ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 3-8/83-08-2168

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Білоцерківський автобусний парк" (далі –Товариство)

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду

від

15.07.08

у справі

№ 8/83-08-2168

господарського суду

Одеської області

за позовом

регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (далі – Фонд)

до

Товариства,

третя особа:

комунальне підприємство "Овідіопольске бюро технічної інвентаризації" (далі –БТІ),

про

визнання права державної власності

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Любенко С.В. (за дов. № 11 від 06.02.08);

Боярчук О.І. (за дов. № 41 від 12.09.08);

- відповідача:

Чепелюк І.В. (за дов. № 28/05/08-2 від 28.05.08);

- третьої особи:

не з'явились.

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.10.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, у травні 2008 року Фонд звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства, третя особа –БТІ, про визнання права державної власності на об'єкт соціально-побутового призначення (45/100 частин будівель та споруд бази відпочинку "Автомобіліст"). Свої вимоги Фонд обґрунтував тим, що в процесі створення Товариства шляхом приватизації державного підприємства "Білоцерківське автотранспортне підприємство 13206" база відпочинку "Автомобіліст" до статутного фонду новоствореного ВАТ (Товариства) не ввійшла, отже є державною власністю і лише перебуває на балансі Товариства.

Ухвалою від 29.05.08 господарського суду Одеської області вказана позовна заява була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що 05.06.08 до господарського суду Одеської області надійшла заява Фонду № 14-16-859 від 04.06.08 про вжиття заходів до забезпечення позову в порядку ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору, а також заборони БТІ здійснювати внесення записів у реєстр права на нерухоме майно та надавати витягу з реєстру прав на нерухоме майно щодо будівель та споруд бази відпочинку "Автомобіліст" (Одеська область, Овідіопольский район, с.Грибівка).

Зазначене клопотання мотивовано тим, що Товариства на даний час вчиняє заходи щодо розпорядження спірним майном на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 202696 від 27.02.04, на підтвердження чого Фонд надав відповідні докази, зокрема, про скасування розпорядження голови Овідіопольської райдержадміністрації від 26.02.04 № 104 "Про визнання права власності на будівлі та споруди бази відпочинку "Автомобіліст" (с.Грибівка, Дальницька сільська рада)" розпорядженням голови Овідіопольської райдержадміністрації від 29.10.07 № 1356.

Ухвалою від 06.06.08 господарського суду Одеської області (суддя Атанова Т.О.) зазначену заяву Фонду задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно 45/100 частин будівель та споруд бази відпочинку "Автомобіліст", розташованої за адресою: с.Грибівка Овідіопольського району Одеської області, вул.Приморська, 1-А, до складу якої входить: літній будинок під літерою "3-2", загальною площею 332,40 м2 (1988 року побудови), кухня під літерою "И" загальною площею 30,70 м2 (1988 року побудови), душова під літерою "К" загальною площею 19,80 м2 (1989 року побудови), вбиральня під літерою "Л" загальною площею 19,80 м2 (1989 року побудови), більярдна під літерою "Ж" загальною площею 105,90 м2 (1990 року побудови), спорудження 1, 2, З, 4, 5 (1990 року побудови), літній вагон під літерою "У" загальною площею 27,00 м2 (1988 року побудови) та літній вагон під літерою "Д" загальною площею 18,9 м2 (1988 року побудови).

БТІ заборонено здійснювати внесення записів в реєстр прав на нерухоме майно та надавати витяги з реєстру прав на нерухоме майно щодо будівель та споруд бази відпочинку "Автомобіліст", розташованої за адресою: с.Грибівка, Овідіопольського району Одеської області, вул.Приморська, 1-А.

При винесенні вказаної ухвали місцевий суд прийшов до висновку про обґрунтованість доводів Фонду про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Постановою від 15.07.08 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Таценко Н.Б., суддів –Сидоренко М.В., Мишкіної М.А.) апеляційну скаргу Товариства задоволено частково.

Ухвалу від 06.06.08 господарського суду Одеської області про забезпечення позову в частині заборони БТІ надавати витяги з реєстру прав на нерухоме майно щодо будівель та споруд бази відпочинку "Автомобіліст", розташованої за адресою: с.Грибівка, Овідіопольський район, Одеська область, вул.Приморська, 1-А, скасовано.

В іншій частині ухвалу від 06.06.08 господарського суду Одеської області про забезпечення позову залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що положення ухвали від 06.06.08 господарського суду Одеської області стосовно заборони БТІ надавати витяги з реєстру прав на нерухоме майно щодо будівель та споруд бази відпочинку "Автомобіліст" (розташованої за адресою: с.Грибівка, Овідіопольський район, Одеська область, вул.Приморська, 1-А) суперечить резолютивній частині постанови господарського суду Київської області від 21.04.08 по справі № А19/143-08, пунктом 2 якої БТІ зобов’язано надати Товариству витяг з реєстру прав власності на вказану базу відпочинку.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить ухвалу від 06.06.08 господарського суду Одеської області скасувати повністю, а постанову від 15.07.08 Одеського апеляційного господарського суду –в тій частині, якою залишено без змін зазначену ухвалу господарського суду Одеської області.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми процесуального права, зокрема: ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

На день розгляду справи у судовому засіданні письмові відзиви на касаційну скаргу від Фонду та БТІ не надійшли, проте, наявний у судовому засіданні 30.10.08 представник Фонду щодо доводів скаржника заперечував, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просив касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржену постанову –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що за змістом ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується шляхом: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Про забезпечення позову виноситься ухвала, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до роз'яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України

№ 9 від 22.12.06 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок суду апеляційної інстанції про те, що оскільки предметом позовних вимог є визнання права державної власності на нерухоме майно, то звернувшись до суду з клопотанням про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно, Фонд належним чином обґрунтував та довів необхідність застосування таких заходів.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що з урахуванням вимог ч. 5 ст. 124 Конституції України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції підставно взяв до уваги постанову від 21.04.08 господарського суду Київської області у справі № А19/143-08, яким БТІ зобов'язано видати Товариству витяг з реєстру прав власності на базу відпочинку "Автомобіліст", у зв'язку з чим скасовано ухвалу місцевого суду у визначеній частині.

Колегія суддів Вищого господарського суду України в даному касаційному провадженні обмежилась перевіркою застосування попередніми судовими інстанціями лише норм процесуального права в контексті наявної касаційної скарги Товариства.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційну скаргу Товариства слід залишити без задоволення, а справу – направити до господарського суду першої інстанції для розгляду спору по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Білоцерківський автобусний парк" б/н від 26.08.08 залишити без задоволення.

Постанову від 15.07.08 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 8/83-08-2168 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська