ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.10.2008

Справа №2-19/6141-2008А

За позовом – Фірми «Агрокрим», м.Красноперекопськ АР Крим

До відповідача 1 – Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції, м.Красноперекопськ АР Крим

До відповідача 2 – Головне управління державного казначейства України в АР Крим, м.Сімферополь АР Крим

Про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Суддя Мокрушин В.І.

Секретар Папазов П.В.

П Р Е Д С Т А В Н И К И :

Від позивача –Дербенева Н.Н., представник, довіреність б/н від 26.05.2008 р.; Гриднєв В.В., директор.

Від відповідача 1– Левіков О.В., представник, довіреність № 303/10/10-0 від 06.02.2008 р.; Сачок О.А., представник.

Від відповідача 2 – Угневой К.П,, представник.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом до Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим та Красноперекопського управління державного казначейства ГУ ДК України в АР Крим про визнання недійсним податкового повідомлення Красноперекопської ОДПІ в АР Крим від 20.05.2008 р. № /0 та стягнення з бюджету заборгованості з податку на додану вартість у сумі 688633,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані невідповідністю висновків, викладених в акті перевірки, положенням діючого законодавства та фактичним обставинам.

Відповідач – Красноперекопська об’єднана державна податкова інспекція надала відзив, позовних вимог не визнала, вказала, що підставою для прийняття податкового повідомлення від 20.05.2008 р. № /0 стали результати перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2008 року, якою, на думку відповідача, зафіксовано завищення суми ПДВ, заявленої до відшкодування із бюджету за рахунок неправомірного формування податкового кредиту за період лютий 2007 року – лютий 2008 року на підставі податкових накладних, оформлених з порушенням п.п.7.2.1 «д», п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями).

Відповідач – Красноперекопське управління Державного казначейства ГУ ДК України в АР Крим надало відзив на позов, позовних вимог не визнало, просило у задоволені позову відмовити.

Ухвалою від 19.08.2008 року господарський суд АР Крим у порядку ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) провів заміну відповідача – Красноперекопське управління Державного казначейства ГУ ДК України в АР Крим на належного відповідача – Головне управління державного казначейства України в АР Крим.

Представники сторін відмовились від послуг перекладача.

Справа слухалася у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами.

Відповідно до ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) перед початком слухання справи представникам сторін була вручена пам’ятка про права та обов’язки.

Розглянув матеріали справи, суд –

В С Т А Н О В И В :

Фірма «Агрокрим» () зареєстрована у якості юридичної особи виконавчим комітетом Красноперекопської міської ради АР Крим 26.06.2000 року, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію, яке замінено 20.05.2008 року (а.с.39 т.1).

Згідно із ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до п.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З 12.05.2008 року по 16.05.2008 року Красноперекопською об’єднаною державною податковою інспекцією в АР Крим (далі по тексту Красноперекопська ОДПІ) проведена виїзна позапланова перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за березень 2008 року, про що складено акт за № 502/23-4/30933340/79 від 16.05.2008 року (а.с.10-26 т.1).

Відповідно до вказаного акту Красноперекопською об’єднаною державною податковою інспекцією в АР Крим встановлені порушення пункту «д» п.п.7.2.1 п.7.2 та пункту «а» п.п.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями).

20.05.2008 року Красноперекопською ОДПІ на підставі вказаного акту прийнято податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено суму перевищення заявленого позивачем бюджетного відшкодування у розмірі 688633,00 грн. (а.с.9 т.1).

Позивач просить визнати недійсним податкове повідомлення – рішення Красноперекопської ОДПІ в АР Крим від 20.05.2008 р. № /0 та стягнути з бюджету заборгованість з податку на додану вартість у сумі 688633,00 грн.

Відповідач – Красноперекопська ОДПІ позовних вимог не визнає, вказує, що підставою для прийняття податкового повідомлення від 20.05.2008 р. № /0 стали результати перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2008 року. На думку відповідача позивач завищив суму ПДВ, заявленої до відшкодування із бюджету, за період лютий 2007 року – лютий 2008 року на підставі податкових накладних, оформлених з порушенням п.п.7.2.1 «д», п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями).

Відповідач – Красноперекопське управління Державного казначейства ГУ ДК України в АР Крим надало відзив на позов, позовних вимог не визнало, просило у задоволені позову відмовити.

Ухвалою від 19.08.2008 року господарський суд АР Крим у порядку ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) провів заміну відповідача – Красноперекопське управління Державного казначейства ГУ ДК України в АР Крим на належного відповідача – Головне управління державного казначейства України в АР Крим (а.с.146 т.3).

25.09.2008 року Красноперекопська ОДПІ заявила клопотання про роз'єднання справ відповідно до позовних вимог, оскільки, на думку Красноперекопської ОДПІ, предмети позову по справі є різними. Позив проти задоволення клопотання заперечував, просив у задоволенні клопотання відмовити на підставі Постанови Кабінету міністрів України № 609 від 09.07.2008 року. Представник другого відповідача клопотання підтримав.

Відповідно до ст.116 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд може своєю ухвалою об'єднати для спільного розгляду і вирішення кілька адміністративних справ за однорідними позовними заявами одного й того ж позивача до того ж відповідача чи різних відповідачів або за позовними заявами різних позивачів до одного й того самого відповідача, а також роз'єднати одну чи декілька поєднані в одне провадження позовні вимоги у самостійні провадження, якщо їхній спільний розгляд ускладнює чи сповільнює вирішення справи.

Суд не вбачає підстав необхідності у задоволенні клопотання відповідача,оскільки ці позовні вимоги невід’ємно пов’язані між собою, тому усною ухвалою у порядку ст.116 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) господарський суд АР Крим 25.09.2008 року у задоволенні клопотання відмовив.

Усною ухвалою від 14.10.2008 року, проголошеною у судовому засіданні, на підставі п.6 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) господарський суд АР Крим здійснив заміну позивача у зв’язку із зміною ним назви.

В березні 2008 року позивач подав до Красно перекопської ОДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість (далі по тексту ПДВ) за № 3660 від 03.04.08 р. та розрахунок суми бюджетного відшкодування № 3082 від 19.03.08 р., на суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок позивача у розмірі 688633,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем до суми податкового кредиту включені податкові накладні, які відповідач вважає оформленими з порушенням вимог п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями).

Порушенням відповідач вважає те, що у розділі «місцезнахождення покупця» вказана адреса: м.Красноперекопськ, вул.Гекало, 26, але фактично за вказаною адресою підприємство не знаходиться. При проведені обстеження по місту реєстрації платника ПДВ, відповідачем встановлено, що за даною адресою позивач не знаходиться, про що був складений відповідний акт та 09 квітня 2008 року державному реєстратору направлено повідомлення для внесення до Єдиного державного реєстру запису про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про що така відмітка була зроблена у реєстрі.

Відповідно, на думку відповідача, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами) згідно з п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями).

З урахуванням порушення позивачем вимог пункту «д» п.п.7.2.1 п.7.2 та п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями), відповідач вважає, що до складу розділу 25 Декларації («сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню») за березень 2008 року зайво включені суми залишків від'ємного значення попередніх податкових періодів (рядок 18.2 декларації з ПДВ), які виникли за рахунок формування податкового кредиту за період лютий 2007 року – лютий 2008 року у розмірі 688633 грн., у тому числі: декларація за лютий 2007 року – 8447,00 грн. (фактично 24601,00 грн.), декларація за березень 2007 року – 80597,00 грн., декларація за квітень 2007 року – 55622,00 грн., декларація за травень 2007 року – 0,00 грн., декларація за червень 2007 року – 0,00 грн., декларація за липень 2007 року – 0,00 грн., декларація за серпень 2007 року – 0,00 грн., декларація за вересень 2007 року – 0,00 грн., декларація за жовтень 2007 року – 158720,00 грн., декларація за листопад 2007 року – 121093,00 грн., декларація за грудень 2007 року – 173410,00 грн., декларація за січень 2008 року – 66605,00 грн., декларація за лютий 2008 року – 24139,00 грн.

Відповідно до п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам,які зареєстровані як платники податку у порядку, передбаченому ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Системний аналіз вказаного пункту Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) свідчить, що вимоги щодо відомостей про покупця (отримувача) товарів (робіт, послуг) передбачені тільки підпунктами «г» та «є» п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями), а решта вимог стосується платника податку – продавця при оформленні податкових накладних.

Позивачем для перевірки за вказаний період надані податкові накладні, у яких під місцезнаходженням покупця вказано: м.Красноперекопськ, вул.Гекало, 26. Вказана адреса визначена у свідоцтві позивача як платника ПДВ від 22.06.2007 р. за № 100024073 (а.с.55).

Окрім того Красноперекопська ОДПІ не прийняла до уваги той факт, що позивач в червні 2007 року повідомив відповідача – Красноперекопську ОДПІ про фактичне місцезнаходження за адресою: м.Красноперекопськ, мікрорайон 1, б.18, кв.63 – адресою засновника підприємств, про що на листі від 08.06.2007 р. № 33 є відповідна відмітка про отримання цього листа податковим органом 11.06.2007 р. Вказаний факт також відображений у постанові Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року по справі № 2-24/16833-2007А.                    Тобто у відповідача були відомості про фактичну адресу знаходження позивача, які не були внесені до Єдиного державного реєстру, тому у нього не було підстав перевіряти такі відомості.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (від 15.05.2003 року № 755 із змінами та доповненнями) у разі внесення змін до відомостей про юридичну особу, пов'язаних із зміною місцезнаходження юридичної особи, проводиться заміна свідоцтва про державну реєстрацію.

Така заміна була проведена 20.05.2008 р., про що свідчить надане позивачем Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 за № 530600.

Позивач на підтвердження позовних вимог надав господарському суду копію Постанови Верховного суду України від 06.12.2005 р. по справі № 21-105, з якої вбачається, що недоліки при оформлені податкових накладних (зокрема відсутність в них порядкового номеру, одиниць вимірювання, адреси отримувача (покупця) не є підставою для визнання недійсними податкових накладних).

Таким чином, позивач вважає, що в Україні склалася судова практика, відповідно до якої не дотримання позивачем порядку, встановленого п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) не є підставою для висновків про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат до податкового кредиту.

Відповідно до п.1.7 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) податковий кредит – це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно з п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) вважається дата здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість у складі ціни товару.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що виключивши суми податку на додану вартість із складу податкового кредиту по податковим накладним за період з лютого 2007 року по березень 2008 року відповідач – Красноперекопська ОДПІ фактично позбавив позивача права на нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість та необгрунтовано зменшив суму податку на додану вартість, заявлену до відшкодування з бюджету на розрахунковий рахунок за березень 2008 року на суму 688633,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне визначити наступне.

Відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) бюджетне відшкодування – це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями).

Згідно з п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями), така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями), така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями), має від'ємне значення, то згідно з п.п.7.7.2:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно п.п.7.7.3 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Згідно вимог п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями) платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.

Наказом ДПА України та Головного управління Державного казначейства України від 02.07.1997 р. № 209/72 затверджено Порядок відшкодування податку на додану вартість, в редакції наказу ДПА та Держказначейства від 21.05.2001 р. № 200/86, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2001 р. за № 489/5680 (далі по тексту Порядок).

Відповідно п.1.3 Порядку бюджетна заборгованість з податку на додану вартість – це суми, не відшкодовані платнику протягом визначених законодавством термінів відшкодування. Згідно до п.4.1 Порядку відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється органами Державного казначейства України за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Для розгляду питання про відшкодування з бюджету сум ПДВ позивачем представлені податковому органу усі необхідні документи у відповідності вимогам діючого законодавства, що підтверджується наданими суду документальними доказами, а саме: копіями декларацій з ПДВ за перевірений період з відповідними додатками з визначенням від,ємного значення різниці податкових зобов'язань та податкового кредиту окремого звітного періоду, яке частково збереглося за наслідками наступного податкового періоду; копіями вантажних митних декларацій, підтверджуючих факт вивезення (експортування) товару за межі митної території України відповідно до митного законодавства; копіями виданих податкових накладних на продані товари за межі митної території України, на підставі яких сформовано податкові зобов'язання; копіями виписок, завірених банком, про перерахування коштів на користь іншого платника, в оплату придбаних товарів(послуг), з урахуванням ПДВ в частині, заявленої до відшкодування; копіями отриманих податкових накладних, на підставі яких сформовано податковий кредит за період з лютого 2007 року по березень 2008 року та реєстрів отриманих податкових накладних за вказаний період.

