ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 44/57-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого  судді:

Кота О.В.,

Суддів:

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.,

розглянув касаційну скаргу

Приватного сільськогосподарського
підприємства "Молнія-1"

на постанову

Харківського апеляційного
господарського суду від 02.07.2008р.

у справі

№44/57-08 господарського суду
Харківської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

Приватного сільськогосподарського
підприємства "Молнія-1"

про

стягнення 1700грн.

за
участю представників:

-          позивача: ОСОБА_1 особисто;

-          відповідача: Фірсова Н.В., дов. б/н
від 17.06.2008р.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2008 року Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства
"Молнія-1" про стягнення 1700грн. грошової компенсації за спричинення
відповідачем моральної шкоди.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23.04.2008р. у справі №44/57-08 (суддя Дюкарєва С.В.) у
позові відмовлено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 02.07.2008р. у справі №44/57-08 (колегія
суддів у складі головуючого судді Сіверін В.І., суддів Білоконь Н.Д., Ільїн
О.В.) рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2008р. у даній справі
скасовано; прийнято нове рішення про задоволення позову; стягнуто з  Приватного сільськогосподарського
підприємства "Молнія-1" на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 1700грн. моральної шкоди, 163грн. витрат по
сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції Приватне сільськогосподарське підприємство
"Молнія-1" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 02.07.2008р. у справі №44/57-08 скасувати, а рішення
господарського суду Харківської області від 23.04.2008р. про відмову позивачу в
позові залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу
відповідача на час розгляду справи в касаційній інстанції суду наданий не був,
що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду
судового рішення, що оскаржуються.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін,
проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність
застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976р. №11
"Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив
справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.  Обґрунтованим визнається рішення, в якому
повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

Рішення місцевого господарського
суду та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають зазначеним
вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді
в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено,
що рішенням господарського суду Харківської області від 04.04.2007р. у справі
№44/08-07 задоволено позовні вимоги Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства
"Молнія-1" про припинення дій; зобов'язано Приватне
сільськогосподарське підприємство "Молнія-1" не перешкоджати Суб'єкту
підприємницької діяльності -фізичній особі ОСОБА_1 у проведенні ним
земельно-будівельних робіт та підприємницької діяльності на земельній ділянці,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання Приватного сільськогосподарського
підприємства “Молнія-1” перемістити будівельний вагончик з земельної ділянки,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на іншу територію.

Посилаючись на те, що незаконним
розташуванням відповідачем на території позивача будівельного вагончика, останньому
спричинено моральну шкоду, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення моральної
шкоди не підлягає задоволенню з огляду на положення ст. 1167 ЦК України за
недоведеністю її заподіяння, оскільки позивачем не додано належних доказів
спричинення йому втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або
бездіяльністю відповідача.

Скасовуючи рішення місцевого суду,
суд апеляційної інстанції, зазначив, що наявність моральної шкоди внаслідок
протиправних дій відповідача, її розмір та причинний зв'язок між такими діями
та моральною шкодою підтверджено тим, що внаслідок протиправного зайняття
відповідачем спірної ділянки позивач не міг закінчити будівництво торгового
об'єкту на спірній ділянці у термін, на який він одержав дозвільні та
погоджувальні документи від відповідних органів на будівництво, у зв'язку з чим
він втратив час, зусилля, поніс матеріальні збитки на додаткове одержання таких
документів на новий термін на суму 1528грн.; за період часу, коли будівельний
майданчик відповідача знаходився на спірній земельній ділянці позивача,
останній не міг її використовувати за цільовим призначенням, сплатив орендну
плату на суму 5100грн., а також поніс збитки на суму 800грн., звернувшись за
правовою допомогою до фахівця в галузі права ОСОБА_2, внаслідок понесених
позивачем матеріальних збитків були порушені його нормальні життєві зв'язки, що
виразились у настанні тяжких вимушених змін у його життєвих та виробничих
стосунках, розірванні шлюбу з дружиною.

Проте вказані висновки судів першої
та апеляційної інстанцій є передчасними.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може
бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення
її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи
близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та
гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної
особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

В силу ст.1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до визначення підстав
цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При
цьому, суду слід з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві
моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода компенсується
незалежно від майнової шкоди, що відшкодовується, і не пов'язується із сумою
цієї компенсації. Відповідальність за заподіяну моральну шкоду не перебуває в
залежності від існування майнової шкоди й може покладатися на заподіювача як
поряд із майновою відповідальністю, так і самостійно. При цьому відшкодування
майнової шкоди не впливає на право потерпілого на відшкодування моральної
шкоди.

Однак під час розгляду даної справи
суди попередніх інстанцій не врахували приписів ст.23 ЦК України.

Суд першої інстанції при розгляді
даної справи не з'ясував наявності вищезазначених елементів для стягнення
моральної шкоди, а суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку,
стягнувши моральну шкоду з відповідача без зазначення, в чому полягає причинний
зв'язок між моральною шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, а
також вина останнього в її заподіянні. При цьому, суд апеляційної інстанції не
навів обґрунтувань визначення розміру моральної шкоди.

Поряд з цим, суд апеляційної
інстанції стверджуючи про невідшкодування відповідачем понесених матеріальних
збитків на загальну суму 11085грн. в обґрунтування стягнення з відповідача
моральної шкоди на суму 1700грн., не врахував приписів, запроваджених ч. 4
ст.23 ЦК України, за якою моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової
шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього
відшкодування.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.ст. 1115,
1117 ГПК України) не дають їй права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями
чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази, рішення у справі та постанова підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від
встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Молнія-1" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 02.07.2008р.   та
рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2008р. у справі
№44/57-08 скасувати.

Справу №44/57-08 передати на новий
розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя:

О. Кот

Судді:
С. Владимиренко

С. Шевчук