ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

11
серпня 2008 р.

№
9/246

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого

Губенко
Н.М.

суддів

Барицької
Т.Л. Подоляк
О.А.

перевіривши
касаційну скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

на
ухвалу від на
рішення від на постанову від

господарського
суду Львівської області 19.11.2007 господарського суду Львівської області
19.11.2007 Львівського апеляційного господарського суду 12.03.2008

у
справі

№ 9/246

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Західна будівельна інвестиційна компанія"

про1) зобов'язання відповідача укласти
з позивачем договір про спільне використання технологічних електричних мереж,
які знаходяться на його балансі, для подальшого переукладення з
енергопостачальною організацією ВАТ "Львівобленерго" договору про
постачання електроенергії в орендовані приміщення в цокольному поверсі
колишньої кухні-їдальні по АДРЕСА_1 2) зобов'язання відповідача підписати акт
розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін для переукладення позивачем з енергопостачальною
організацією ВАТ "Львівобленерго" договору про постачання
електроенергії в орендовані приміщення в цокольному поверсі колишньої
кухні-їдальні по АДРЕСА_1 3) зобов'язання ДП "Укрконверс"
невідкладно включити постачання електричної енергії в орендовані позивачем
приміщення в цокольному поверсі колишньої кухні-їдальні по АДРЕСА_1 4)
звільнення позивача від сплати орендної плати за договором оренди
індивідуально визначеного нерухомого майна № 2 від 01.04.2003 у зв'язку з
відключенням орендованих приміщень від постачання електроенергії, руйнування
водопровідної і каналізаційної мереж, затопленням та неможливістю
використання орендованого майна в господарській діяльності, згідно з умовами
договору оренди, з незалежних від орендаря причин за період з 07.12.2006 до
моменту фактичного включення відповідачем електропостачання; 5) зобов'язання
відповідача не вчиняти перешкод в користуванні приміщенням електрощитової
площею 6,1 кв.м (№ приміщення 40, згідно поверхового плану), яке входить до
складу орендованого майна, передати в натурі дане приміщення та ключі від
нього позивачу; 6) визнання незаконними дій відповідача щодо відмови від
договору № 2 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від
01.04.2003; 7) визнання чинним договору № 2 оренди індивідуально визначеного
нерухомого майна від 01.04.2003

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду Львівської області від 19.11.2007 у справі № 9/246
повернуто позивачеві без розгляду заяву про уточнення позову від 08.11.2007 з
вимогою зобов'язати відповідача відновити будівлю колишньої кухні-їдальні по
АДРЕСА_1, та клопотання-пояснення від 12.11.2007 в частині зобов'язання
відповідача відновити протиправно знищену будівлю колишньої кухні-їдальні по
АДРЕСА_1.

Рішенням
господарського суду Львівської області від 19.11.2007 у справі № 9/246
припинено провадження у справі в частині позовних вимог про визнання
незаконними дій відповідача щодо відмови від договору № 2 оренди індивідуально
визначеного нерухомого майна від 01.04.2003; припинено провадження у справі в
частині позовних вимог про визнання чинним договору № 2 індивідуально
визначеного нерухомого майна від 01.04.2003; у задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 у справі № 9/246
рішення господарського суду Львівської області від 19.11.2007 та ухвала
господарського суду Львівської області від 19.11.2007 у справі № 9/246 залишені
без змін; апеляційні скарги позивача № № 700, 701 від 26.11.2007 на ухвалу та
на рішення господарського суду Львівської області від 19.11.2007 -без
задоволення.

Не
погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувані судові рішення попередніх судових інстанцій та передати справу на
новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Вищий
господарський суд України, розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю торгово-промислової групи "Моноліт",
прийшов до висновку, що вони не можуть бути прийняті до розгляду та підлягають
поверненню скаржникові з огляду на наступне.

Статтею
45 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України)
встановлено, що позовні заяви, заяви про вжиття запобіжних заходів і заяви про
оскарження рішень, ухвал, постанов господарського суду оплачуються державним
митом, крім випадків, встановлених законодавством.

Відповідно
до ч. 1 ст. 46 ГПК України державне мито сплачується чи стягується в доход
державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством
України.

Колегією
суддів встановлено, що до касаційної скарги не додано документів, що
підтверджують сплату державного мита у встановленому розмірі, що є порушенням
вимог ч. 4 ст. 1113 ГПК України.

Згідно
із підпунктами "б", "в" та "г" п. 2 ст. 3 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про державне мито" в останній редакції
від 01.01.2008 із позовних заяв немайнового характеру, в тому числі із заяв про
визнання недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру; із
заяв кредиторів про порушення справ про банкрутство, а також із заяв
кредиторів, які звертаються з майновими вимогами до боржника після оголошення
про порушення справи про банкрутство державне мито сплачується у розмірі 5 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; із позовних заяв у спорах, що виникають під час
укладання, зміни або розірвання господарських договорів державне мито
сплачується у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; державне
мито із касаційних скарг на рішення та постанови сплачується у розмірі 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в
першій інстанції, а із спорів майнового характеру -50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

З
касаційної скарги вбачається, що скаржником оскаржується сім вимог
немайнового характеру.

50
відсотків ставки за сьома позовними вимогами немайнового характеру становить
297,50 грн. (= (17 грн. *5)/2)*7). Відповідно до платіжного доручення № 3 від
09.04.2008, доданого до касаційної скарги, скаржник перерахував 42,50 грн.

Таким
чином, Суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1 державне
мито сплачено не у встановленому розмірі, що є підставою відповідно до п. 4 ч.
1 ст. 1113 ГПК України для неприйняття касаційної скарги до розгляду
та поверненню скаржникові.

Керуючись
ст. 86, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Не
приймати до розгляду та повернути Суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній
особіОСОБА_1 касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами на ухвалу
господарського суду Львівської області від 19.11.2007, на рішення
господарського суду Львівської області від 19.11.2007 та на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 у справі № 9/246.

Головуючий
суддя
Н.М. ГУБЕНКО

Судді
Т.Л.
БАРИЦЬКА

О.А. ПОДОЛЯК