Як вбачається з акту перевірки (додаток 6 «Реєстр платіжних доручень про сплату постачальникам за товари (роботи, послуги) проведеною фірмою «Агрокрим» та включеної до розрахунку суми бюджетного відшкодування за березень 2008 року, на підставі наданих позивачем платіжних доручень відповідачем перевірено перерахування позивачем коштів постачальникам товарів (робіт, послуг) по кожній податковій накладній за період з лютого 2007 року по лютий 2008 року та встановлено, що від'ємне значення різниці податкових зобов'язань та податкового кредиту окремого звітного періоду, яке частково збереглося за наслідками наступного податкового періоду, було оплачено постачальникам товарів (послуг).                                                   Перерахування коштів постачальникам товарів (робіт, послуг) за період з лютого 2007 року по лютий 2008 року підтверджується наданими суду завіреними банком виписками, що в даному випадку підтверджує факт надмірної сплати позивачем податку на додану вартість у розмірі 688633,00 грн.

Але з акту перевірки та спірного податкового повідомлення – рішення вбачається, що за результатами перевірки позивачу неправомірно зменшено суму податку на додану вартість, заявлену до відшкодування з бюджету на розрахунковий рахунок за березень 2008 року на суму 688633,00 грн.

Таким чином суд дійшов висновку, позивачем надані належні докази для отримання бюджетного відшкодування у сумі 688633,00 грн. згідно наведених норм Закону України «Про податок на додану вартість» (від 03.04.1997 року № 168 із змінами та доповненнями). Зменшення суми податку на додану вартість, заявленої до відшкодування з бюджету на розрахунковий рахунок за березень 2008 року на суму 688633,00 грн., згідно спірному податковому повідомленню – рішенню від 20.05.2008 р. № /0 неправомірним і висновки акту перевірки від 16.05.08 р. № 502/23-4/30933340/79 згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) мали бути підтверджені відповідачем.

Згідно із ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших доказів, окрім акту перевірки, що підтверджували б факт вчинення позивачем зазначеного порушення, Красноперекопською ОДПІ суду не надані.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадови і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України (від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) органи податкової служби є органами виконавчої влади.

Згідно із ст.13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (від 04.12.1990 року № 509 із змінами та доповненнями) передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

За таких обставин факт вказаного порушення слід вважати неналежно встановленим, оскільки визначення позивачу суми завищення бюджетного відшкодування у сумі 688633,00 грн. згідно спірному податковому повідомленню – рішенню неправомірно.

Виходячи з дати отримання відповідачем податкової декларації за березень 2008 року - вх. № 3660 від 03.04.08 р. у позивача право на бюджетне відшкодування виникло 13 травня 2008 року, але на момент розгляду справи це право порушено відповідачем, а сума податку на додану вартість у розмірі 688633,00 грн. підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають поверненню у розмірі 6,80 грн. та 1696,60 грн. з Державного бюджету України на підставі ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями).

На підставі викладеного та керуючись ст.17, 18, 70, 76, 86, 162 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями), суд

П О С Т А Н О В И В:

·          Позов задовольнити.

·          Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Красноперекопської ОДПІ в АР Крим від 20.05.2008 р. № /0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 688633,00 грн.

·          Стягнути з Державного бюджету України 0002, МФО 824026, ОКПО 34740405, код платежу 22090200 у банку отримуача ДУДКУ в АРК м.Сімферополь) на користь фірми «Агрокрим» (96000, АР Крим, м.Красноперекопськ, мікрорайон 1, б.18, кв.63, ідентифікаційний номер 30933340, поточний рахунок 1050980 в Севастопольській філії ВАТ ВТБ Банк, м.Севастополь, МФО 384997) бюджетну заборгованість з податку на додану вартість у сумі 688633,00 грн.

·          Повернути з Державного бюджету України 0002, МФО 824026, ОКПО 34740405, код платежу 22090200 у банку отримуача ДУДКУ в АРК м.Сімферополь) на користь фірми «Агрокрим» (96000, АР Крим, м.Красноперекопськ, мікрорайон 1, б.18, кв.63, ідентифікаційний номер 30933340, поточний рахунок 1050980 в Севастопольській філії ВАТ ВТБ Банк, м.Севастополь, МФО 384997) 6,80 грн. судового збору та 1696,60 грн. зайво сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку відповідно до ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова проголошена у судовому засіданні 14.10.2008 року у 15 год. 30 хв.

У судовому засіданні проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Мокрушин В.І.