п'ятого скликання на якій прийнято рішення № 405 від  28.12.2007 року, оскільки Регламент
Кіровоградської міської ради п'ятого скликання, Розпорядження від 09.01.2007
року "Про затвердження аркушів погодження проектів рішень та рішень
міської ради" відносяться до внутрішніх документів відповідача і їх
порушення або невиконання не є підставою для визнання недійсним рішень, які
відповідають вимогам закону, про що зазначено вище. Господарський суд не визнає
в якості доказів надані прокурором протоколи допиту свідків (а.с. 81-96),
оскільки за приписами ст. 72 КАС України лише вирок суду в кримінальній справі
або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали
законної сили, є обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу
про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, лише в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинене воно
вказаною особою.

Враховуючи правовий статус
відповідача як органу місцевого
самоврядування та позивача як суб'єкта владних повноважень,
господарський  суд прийшов до переконання
про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного
судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та
Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку
діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні
справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та
апеляційні   господарські суди за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт
1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа
адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є
суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства,  в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Тобто справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який
виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх
прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт
законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого  (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно
зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних
повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства
України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій,
причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо
правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які  підлягають до розгляду за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи
за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд
враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта
владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування
кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення,
приходить до переконання, що прокурором та позивачем не надано безспірних
доказів про наявність правопорушення з боку відповідача, наданими прокурором та
позивачем доказами не доведено сам факт скоєного правопорушення, тобто
порушення будь-чийого права.

Натомість, скасування спірного
пункту рішення 8.228 призведе до порушення права третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного підприємця - ОСОБА_1
на законну підприємницьку діяльність в інтересах територіальної громади по
наданню послуг щодо діяльності автомобільного вантажного транспорту, роздрібної
торгівлі в неспеціалізованих магазинах та діяльності кафе.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 163, 167, 186, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т
А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Сторони мають право оскаржити в
апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду
першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею,
залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка
їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється
ухвала.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова
суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного
оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не
набрала законної сили.

Копії постанови направити прокурору
м. Кіровограда, сторонам, третій особі, прокуратурі Кіровоградської області для
відома.

Постанова виготовлена в повному
обсязі 18 серпня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько