ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 17/308

29.09.08

За позовом Державного підприємства «ДП Агросервіс 2000»

До Державної акціонерної компанії «Хліб України»

Про стягнення заборгованості у розмірі 3873,66 грн.

Суддя Кролевець О.А.

Представники :

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Кліновська Н.В. (довіреність №02-14/193 від 01.09.2008)

Відповідно до ст.77 ГПК України в судових засіданнях оголошувались перерви: 08.09.2008 до 22.09.2008, до 29.09.2008.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги ДП «ДП Агросервіс 2000»про стягнення з відповідача заборгованості за договором №10376 від 19.06.2007 у розмірі 3564,76 грн., пені в розмірі 207,44 грн., інфляційних у розмірі 74,86 грн., 3% річних у розмірі 26,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Між позивачем та відповідачем був укладений Договір на переробку зерна пшениці. На виконання умов договору відповідач поставив позивачеві зерно, партія якого виявилась зараженою, через що всі відходи, отримані від переробки карантинної партії зерна, були знищені в присутності інспектора Державної інспекції по карантину рослин по Запорізькій області. Оскільки відповідно до Договору вартість відходів від переробки зерна мала бути зарахована позивачем як часткова оплата наданих послуг, а також в зв’язку з тим, що карантинні відходи були знищені, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у грошовій формі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з наступних підстав. По-перше, відповідач стверджує, що зобов’язання за Договором виконані ним в повному обсязі. По-друге, позивачем в порушення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження загальних вимог до здійснення переробки, утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції»без погодження із відповідачем було знищено партію зернових відходів у кількості 30,757 тон, в якій виявлено карантинне насіння. Крім того, відходи були знищені раніше, ніж складено посвідчення на аналіз проби щодо можливого спалення пшеничних відходів Державною хлібною інспекцією у Запорізькій області.

Позивач вважає заперечення відповідача такими, що спростовуються матеріалами справи.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2007 між Дочірнім підприємством «ДП Агросервіс 2000»(позивач) та Державною акціонерною компанією «Хліб України»(відповідач) був укладений договір №10376 на переробку зерна пшениці (далі за текстом –Договір), відповідно до розділу 1 якого відповідач зобов’язався передати позивачеві зерно пшениці 2,3,4,5 класів для переробки на борошно на підприємстві позивача, а позивач зобов’язався приймати зерно і доводити його до борошномельних кондицій, забезпечувати збереження і переробку цього зерна на борошно, зберігати і видавати борошно відповідачеві на підприємстві позивача.

Відповідно до п.2.2 Договору позивач (Переробник) взяв на себе зобов’язання здійснити приймання зерна пшениці, що поставляється відповідачем (Замовник), за показниками фізичної ваги та фактичної якості. Переробка наданого зерна та відпуск продуктів його переробки проводиться згідно з Правилами організації і ведення технологічних процесів на борошномельних заводах, затверджених наказом Мінагропрому України від 20.03.1998 №83. Розмістити зерно пшениці в елеваторі або на складах, зберігати і переробляти його на борошно згідно з дозволом замовника на переробку. За здану сировину переробник був зобов’язаний видавати замовнику продукти переробки за розрахунковим виходом за формою №117, виходячи з базисного виходу і фактичної якості зерна, що зазначаються в акті-розрахунку та погоджуються із замовником і є невід'ємною частиною Договору. Забезпечувати зберігання зерна пшениці та продуктів її переробки. Нести повну матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування і зниження якості зерна та продуктів його переробки.

Згідно з розділом 3 Договору якість зерна, що поставляється замовником переробнику, повинна відповідати вимогам ДСТУ 3768:2004 «Пшениця. Технічні умови».

Відповідно до п.4.1 Договору відповідач був зобов’язаний оплачувати позивачеві вартість переробки зерна в розмірі 150,00 грн. з ПДВ за одну тону. Оплата вартості фактично наданих послуг переробнику проводиться замовником на підставі наданих рахунків та актів виконаних робіт протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку та підписання актів виконаних робіт (п.4.2). Крім того, в п.4.3 Договору сторони погодили, що замовник може проводити оплату фактично наданих послуг переробнику висівками та відходами І-ІІ категорії, отриманими в результаті переробки, за цінами, погодженими сторонами в Додатках до цього Договору.

