ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 26/106-08

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2008

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.08.2008

зі справи № 26/106-08

за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі – Відділення)

до Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання "Луч" українського товариства сліпих (далі –Об'єднання), м. Дніпропетровськ,

про стягнення 101 912,57 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відділення звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Об'єднання 100 000 грн. боргу та 1 912,57 грн. пені, а всього 101 912,57 грн.

Рішенням названого суду від 23.06.2008 (суддя Камша Н.М.) позов задоволено частково: з Об'єднання стягнуто 191,26 грн. пені; в іншій частині позову щодо стягнення пені відмовлено; в частині стягнення боргу провадження зі справи припинено. Прийняте місцевим судом рішення мотивовано погашенням відповідачем боргу під час здійснення судового провадження зі справи та наявністю підстав для зменшення судом розміру пені, що підлягає стягненню.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.08.2008 (колегія суддів у складі: Герасименко І.М. –головуючий суддя, судді Виноградник О.М., Ясир Л.О.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2008 скасовано в частині стягнення з відповідача державного мита. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до чинного законодавства відповідача як і позивача звільнено від сплати державного мита.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права в частині зменшення розміру пені.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 23.12.2005 Відділенням та Об'єднанням укладено договір про надання позики на створення додаткових робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів № 79 (далі –Договір), за умовами якого позивач надав відповідачеві позику в сумі 1 800 000 грн. терміном на три роки;

- 26.06.2006 позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до Договору, якою визначено порядок повернення коштів Об’єднанням;

- відповідно до пункту 5.2 Договору позику або її частку, не сплачену своєчасно, позикодавець стягує з позичальника в порядку, встановленому чинним законодавством, з нарахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на момент закінчення терміну повернення позики, або її частки згідно з графіком повернення позики, передбаченим пунктом 1.3 Договору, від суми позики або її частки за кожний день прострочення;

- відповідач за станом на 01.04.2008 не виконав своєчасно грошові зобов’язання в частині повернення позивачеві 100 000 грн.;

- позивачем нараховано пеню в сумі 1 912,57 грн. за період з 01.04.2008 по 05.05.2008 (дата підписання позовної заяви з даної справи);

- 28.05.2008 (після порушення судом провадження у справі) відповідач сплатив 100 000 грн. боргу, що підтверджується платіжним дорученням № 1472 (а.с. 25).

Причиною подання касаційної скарги є питання щодо наявності правових підстав для зменшення судом розміру пені до стягнення. В частині припинення провадження у справі судові рішення є правильними та сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами першою та третьою статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 3 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на наведене попередні судові інстанції, беручи до уваги короткочасність прострочення грошового зобов’язання, специфіку діяльності підприємства, яке використовує працю інвалідів, значний обсяг наявної у відповідача заборгованості перед іншими кредиторами, без порушення норм матеріального та процесуального права, діючи в межах наданих їм законом повноважень, дійшли висновку щодо необхідності зменшення розміру пені.

У свою чергу, твердження скаржника про наявність у відповідача достатньої кількості коштів для сплати пені в повному об'ємі не може бути підставою для задоволення касаційної скарги, оскільки відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Водночас судове рішення суду апеляційної інстанції в частині перерозподілу судових витрат відповідає приписам пункту 28 статті 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” та статті 49 ГПК України.

Отже, постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідає встановленим попередніми судовими інстанціями фактичним обставинам, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.08.2008 зі справи № 26/106-08 залишити без змін, а касаційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - без задоволення.

Суддя В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя Б.Львов