ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2008 р.

Справа № 8/265/08

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.С. Петрова

суддів Г.П. Разюк, С.І. Колоколова

(Відповідно із розпорядженням голови Одеського апеляційного господарського суду №131 від 16.09.08 р. для розгляду справи № 8/265/08 колегію суддів у складі: Мирошниченко М.А, Бєляновський В.В., Шевченко В.В. замінено на колегію суддів у складі: Петров М.С., Разюк Г.П., Колоколов С.І.)

при секретарі судового засідання:Ніколовій Г.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Ягодін В.В. - директор;

від відповідача: Синяков В.С., довіреність № 023/07-999 від 28.12.07 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес” (далі по тексту —ПСП “Прогрес”)

на рішення господарського суду Миколаївської області від „22” липня 2008 року

по справі № 8/265/08

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес”, Миколаївська область, м. Вознесенськ

до Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Миколаївобленерго”, м. Миколаїв (ВАТ “ЕК “Миколаївобленерго”)

про стягнення 14 033,30 грн.

В С Т А Н О В И В:

02.06.08 р. ПСП “Прогрес” звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до ВАТ “ЕК “Миколаївобленерго” про стягнення 12214, 98 грн. боргу та 3% річних у сумі 1818,32 грн. за прострочення оплати основного боргу.

Зазначені позовні вимоги ПСП „Прогрес” обґрунтовує вимогами ст.ст.525,526, 625 ЦК України посилаючись на те, що відповідач порушив договірні зобов’язання (договір № 196 від 12.07.2000 р. з додатковою угодою до нього від 15.09.2000 р. про реструктуризацію заборгованості на 5 років) і не зарахував кошти у сумі 12214, 32 грн., перераховані за платіжними дорученнями № 21 від 17.01.02 р. на суму 5647,62 грн. та № 30 від 04.11.02 р. на суму 6567,36 грн. в рахунок погашення заборгованості за додатковою угодою від 15.09.2000 р. про реструктуризацію боргу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.07.08 р. (суддя Гриньова Т.В.) у позові ПСП “Прогрес” відмовлено з огляду на те, що позивач не навів відповідних норм права та умов договору із додатковою угодою, згідно з якими перераховані енергоспоживачем кошти підлягають поверненню.

Крім того, місцевий господарський суд за заявою відповідача застосував наслідки пропуску строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог, посилаючись на те, що позивач не звертався до суду із заявою про відновлення строку позовної давності та не надав доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПСП “Прогрес” звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржене рішення господарського суду 1 інстанції від 22.07.08 р. та зобов’язати ВАТ „ЕК Миколаївобленерго” зарахувати кошти у сумі 12214,98 грн. в рахунок реструктуризованого боргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ПСП „Прогрес” посилається на те, що місцевий господарський суд помилково застосував наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки про зарахування спірних сум в погашення поточної заборгованості він дізнався лише з рішення господарського суду Миколаївської області від 19.01.06 р. по справі №5/213/05.

Скаржник також вважає, що господарський суд 1 інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні кошти, які він сплатив відповідачу, останній зарахував на погашення поточної заборгованості, так як в період сплати цих коштів борг ПСП „Прогрес” по поточній заборгованості складав за рахунками відповідача лише 13389 грн. За таких обставин ПСП „Прогрес” маючи заборгованість по реструктуризованому боргу не міг здійснювати передплати за не спожиту у 2001-2002 роках електроенергію.

Крім того, ПСП „Прогрес” в апеляційній скарзі наводить аналіз рішень господарського суду Миколаївської області від 19.01.06 р. по справі №5/213/05, від 03.07.06 р. по справі №9/305/06 як необґрунтованих та незаконних.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, але в судовому засіданні просив залишити її без задоволення, оскаржене рішення господарського суду 1 інстанції - без змін, вважаючи його обґрунтованим та відповідаючим вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

Як встановлено господарським судом 1 інстанції, сторони перебувають у господарсько-правових відносинах, врегульованих договором на користування електричною енергією № 196 від 12.07.2000 для сільськогосподарських споживачів та договором № 50/196 від 9.03.04 р.