Згідно з п.4.4 Договору позивач був зобов’язаний щомісячно протягом 5-ти днів місяця, наступного за звітним, надавати відповідачеві матеріали (форми №117, №34 та акти виконаних робіт) про фактично перероблені обсяги зернової сировини, виробленої готової продукції, отриманих побічних продуктів, відходів, але не менше розрахункових виходів та обсягів отриманих продуктів переробки.

Договір був укладений на термін до 31.12.2007 і за згодою сторін може бути пролонгований на визначений термін шляхом укладення додаткової угоди. Додатковою угодою №3 від 25.12.2007 сторони продовжили термін дії Договору на строк до 31.03.2008.

Судом встановлено, що між сторонами були підписані Додаткові угоди №1 від 17.09.2007, №2 від 01.10.2007, №4 від 08.01.2008, в яких змінювались умови Договору щодо форми та розміру оплати наданих позивачем послуг.

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, в січні 2008 року відповідач передав, а позивач прийняв зерно пшениці продовольчої 3-го класу (132,850 тон) та 4-го класу (599,450 тон) у загальній кількості 732,300 тон. В підтвердження цього позивачем надані залізничні накладні №41252242, №47624702 та №47624703. Якість зерна підтверджувалась сертифікатами №454327 від 18.01.2008 та №454328 від 21.01.2008, виданими Державною хлібною інспекцією, а також Карантинними сертифікатами Державної інспекції з карантину рослин у Херсонський області та АР Крим (додані до позову).

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №672 «Про затвердження Порядку проведення інспектування, огляду, аналізу, обстеження та знезараження підкарантинних матеріалів і об'єктів та їх переліку»пшениця та зерно зернових культур є підкарантинним матеріалом. Відповідно до п.2 Постанови усі підкарантинні матеріали і об'єкти, що імпортуються, експортуються, перевозяться транзитом через територію України або переміщуються в її межах, підлягають інспектуванню, огляду, аналізу та обстеженню державними інспекторами з карантину рослин.

Наказом Міністерства аграрної політики України №414 від 23.08.2005 затверджені Фітосанітарні правила ввезення з-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту, порядку переробки та реалізації підкарантинних матеріалів (далі –Фітосанітарні правила), які є обов’язковими для виконання всіма органами державної влади, юридичними та фізичними особами.

Державний контроль з карантину рослин здійснюють Державні інспектори з карантину рослин України. Відповідно до п.5.2 Фітосанітарних правил фітосанітарний контроль підкарантинних матеріалів включає проведення комплексу карантинних заходів державними інспекторами з карантину рослин: карантинний огляд, фітосанітарна експертиза; у разі виявлення карантинних або інших шкідливих організмів - проведення знезараження, очистки чи інших заходів, які спрямовані на знищення карантинного організму.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про карантин рослин»особи, які здійснюють господарську діяльність, пов'язану з виробництвом, переробкою, зберіганням, транспортуванням, торгівлею рослинами і рослинними продуктами, зобов'язані: виконувати фітосанітарні правила та здійснювати фітосанітарні заходи; виконувати розпорядження органів Державної служби з карантину рослин України щодо проведення відповідних карантинних заходів; зареєструватися у відповідній інспекції з карантину рослин, якщо це вимагається згідно із статтею 27 цього Закону; подавати на вимогу спеціалістів Державної служби з карантину рослин України відомості про об'єкти регулювання; надавати інспекторам з карантину рослин безперешкодно доступ до об'єктів регулювання на будь-якій стадії виробництва, переробки чи обігу для проведення інспектування, перевірки документації та відбору зразків від об'єктів регулювання для визнання їх фітосанітарного стану в порядку, передбаченому цим Законом; сприяти проведенню карантинних заходів у карантинних та прилеглих до них зонах у разі виявлення карантинних організмів; зберігати усі фітосанітарні сертифікати, карантинні сертифікати та карантинні дозволи протягом одного року починаючи з дати видачі. Правила фітосанітарного контролю є обов'язковими для виконання органами державної влади та особами.

У відповідності до вимог ст.13 Закону України «Про карантин рослин», яка регулює порядок проведення фітосанітарної експертизи, та п.5.1 Фітосанітарних правил, з метою виявленні та ідентифікації шкідливих організмів Державною інспекцією по карантину рослин по Запорізькій області було проведено перевірку переданого відповідачем зерна пшениці на наявність карантинних організмів, в ході якої були виявлені карантинні організми –гірчак повзучий, рожевий. Факт виявлення карантинних організмів підтверджується відповідними актами фітосанітарного контролю підкарантинних матеріалів, об’єктів та транспортних засобів, а саме: актами фітосанітарного контролю №5 від 24.01.2007, №6 від 24.01.2008, №7 від 30.01.2008, №10 від 28.01.2008, №11 від 30.01.2008, та висновками фітосанітарної експертизи №98 від 24.01.2008, №106 від 25.01.2008, №111 від 29.01.2008, №112 від 29.01.2008. В зазначених актах фітосанітарного контролю позивачеві (переробнику) було рекомендовано здійснити спалювання відходів після переробки карантійного зерна. Зараженість відходів, отриманих після переробки зерна пшениці, також підтверджується Посвідченням №37 на аналіз проби від 15.02.2008 (в справі).

Позивач стверджує, що згідно з приписами Державної інспекції по карантину рослин по Запорізькій області та у відповідності до вимог чинного законодавства, всі відходи в кількості 30,757 тон, отримані від переробки 726,150 тон партії зерна за Договором (Акт за ф.№117 від 05.02.2008), були знищені шляхом спалення в присутності інспектора Державної інспекції, про що складено Акт №2/08 від 14.02.2008 (ф.№23).

Про виявлення в партії зерна карантиннних організмів та необхідність знищення всіх відходів від переробки цієї партії позивач повідомив відповідача листом від 28.01.2008 за вих.№29. Крім того, листом від 14.02.2008 за вих.№51 позивач повідомив відповідача про свою відмову від придбання партії відходів в зв’язку з зараженням та знищенням. У своєму листі за №1-7-557/2-24/284 від 19.02.2008 відповідач зазначив, що зазначена партія зерна є державним продовольчим резервом, а тому до встановлення всіх обставин просив позивача розмістити відходи від переробки зараженої партії зерна на тимчасове зберігання в окремому місці.

Матеріалами справи підтверджується, що в рамках виконання умов Договору позивач виконав, а відповідач прийняв роботу позивача з переробки зерна пшениці, про що складено Акт №05.02.2005 здачі-прийняття робіт від 05.02.2008 до Договору №10376 від 19.06.2007. Згідно з вказаним актом загальна вартість виконаних позивачем робіт становить 108922,51 грн. Для здійснення відповідачем оплати позивач виставив рахунок-фактуру № СФ-0000064 від 05.02.2008, однак відповідач оплатив виконані позивачем роботи лише частково (за даними позивача було перераховано 105357,75 грн.), після чого залишилась заборгованість в розмірі 3564,76 грн.

08.05.2008 відповідачеві було надіслано претензію №135 з вимогою сплатити борг в розмірі 3564,76 грн. У відповіді на претензію відповідач послався на те, що відповідно до умов Договору відходи, отримані від переробки зерна, зараховуються в якості часткової оплати наданих позивачем послуг з переробки зерна, а тому ДАК «Хліб України»вважає, що виконала свої зобов’язання за Договором повністю.

Посилання позивача на обов’язок відповідача сплатити вартість знищених відходів в кількості 30,757 тон, отриманих від переробки зараженого зерна, відповідач вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки висновок Держхлібінспекції у Запорізькій області щодо спалення відходів наданий 15.02.2008, а фактично відходи були спалені ще 14.02.2008, що не відповідає чинному законодавству. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог, відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження загальних вимог до здійснення переробки, утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції»від 24.01.2001 №50, якою встановлено, що до вирішення питання про подальшу переробку, утилізацію або знищення неякісна та небезпечна продукцію може передаватися на тимчасове зберігання у погоджені спеціально уповноваженими органами місця сховищ.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ДП «ДП Агросервіс 2000»та безпідставність заперечень проти них ДАК «Хліб України», виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст.14, 526 Цивільного кодексу України між сторонами у справі виникли цивільні права і обов’язки (зобов’язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов’язання в силу ст.525 ЦК України не допускається.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, відповідач доручив позивачеві виконання робіт (надання послуг) з переробки зерна пшениці. Форму оплати наданих позивачем послуг сторони визначили як грошову, так і матеріальну (відходи від переробки зерна).

Матеріалами справи підтверджується, що загальна вартість наданих позивачем послуг становить 108922,51 грн., в рахунок яких відповідачем було сплачено 105357,75 грн. Різниця, яку відповідач не оплатив, становить 3564,76 грн.

Суд погоджується з твердженням позивача, що вартість спалюваних відходів відповідач зобов’язаний оплатити грошима, оскільки зазначені відходи через їх зараженість підлягали обов’язковому знищенню (спалюванню) і тому не могли бути зараховані позивачем в якості натуральної форми оплати наданих послуг.

Щодо заперечень відповідача про те, що позивач в порушення приписів чинного законодавства здійснив передчасне спалювання заражених відходів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №50 від 24.01.2001, на якій ґрунтуються заперечення відповідача, були затверджені загальні вимоги до здійснення переробки, утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції. Зазначена постанова була прийнята у відповідності до ст.18 Закону України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції».

Так, відповідно до ст.1 вказаного Закону до неякісної та небезпечної продукції відноситься: продукція, яка не відповідає вимогам чинних в Україні нормативно-правових актів і нормативних документів стосовно відповідних видів продукції щодо її споживчих властивостей; продукція, яка не відповідає обов'язковим вимогам чинних в Україні нормативно-правових актів і нормативних документів щодо її безпеки для життя і здоров'я людини, майна і довкілля; продукція, якій з метою збуту споживачам виробником (продавцем) навмисне надано зовнішнього вигляду та (або) окремих властивостей певного виду продукції, але яка не може бути ідентифікована як продукція, за яку вона видається; продукція, під час маркування якої порушено встановлені законодавством вимоги щодо мови маркування та (або) до змісту і повноти інформації, яка має при цьому повідомлятися; продукція, строк придатності якої до споживання або використання закінчився; продукція, на яку немає передбачених законодавством відповідних документів, що підтверджують якість та безпеку продукції.

На думку суду, посилання відповідача на недотримання позивачем вимог, встановлених Законом України «Про вилучення з обігу, переробку, утилізацію, знищення або подальше використання неякісної та небезпечної продукції»та постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2001 №50 «Про затвердження загальних вимог до здійснення переробки, утилізації, знищення або подальшого використання вилученої з обігу неякісної та небезпечної продукції», є безпідставними, оскільки діяльність позивача, як переробнику зернових культур, регулюється спеціальним законодавством України, а саме, Законом України «Про карантин рослин», Наказом Міністерства аграрної політики України від 23.08.2005 №414 «Про затвердження Фітосанітарних правил ввезення з-за кордону, перевезення в межах країни, транзиту, експорту, порядку переробки та реалізації підкарантинних матеріалів», Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №672 «Про затвердження Порядку проведення інспектування, огляду, аналізу, обстеження та знезараження підкарантинних матеріалів і об'єктів та їх переліку».

Крім того, судом приймаються до уваги ті обставин, що в актах фітосанітарного контролю, складених Державною інспекцією по карантину рослин по Запорізькій області яка проводила перевірку переданого відповідачем зерна пшениці на наявність карантинних організмів, позивачеві (переробнику) було рекомендовано здійснити спалювання відходів після переробки карантинного зерна.

За таких обставин, суд вважає дії позивача по спалюванню відходів переробки зерна такими, що повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3564,76 грн., і відповідачем належних доказів в спростування таких обставин не надано, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими, а тому з відповідача підлягає стягненню борг за надані послуги в розмірі 3564,76 грн.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції на весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач у визначений Договором строк надані позивачем послуги не оплатив, він на підставі ст.625 Цивільного кодексу України зобов’язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь строк прострочки (травень-червень 2008р.), що за розрахунком позивача становить 3639,62 грн., а також 3% річних за весь період прострочення (з 14.04.2008 по 12.07.2008), розмір яких складає 26,60 грн.

Відповідно до п.5.4 Договору у разі недотримання строків розрахунків, замовник сплачує переробнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості фактично наданих послуг.

Оскільки відповідач допустив прострочення оплати вартості наданих послуг, з нього на підставі п.5.4 Договору та ст.231 Господарського кодексу України підлягає стягненню пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 14.04.2008 по 12.07.2008, що становить 207,44 грн.

Відповідно до ст.49 ГПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті держмита в сумі 102 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України»(01033, м. Київ, вул. Саксаганського,1, код 20047943, р/р 2001 у ЗАТ «Альфа-Банк»м. Києва, МФО 300346), а у випадку відсутності коштів –з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, - на користь Дочірнього підприємства «ДП Агросервіс 2000»(69089, м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва,113, код 30757373, р/р 260092308 у ЗОД «Райффайзенбанк Аваль», МФО 313827) 3639 (три тисячі шістсот тридцять дев’ять) грн. 62 коп. –основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 207 (двісті сім) грн. 44 коп. –пені, 26 (двадцять шість) грн. 60 коп. –3% річних, 102 (сто дві) грн. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.А.Кролевець