ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

"17" липня 2008 р.                                                                   Справа №
А7/272-08

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М., розглянувши адміністративну справу

за позовом Управління
Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області,               м. Біла Церква, Київська
область

до
Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Біла Церква, Київська область

про  стягнення  239, 52 грн.

за участю представників:

від позивача: Шаповал О.А.(дов. № 11182/01 від
08.07.2008 р.);

Скляренко Р.І. (дов. №
11307/01 від 11.07.2008 р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини
справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява Управління Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві Київської області до Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 про стягнення  239, 52 грн.

Ухвалою господарського суду від
19.05.2008р. було відкрито провадження в адміністративній справі № А7/272-08 та
призначено її розгляд на 10.06.2008р.

У вказаний час представник
відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, витребуваних ухвалою суду від 19.05.2008 р. документів не надав, в
зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 17.07.2008 р.

В судове засідання 17.07.2008 р.
представник відповідача повторно не з'явився, через загальний відділ суду
12.06.2008 р. подав письмове заперечення на позов, в якому посилається,
зокрема, на Закон України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року -I кварталу 2005 року”, Закон України „Про
систему оподаткування”, Закон України „Про державний бюджет України на 2005
рік”, Бюджетний кодекс та постанову господарського суду Київської області від
18.12.2007 р. у справі № А18/420-07.

Згідно ч. 2 ст. 128 КАС України
неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони, або не
повідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Представником позивача надано витяг
з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців
НОМЕР_1, з якого вбачається, що станом на 16.07.2008р. в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців значиться фізична особа
підприємець ОСОБА_1
(АДРЕСА_1).

Беручи до уваги, що господарський
суд Київської області повідомляв відповідача про розгляд справи належним чином
відповідно до ст. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від
10.12.2002р. за №75, і це підтверджується журналом вихідної кореспонденції
загального відділу господарського суду Київської області та відповідною
відміткою на першому примірнику ухвали про відкриття провадження у справі, що
міститься в матеріалах справи та повістках про виклик в судове засідання, тому
господарський суду Київської області розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Представники позивача позовні
вимоги підтримали, вважають їх обґрунтованими, правомірними та такими, що
підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне.

Управлінням Пенсійного фонду у м. Білій Церкві
проведено камеральну перевірку відповідача стосовно правильності сплати внесків
на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у фіксованому розмірі за 1
квартал 2005 року згідно Закону України “Про Державний бюджет України на 2005
рік” (у редакції Закону від 23.12.2004 р.
№2285-ІУ), про що складено Акт № 793 від 08.02.08р. Від підпису
вказаного Акту відповідач, в присутності якого проводилась перевірка,
відмовився.

В ході перевірки встановлено, що
фіксований розмір страхового внеску                       відповідача за 1 квартал
2005 року складає 251,52 грн., оскільки сума сплаченого фіксованого патенту
відповідачем за цей період становить 12,00 грн., то останній зобов'язаний
сплатити  239,52 грн. доплати до
фіксованого розміру страхового внеску.

На підставі вказаного Акту, позивачем
відповідно до п.8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України було направлено відповідачеві вимогу
від 03.03.08р. № Ф-1360 необхідність сплатити заборгованість по страхових
внесках в розмірі 239,52 грн. - недоїмка з внесків              (13.03.08р. вручена відповідачу).
Вказана вимога не була оскаржена відповідачем у встановленому законом порядку.

Позивачем було надано розрахунок
зарахування сум страхового внеску, сплаченого в складі фіксованого податку, з
якого вбачається, що фіксований розмір страхового внеску за січень-березень
2005р. становить 251,52 грн., сплачено фіксованого податку                  120,00 грн., сума, що
зараховується в рахунок страхових внесків становить 12 грн., сума фіксованого
внеску, яка підлягає сплаті 239,52 грн. (за січень- березень 2005р.).

Згідно з п.п. 2, 3 ч.1 статті 64 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” виконавча
дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право не частіше
одного разу на календарний рік проводити планові, а також у випадках,
передбачених законодавством, - позапланові перевірки на будь-яких
підприємствах, в установах і організаціях та у фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших
документів, пов'язаних з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових
внесків, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (у тому числі
письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок; вимагати від
керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також
від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок
нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових
операцій з коштами Пенсійного фонду та порядку їх використання.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач зареєстрований як платник страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в м. Білій
Церкві. При цьому, відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується матеріалами справи.

Приписами статті 6 Указу Президента
України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва" встановлено пільги, зокрема, звільнення від сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Отже, за правилами цієї
статті, позивач не є платником ставок збору, встановлених для нього з доходів,
одержуваних ним від здійснення підприємницької діяльності, які обкладаються
єдиним податком.

Зазначені положення Указу Президента
України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки з
01.01.2004р. набрав чинності Закон України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” від 09.07.2003 №1058-IV, відповідно до вимог статті 5 якого сферою
його дії є регулювання відносин, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. При цьому
зазначається, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці
відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування
регулюються Законом України                                 “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Виключно цим Законом
визначаються платники страхових внесків, порядок їх нарахування та сплати.

Відповідно до підпункту 4 пункту 8
Прикінцевих положень Закону фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування     (єдиний податок, фіксований податок) на
період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування,
повинні сплачувати страхові внески за себе у фіксованому розмірі.

Статтею 45 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” (у редакції Закону від 23.12.2004 р.
№2285-ІУ) для фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований податок), та членів
сімей зазначених фізичних осі, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на 2005 рік установлено фіксований розмір страхових
внесків у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом
України                          “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

З 31 березня 2005 року Законом
України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на
2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” встановлено порядок
сплати та зарахування до бюджетів і державних цільових фондів сум єдиного та
фіксованого податків для суб'єктів малого підприємництва, який діяв до 1 січня
2005 року.

Державні цільові фонди включаються до
Державного бюджету України, крім Пенсійного фонду України та Фонду соціального
страхування України.

Згідно п.1 ст.14 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", фізичні та
юридичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування за єдиним та фіксованим податками, є страхувальниками
/роботодавцями/ для фізичних осіб, які працюють у них на умовах трудового
договору контракту/ або інших умовах, передбачених законодавством, або за
договором цивільно-правового характеру.

Відповідно до п. п. 1 п.8 Прикінцевих
положень Закону, до набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до солідарної
системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на умовах та в
порядку, визначених Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, та в розмірах, передбачених Законом України “Про збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування”.

Враховуючи викладене та положення ч.
1 статті 19 Закону України                           “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, страхувальники, в тому
числі і ті, що обрали особливий спосіб оподаткування, зобов'язані нараховувати
й на суми фактичних витрат на оплату праці працівників допомоги по тимчасовій
непрацездатності страхові внески у розмірі 32% та сплачувати їх у встановлені
строки та в повному обсязі.

Відповідно до Закону України “Про
державний бюджет на 2005 рік” єдиний та фіксовані податки, що сплачують як
юридичні, так і фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності,
зараховуються в повному обсязі до місцевих бюджетів без здійснення відповідних
відрахувань від цих податків до Пенсійного фонду. При цьому судом встановлено,
що у 2005 році /до набрання чинності Законом про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності/ платники єдиного податку - юридичні особи
сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
у порядку та на умовах, визначеним спеціальним законодавством з питань
справляння таких внесків, а саме Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” сплатою єдиного, податку в розмірі 50% діючих
ставок.

Тому, всі платники єдиного та
фіксованого податків як юридичні, так і фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, починаючи з 1 січня 2005 року, сплачують внески на
загальних підставах від фактичних витрат на оплату праці, і сплата здійснюється
в повному обсязі нарахованих внесків.

Оскільки Указ Президента України “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” від 03.07.1998 року є додатковим законом, то його дія не
поширюється на платежі до страхових фондів. Також на ці платежі не поширюється
дія Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки, як уже зазначалось,
порядок погашення зобов'язань перед пенсійним фондом врегульовано спеціальним,
не податковим Законом, зокрема Законом України “Про державний бюджет України
на             2005 рік”.

При цьому, приписами Закону України
“Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами” застосовуються лише до платників податків, тобто
підприємств, установ, організацій, які мають об'єкт оподаткування, зобов'язані
у зв'язку з цим сплачувати відповідний податок.

Вимога УПФ України м. Білій Церкві
від 05.03.08р. № Ф-2183 про необхідність сплати заборгованості по страховим
внескам в розмірі  239,52 грн. є
обґрунтованою, доказів скасування згаданої вимоги у встановленому Законом
порядку не надано, а тому остання є чинною. Відповідачем не подано доказів
погашення у добровільному порядку заборгованості зі сплати страхових внесків.

Враховуючи викладені норми чинного
законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи, господарський суд
дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог, і відповідно позов
підлягає задоволенню в повному розмірі.

Враховуючи наведене, керуючись
статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 -163 Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд,-

постановив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код - НОМЕР_2) на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві
(09112, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, 23,  код 2220058; р/р 26 в Головному
управлінні Державного ощадного банку України по                  м. Києву та Київській
області, МФО 322669) - 239 (двісті тридцять дев'ять гривень)                  52 коп. заборгованості.

Постанова набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про
апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження,
постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя
Антонова В.М.