ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 29/20

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

ВАТ Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову

від 10.06.08 Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№29/20 господарського суду Донецької області

за позовом

ВАТ Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

до

Корпорації "Міжрегіональний промисловий союз"

про

стягнення 14861,65 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Дзюба З.М., довір. у справі

відповідача: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.03.2008 позовні вимоги задоволено частково. На користь позивача стягнуто 11961 грн. 30 коп. боргу, 524 грн. –3% річних, 2332 грн. 45 коп. –збитки від інфляції. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено, оскільки по умовам договору відповідач повинен був виконати грошові зобов’язання 15.05.2006, а позивачем річні нараховані з травня 2006 року (суддя Т. Гаврищук).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.06.2008 рішення місцевого суду скасовано і в позові відмовлено. Суд не знайшов підстав для задоволення позову на підставі ст. ст. 901, 903, 906, 526, 524 ЦК України та ст. 224 ГК України. Договором сторін повернення авансових платежів здійснюється за умови припинення надання послуг за даним договором. Договірні відносини між сторонами не припинено (судді: Т. Шевкова, Г. Діброва, О. Стойка).

ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" в поданій касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду. Скаржник не згодний з оцінкою апеляційним судом актів-звітів виконаних робіт від 30.04.2006 на загальну суму 314211 грн. 10 коп.; вважає їх належним доказом виконаних робіт у січні 2006 р., оплачених по платіжним дорученням № 93307 від 16.01.2006, № 93433 від 12.01.2006, № 93460 від 13.01.2006, оскільки зазначені в них суми на виконані у січні 2006 року послуги співпадають з сумами перерахованими по вищевказаним платіжним документам.

Відповідач не заперечував, що акти у квітні 2006 року були складені відповідно січневим платежам.

В судовому засіданні місцевого суду було встановлено, що послуги надавалися корпорацією лише у січні 2006 року. Відповідач цей факт не заперечував. Відповідач залишок авансового платежу повинен був повернути до 15.05.2006, але свої зобов’язання не виконав.

Апеляційний суд безпідставно посилався на ст. 906 Цивільного кодексу України та ст. 224 ГК України, оскільки предметом даної справи є стягнення неповернутої суми авансового платежу, а не відшкодування збитків.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив обставини справи, доводи касаційної скарги і вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що у справі відсутні документи (звіти експедитора) на підставі яких відповідач виставляв рахунки у січні 2006 року не відповідає дійсності. Звіти експедитора відповідача у справі аркуші 32-36; 39-44; 47-51. Зазначене свідчить, що в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція не повно і не об’єктивно встановила обставини та дослідила докази у справі.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач підтвердив факт отримання від позивача авансових платежів в сумі 326172,40 грн. та факт надання ним послуг за договором № 2355 від 30.12.2005 на загальну суму 314211 грн. 10 коп. (арк. 18, 26). Відповідач у відзиві не заперечував, що акти виконаних робіт підписані 30.04.2006, були складені на послуги, надані позивачу в січні 2006 року, оскільки про це зазначено в самих актах (арк. 30, 37, 45).

Відповідач не надав суду доказів про надання послуг на залишкову суму авансу (326172,40 –314211,10) 11961,30 грн.

В процесі дослідження доказів у справі суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування ст. 601 ЦК України. Касаційна інстанція не має права додатково досліджувати докази (ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України).

Заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про безпідставне посилання суду апеляційної інстанції на ст. 906 ЦК України та 224 ГК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач пред’явив до стягнення заборгованість по договору з врахуванням річних та індексу інфляції.

Рішення суду першої інстанції було винесене на підставі ст. 526 та 625 ЦК України обгрунтовано. Судом було встановлено, що відповідач не виконав свої грошові зобов’язання по договору сторін № 2355 від 30.12.2005 п. 4.8 щодо повернення в певний термін зайво сплаченої суми авансу і тому у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України стягнув з відповідача борг річні та суму індексу інфляції.

Однак, з підстав для відмови в позові суд апеляційної інстанції вказав, що по п.4.8 договору сума авансу повертається у разі припинення надання послуг.

В порушення вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України суд не вказав на підставі яких доказів він дійшов висновку про договірні відносини сторін на час пред’явлення позову (Договір укладений до 31.12.2006, а позов пред’явлений 31.01.2008).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційної інстанції не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вони були встановлені по неповно дослідженим доказам, що є в матеріалах справи і які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.06.2008 скасувати і залишити в силі рішення господарського суду Донецької області від 26.03.2008 у справі № 29/20.

Головуючий В. Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун