ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 05-5-33/6756

03.11.08

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до            колективного підприємства редакції газети «Говорить і показує Україна»

про           стягнення 16 200, 00 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Жигадло І.Б. –представник за довіреністю № 105/10 від 15.07.08;

від відповідача: не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулася до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до колективного підприємства редакції газети «Говорить і показує Україна»про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 16 200, 00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.03.2000 року дочірня компанія «Торговий дім «Газ України»відповідно до платіжного доручення № 403 безпідставно перерахувала на рахунок колективного підприємства редакції газети «Говорить і показує Україна»грошові кошти у розмірі 16 200, 00 грн.

На виконання рішення Спостережної ради НАК «Нафтогаз України»від 26.12.2000 року створено дочірню компанію «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»шляхом реорганізації дочірньої компанії «Торговий дім «Газ України»та дочірньої компанії «Укртрансгаз». Згідно з наказом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»№ 14 від 18.01.2001 року дочірня компанія «Газ України»є правонаступником всіх прав та зобов’язань дочірньої компанії «Торговий дім «Газ України».

31.05.2008 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист з вимогою у семиденний строк перерахувати грошові кошти у сумі 16 200, 00 грн. на рахунок дочірньої компанії «Газ України». Проте станом на день подання позовної заяви даний лист залишено без відповіді.

Таким чином, на момент подання позовної заяви сума боргу колективного підприємства редакції газети «Говорить і показує Україна»перед дочірньою компанією «Газ України»становить 16 200, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.06.2008 року № 05-5-33/6756 позовну заяву повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2008 року апеляційну скаргу дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»задоволено, ухвалу Господарського суду м. Києва від 27.06.2008 року № 05-5-33/6756 скасовано, а матеріали позовної заяви та додані до неї документи передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.09.2008 року порушено провадження у справі, присвоєно справі № 05-5-33/6756-33/336 та призначено до розгляду на 20.10.2008 року.

У судовому засіданні 20.10.2008 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що як вбачається з первинних документів відповідача, а саме: журналу-ордеру № 2 за I-VI квартали 2000 року – відповідач дійсно отримав на розрахунковий рахунок грошові кошти у розмірі 16 200, 00 грн. від дочірнього підприємства «Торговий дім «Газ України», що були сплачені платіжним дорученням № 403 від 15.03.2000 року з призначенням платежу «оплата за рекламні послуги згідно рах. № 7 від 14.02.2000 р. та № 14 від 28.02.2000 р.». Як вбачається з рахунку № 7 від 14.02.2000 року та № 14 від 28.02.2000 р. відповідач повинен був виконати роботи по публікації рекламно-інформаційних матеріалів в березні-квітні 2000 року згідно договору № 1-Р від 21.12.1999 року. Відповідно до акту виконаних робіт від 12.03.2000 року по договору № 1-Р від 21.12.1999 року підписаного сторонами відповідачем були виконані роботи по публікації рекламно-інформаційних матеріалів. Отже, відповідач вважає, що вимога позивача про повернення безпідставно отриманих грошових коштів є такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки строк позовної давності про повернення грошових коштів у сумі 16 200, 00 грн. сплив 21.03.2003 року.

Представник позивача вимоги ухвали суду від 18.09.2008 року не виконав, у зв’язку із чим суд відклав розгляд справи до 27.10.2008 року.

27.10.2008 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 16 200, 00 грн., витрати на оплату державного мита у сумі 162, 00 грн. та 118, 00 грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності, у зв’язку із чим відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заявив клопотання про оголошення повного тексту рішення.

У судовому засіданні оголошується перерва до 03.11.2008 року для виготовлення повного тексту рішення.

03.11.2008 року у судовому засіданні після закінчення розгляду справи по суті судом оголошено рішення по справі № 05-5-33/6756-33/336.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та враховуючи той факт, що відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Як вбачається з платіжного доручення № 403, позивач 15.03.2000 року перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 16 200, 00 грн. на підставі рахунків № 7 від 14.02.2000 року та № 14 від 28.02.2000 року за роботи по публікації рекламно-інформаційних матеріалів.

Після виконання відповідачем робіт по публікації рекламно-інформаційних матеріалів, сторони підписали та скріпили печатками акт виконаних робіт від 12.03.2000 року.

Отже, правовідносини між сторонами щодо виконання робіт виникли та існували у 2000 році.

Але, представник позивача в позовній заяві та на судових засіданнях зазначає, що зазначені грошові кошти були перераховані безпідставно.

Відповідно до ст. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України»від 16.03.1995 року № 227/95 підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Тому, у разі помилкового перерахування позивачем відповідачу грошових коштів, у позивача з 21.03.2000 року виникло право вимагати повернення помилково перерахованих коштів, а у відповідача виник обов’язок повернути помилково зараховані кошти.

Згідно п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Отже, з огляду на зазначені положення, оскільки строк перебігу позовної давності почався 21.03.2000 року, тому закінчився 21.03.2003 року.

Оскільки, строк позовної давності сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України, тому повинні застосовуватися положення Цивільного кодексу УРСР про позовну давність.

Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 76 ЦК УРСР передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення свого права.

Як встановлено вище, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права 21.03.2000 року, тобто в день коли відповідач в порушення ст. 6 Указу Президента України «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» від 16.03.1995 року № 227/95 не повернув у п’ятиденний строк помилково зараховані кошти.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з вхідної дати, позовна заява надійшла до суду 23.06.2008 року, тобто після закінчення трирічного строку.

Таким чином, як вбачається з позовної заяви, відзиву на позовну заяву, позивачем пропущено строк в межах якого він може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Обґрунтованого клопотання про поновлення строків позовної давності не подано, тому суд відмовляє позивачеві в задоволенні його позовних вимог.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при відмові в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 75, 76, 80 Цивільного кодексу УРСР, ст. 49 та ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                             С.М.Мудрий