15.09.2000 р. на виконання Постанови КМУ від 28.07.2000 №1179 сторонами укладено додаткову угоду № 196 до основного договору №196 від 12.07.2000 р., за умовами якої заборгованість відповідача у сумі 27694 грн. 13 коп. було реструктуризовано на 5 років, починаючи з 01.01.2001.

На виконання умов договору від 12.07.2000 р. позивач перерахував відповідачеві грошові кошти у сумі 12214 грн. 98 коп. за платіжними дорученнями № 21 від 17.01.2002 та № 30 від 04.11.2002 (а.с. 59, 60). У рядку “призначення платежу” позивач зазначив, що вказані суми перераховуються ним як погашення заборгованості за електроенергію; жодних посилань на додаткову угоду № 196 від 15.09.2000 платіжні доручення не містять.

За таких обставин відповідач зарахував ці кошти в рахунок погашення заборгованості за поточний період (а.с.37,38).

Як вбачається з позовної заяви ПСП „Прогрес” останнє, посилаючись на ст.ст.525, 526 ЦК України, умови вищезазначеного договору від 12.07.2000 р. та додаткової угоди до нього, просить повернути йому борг у сумі 12214,98 грн., тобто кошти, які він сплатив в погашення реструктуризованого боргу, а відповідач зарахував їх в погашення поточного боргу.

Проте, а ні зміст ст.ст.525, 526 ЦК України, а ні умови договору № 196 від 12.07.2000 р., а ні умови додаткової угоди від 15.09.2000 р. не передбачають повернення сплачених енергоспоживачем коштів, тому виходячи із підстав заявлених позивачем вимог судова колегія вважає, що позов ПСП „Прогрес” підлягає залишенню без задоволення.

Вказані обставини стали підставою для залишення позову ПСП „Прогрес” і місцевим господарським судом, але останній в якості підстави для відмови у задоволенні позову також зазначив і пропуск позивачем строку позовної давності та клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску цього строку, передбачених п.4 ст.267 ЦК України.

Судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності. Посилання скаржника на те, що відлік строку позовної давності по заявленим ним позовним вимогам слід відраховувати з дати, коли він дізнався про зарахування відповідачем спірних сум в рахунок погашення поточної заборгованості, тобто 19.01.06 р. (дата прийняття господарським судом Миколаївської області рішення по справі №5/213/05) судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки позивач відразу після сплати відповідачу спірних коштів міг довідатися у останнього в рахунок якої заборгованості зараховані ці кошти, тому відповідно із ст.261 ЦК України перебіг позовної давності щодо заявлених позивачем вимог починається від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто у наступні дні після сплати спірних коштів, а відповідно із цим позивач пропустив строк позовної давності. При цьому позивач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, а тому у господарського суду 1 інстанції не було підстав для його відновлення.

В той же час судова колегія зазначає на те, що підставою для відмови у задоволенні даного позову є його необґрунтованість, а не сплив строку позовної давності, оскільки правила про позовну давність мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб’єктивного права. Тому у випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску позовної давності, а в зв’язку із необґрунтованістю самої вимоги.

Вимоги скаржника в апеляційній скарзі про зобов’язання ВАТ „ЕК Миколаївобленерго” зарахувати кошти у сумі 12214,98 грн. в рахунок реструктуризованого боргу судовою колегією не розглядаються, оскільки відповідно із ст.101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді 1 інстанції.

Не заслуговують на увагу й доводи скаржника щодо незаконності рішень господарського суду Миколаївської області від 19.01.06 р. по справі №5/213/05, від 03.07.06 р. по справі №9/305/06, тому що вказані рішення набрали законної сили і не є предметом апеляційного оскарження.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПСП „Прогрес” підлягає залишенню без задоволення, оскаржене рішення господарського суду 1 інстанції –без змін, оскільки місцевий господарський суд по суті правильно вирішив спір.

Керуючись ст.ст. 49,99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства „Прогрес” залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 22.07.08 р. - без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.С. Петров

Суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов