ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.08                                                                                 Справа № 17/2.

За позовом Приватного підприємства “Укрінветспром”, м. Луганськ

до Державного підприємства “Шахта №71 “Індустрія”, м. Ровеньки Луганської області

3-тя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Товариство з обмеженою відповідальністю „Мега-В”, м. Луганськ

про стягнення 643 801 грн. 98 коп.

Судова колегія у складі:

головуючий суддя –Фонова О.С., судді - Ворожцов А.Г, Яресько Б.В.

Представники:

від позивача –не прибув;

від відповідача –Шамкій В.М., довіреність №20-06/1 від 20.06.2008;

від 3-ї особи –не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 433 070,09 грн., інфляційних нарахувань у сумі 197 739,79 грн., 3% річних у сумі 12 992,10 грн.

Позивач витребувані судом документи не надав, явку повноважного та компетентного представника у судові засідання 07.07.2008, 14.07.2008, 31.07.2008, 11.08.2008, 15.09.2008, 06.10.2008, 13.10.2008, 28.10.2008 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце їх проведення, про що свідчить відповідний штамп суду з відміткою про відправку документу на звороті примірника всіх ухвал суду, який містить вихідний реєстр. номер, загальну кількість відправлених примірників ухвали, дату відправки, підпис працівника суду, яким вона здійснена.

Як зазначив Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 13.08.2008 № 01-8/482 Про деякі питання застосування норм господарського процесуального кодексу України (п. 19)… дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до вимог п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затв. наказом ВГСУ від 10.12.2002 № 75 (з подальшими змінами), є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

До повноважень суду не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилались згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи, а також згідно відомостей, що містяться у довідці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців, станом на час розгляду справи.

З огляду на вищевказане, відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві та доповненнях до нього, а також заявляє, що відносно всіх позовних вимог слід відмовити у зв’язку зі спливом позовної давності. На підставі частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дослідивши обставини справи, витребувані судом та надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, суд

в с т а н о в и в:

Між Приватним підприємством “Укрінветспром” (позивач у справі) та Державним підприємством “Шахта №71 “Індустрія” (відповідач у справі) було укладено договір № 4 від 24.01.2003 (далі – Договір).

Згідно Договору Продавець (позивач) зобов’язується поставити, а „Покупець” (відповідач) прийняти та оплатити: гірничо-шахтне обладнання, чорні та кольорові метали, електродвигуни, пально-мастильні матеріали, кабельну продукцію, товари народного споживання, гумовотехнічні вироби, вугілля та інші матеріали.

Пункт 2.1 Договору передбачає, що продукція постачається по заявці Покупця в строки, що погоджуються на кожну партію продукції додатково.

Відповідно до п. 2.2-2.3 Договору вид поставки погоджується сторонами. При доставці залізничним транспортом Продавця, Покупець відшкодовує Продавцю транспортні витрати на підставі виставлених рахунків. З кожною відправкою вантажу Продавець зобов’язаний направити наступну документацію: копію залізничної накладної, товарно-транспортної накладної, сертифікат якості, рахунок, податкову накладну.

Розрахунки за договором здійснюються по факту поставки грошовими коштами протягом 30-ти банківський днів після надходження вантажу та документів у відповідності до п. 2.3. Договору.

За прострочення оплати Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 5.2 Договору).

До Договору також було укладено три додаткові угоди від 24.01.2003, від 28.01.2003 та від 12.05.2003.

Як зазначає позивач у позові, згідно Договору та додаткових угод до нього відповідачу було поставлено товар та надано послуги у період з лютого 2003 року по листопад 2004 року на суму 637307,25 грн.

Відповідач у період квітень 2003 року –січень 2005 року сплатив позивачу вугіллям та іншим на суму 204237,16 грн.

Відповідач порушив умови договору, у зв’язку з чим за ним склалась перед позивачем заборгованість у сумі 433070,09 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Позивач в прохальній частині позовної заяви зазначив кредитором ПП „Лугпромсервіс”, однак листом від 11.07.2008 № б/н, зазначено, що у позовній заяві зроблено описку та стягувати заявлене у позові слід на користь ПП „Укрінвестпром”.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних нарахувань за період з 05.06.2005 по 05.06.2008 у сумі 197 739,79грн. та 3% річних за цей же період у сумі 12 992,10 грн.

Відповідач проти позову заперечує з наступних підстав. Він вказує, що дійсно, між Державним підприємством „Шахта №71 „Індустрія” та приватним підприємством „Укрінвестпром” було укладено договір №4 від 24.01.2003.

Згідно даних бухгалтерського обліку ДП „Шахта №71 „Індустрія” ПП „Укрінвестпром” відповідно до умов вищезазначеного договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 446526,34 грн.

З наданим позивачем розрахунком основного боргу відповідач погодитись не може з наступних підстав:

1. Що стосується поставки товару:

- згідно даних бухгалтерського обліку ДП „Шахта №71 „Індустрія” постачання товару ПП „Укрінвестпром” за накладними №43 від 21.03.2003, №50 від 25.03.2003, №77 від 22.04.2003, №141 від 13.06.2003, №148/100 від 20.06.2003, №149/82 від 20.06.2003, №152 від 23.06.2003 не здійснювалось;

- в якості оплати за поставлений товар ДП „Шахта №71 Індустрія” було відпущено ПП „Укрінвестпром”: вугілля на суму 19333,54 грн. (накладна №22 від 30.05.2003); секції МК-98 на суму - 409718 грн. (накладна №116 від 07.2003); тех. матеріали на суму 26299 грн. 70 коп. (накладна №114 від 07.04.2003) та на суму 19900 грн. (накладна №4 від 14.07.2003).

2. Рахунки № 77 на суму 10000,00 грн. по договору поруки № 47 та рахунок № 377 на суму 5000,00 грн. по договору поруки № 49 позивачем на адресу ДП „Шахта № 71 „Індустрія” не надавались, акти приймання-передачі виконаних робіт не підписувались, тому дані суми у бухгалтерському обліку відповідача відсутні.

3. Відносно заборгованості по договорам поруки №76 від 11.02.2004 та від 20.02.2004, на які позивач посилається у розрахунку основного боргу до позову, ДП „Шахта №71 „Індустрія” відповідач заперечує з наступних підстав.

Зазначені договори поруки підписані від імені ДП „Шахта №71 „Індустрія” Бондаренком В.В. На підставі ухвали господарського суду від 29.08.2003 по справі №12/15б виконуючий обов’язки виконавчого директора - голови правління ДП „Шахта №71 „Індустрія” Бондаренко В.В. було звільнено з займаної посади. Цей факт також підтверджує наказ Міністерства палива та енергетики №245к від 09.09.2003.

Крім того, 20.09.2003 в газеті „Діалог” надруковано об’яву державного підприємства „Шахта №71 „Індустрія” про втрату печатки. З 23.09.2003 ДП „Шахта №71 „Індустрія” має нову печатку. Про видачу нової печатки також свідчить видаткова накладна №1174 від 23.09.2003, видана ТОВ „Мастер-Еталон”. На зазначених договорах поруки стоїть стара печатка, яка згідно об’яви про втрату вважається недійсною.

Крім того, у лютому-березні 2004 року позивачем було здійснено перерахування грошових коштів до Ощадбанку для виплати заробітної плати працівникам у сумі 46116,21 грн. Таким чином, можна вважати, що договір поруки стосовно виплати заробітної плати фактично виконано на суму 46116,21 грн.

Що стосується договору поруки №76 від 11.02.2004, згідно якого здійснювались послуги по охороні підприємства, то така заборгованість згідно даних бухгалтерського обліку відсутня, послуги охорони відповідачу ТОВ „Мега-В” не надавались.

Крім того, позивачем заявлено, що відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України по зобов’язанням з закінченим строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Однак, позивач заявляє вимоги, що виникли за зобов’язаннями у листопаді 2004 року, отже має місце пропуск позовної давності позивачем. На підставі ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи відповідача та надані ним докази суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено договір № 4 від 24.01.2003.

Згідно Договору Продавець (позивач) зобов’язується поставити, а Покупець (відповідач) прийняти та оплатити: гірничо-шахтне обладнання, чорні та кольорові метали, електродвигуни, пально-мастильні матеріали, кабельну продукцію, товари народного споживання, гумовотехнічні вироби, вугілля та інші матеріали.

Пункт 2.1 Договору передбачає, що продукція постачається по заявці Покупця в строки, що погоджуються на кожну партію продукції додатково.

Відповідно до п. 2.2-2.3 Договору вид поставки погоджується сторонами. При доставці залізничним транспортом Продавця, Покупець відшкодовує Продавцю транспортні витрати на підставі виставлених рахунків. З кожною відправкою вантажу Продавець зобов’язаний направити наступну документацію: копію залізничної накладної, товарно-транспортної накладної, сертифікат якості, рахунок, податкову накладну.

Розрахунки за договором здійснюються по факту поставки грошовими коштами протягом 30-ти банківський днів після надходження вантажу та документів у відповідності до п. 2.3. Договору.

За прострочення оплати Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 5.2 Договору).

До Договору також було укладено три додаткові угоди від 24.01.2003, від 28.01.2003 та від 12.05.2003., які є його невід’ємними частинами

Згідно додаткової угоди № б/н від 24.01.2003:

1.          Позивач здійснює ремонт електродвигунів, наданих відповідачем на ремонтних підприємствах Луганської області.

2.          Відповідач оплачує даний ремонт з коефіцієнтом 1,3 від ціни ремонтного підприємства.

Згідно додаткової угоди № б/н від 28.01.2003:

1.1          Позивач здійснює за відповідача різні платежі згідно договорів поруки, доручення, що складаються додатково та є невід’ємною частиною договору № 4 від 24.01.2003.

1.2          Позивач здійснює для відповідача ремонтно-налагоджувальні роботи та капітальний ремонт обладнання на умовах договорів, що укладаються додатково, та є невід’ємною частиною договору № 4 від 24.01.2003.

1.3          Внесено в п. 1.1. Договору № 4 від 24.01.2003 зміни, другий абзац записати так: «Товар постачається по кількості, асортименту та ціні згідно накладної чи рахунку, наданих ПП «Укрінвестпром».

Згідно додаткової угоди № б/н від 12.05.2003 позивач зобов’язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити продукти харчування (макаронні вироби, борошно, цукор та ін.). Асортимент, кількість та ціни зазначаються в специфікаціях.

Судом встановлено, що на виконання Договору та згідно накладних №№ 16, 18-20, 24, 29, 32, 33, 36, 39, 43, 45, 49, 50, 71, 74, 76, 77, 81, 85, 94, 98, 101, 102, 104, 106, 108, 119, 122-124, 130, 132, 134, 136, 141, 144, 147/112, 148/100, 149/82, 150, 152 за період з 21.02.2003 по 23.06.2003 та довіреностей на отримання цінностей на кожну вищевказану накладну (а.с.21-58) позивач поставив відповідачу товару на загальну суму 540287,04 грн.

Посилання відповідача на те, що згідно даних бухгалтерського обліку ДП „Шахта №71 „Індустрія” постачання товару ПП „Укрінвестпром” за накладними №43 від 21.03.2003, №50 від 25.03.2003, №77 від 22.04.2003, №141 від 13.06.2003, №148/100 від 20.06.2003, № 149/82 від 20.06.2003, №152 від 23.06.2003 не здійснювалось, спростовуються матеріалами справи, а саме, наявністю зазначених накладних та довіреностей на отримання цінностей на товар, зазначений у всіх у вищеперелічених накладних.

Позивачем зазначено, що відповідач у період квітень 2003 року – січень 2005 року сплатив йому вугіллям та іншим 204237,16 грн.

Також, позивачем згідно платіжного доручення № 287 від 25.07.2003 зроблено передплату відповідачу у сумі 204 грн., в призначенні платежу зазначено, «передплата за вугілля згідно договору № 4 від 24.01.2003», однак, згідно умов договору № 4 від 24.01.2003. позивач повинен поставляти, а відповідач сплачувати потягом 30 банківських днів після отримання, в тому числі, вугілля, його вартість.

Отже, стає незрозумілим призначення даного платежу, адже жодної передплати, яку повинен зробити позивач за вугілля, яке він же і повинен був поставити, зазначеним договором не передбачено.

З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача, в тому числі, 204 грн. згідно платіжного доручення № 287 від 25.07.2003 є безпідставною, а від так не підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем з відповідачем укладено договори поруки № 47 та № 49 від 15.04.2003 та від 03.07.2003, які, згідно додаткової угоди № б/н від 28.01.2003, є невід’ємною частиною договору № 4 від 24.01.2003.

Стаття 553 ЦК України передбачає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов’язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов’язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов’язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Після виконання поручителем зобов’язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов’язок боржника. До поручителя, який виконав зобов’язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов’язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання(стаття 556 ЦК України).

Згідно вищевказаних договорів поручитель (позивач) зобов’язується перед Кредитором (Луганська філія Державного госпрозрахункового управління Агентства з питань банкрутства) відповідати за виконання Боржником (відповідач) оплати заборгованості згідно договору № 18 від 07.02.2003. Сума договорів склала по 10000 грн. (п.3.2). Боржник порушив зобов’язання по оплаті заборгованості за вищезазначеними договорами, у зв’язку з чим Позивачем було сплачено на користь Кредитора 10000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 150 від 21.04.2003 та 5000 грн. згідно платіжного доручення № 272 від 16.07.2003, та виставлено відповідачу рахунки № 77 від 22.04.2003 та № 377 від 17.07.2003 на ці суми, вручення яких підтверджується підписом без розшифрування та печаткою відповідача. Однак, даний підпис є ідентичним підпису на договорі, який з боку відповідача укладав виконавчий директор Бондаренко В.В., тому судом зроблено висновок, що дані рахунки отримано саме ним.

Таким чином, посилання відповідача на неотримання зазначених рахунків судом до уваги не приймаються.

Отже, відповідач на вимогу позивача повинен був сплатити всього 15000 грн. за договорами поруки № 47 від 15.04.2003 та № 49 від 03.07.2003, чого ним зроблено не було. Таким чином, вимоги позивача про стягнення, в тому числі, зазначеної суми по цим договорам, які є невід’ємною частиною договору № 4 від 24.01.2003, є правомірними.

Також між позивачем, відповідачем та ТОВ „Мега-В” було укладено договір поруки № 76 від 11.02.2004, який згідно додаткової угоди № б/н від 28.01.2003, є невід’ємною частиною договору № 4 від 24.01.2003.

Згідно вищевказаного договору поруки, поручитель (позивач) зобов’язується перед Кредитором (ТОВ „Мега-В”) відповідати за виконання Боржником (відповідач) оплати заборгованості згідно договору № 2ш/75 від 10.02.2004. Сума договору склала вартість фактично наданих Кредитором та несплачених Боржником послуг. (п.3.2).

З боку відповідача договір було підписано керуючим санацією-виконавчим директором Бондаренком В.В. та скріплено печаткою ДП „Шахта №71 „Індустрія”.

Боржник порушив зобов’язання по оплаті заборгованості за зазначеним договором, у зв’язку з чим позивачем було частково сплачено на користь Кредитора суму фактично наданих послуг охорони у розмірі 35700 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 70 від 18.02.2004, № 158 від 23.02.2004. № 412 від 21.05.2004, № 439 від 28.05.2004, № 496 від 02.06.2004. № 508 від 03.06.2004, № 516 від 04.06.2004. № 544 від 14.06.2004, № 552 від 15.06.2004, № 597 від 30.06.2004, № 726 від 13.08.2004, № 802 від 10.09.2004, № 967 від 01.11.2004, та виставлено відповідачу рахунки № 65 від 27.02.2004, № 78 від 28.05.2004, № 83 від 30.06.2004, № 91 від 30.08.2004, № 101 від 29.09.2004 та № 124 від 30.11.2004 на загальну суму 35700 грн.

Однак, як зазначає відповідач, вищевказана заборгованість згідно даних його бухгалтерського обліку відсутня, послуги охорони ТОВ „Мега-В” відповідачем не приймались.

Позивачем також було укладено з відповідачем договір доручення № б/н від 20.02.2004, який згідно додаткової угоди № б/н від 28.01.2003, є невід’ємною частиною договору № 4 від 24.01.2003

Згідно цього договору Повірений (позивач) зобов’язується від особи та за Довірителя (відповідач) здійснити наступні юридичні дії: погасити заборгованість по заробітній платі, нарахуванням на фонд заробітної плати та удержаннями з неї: за січень 2004 року в сумі 194728,85 грн.

Позивачем на виконання зазначеного договору було перераховано 46116,21 грн.(платіжні доручення № 125-№128, № 128/1, № 135-№ 138 від 23.02.2004, № 168- № 169 від 24.02.2004, № 174 - №175, № 180 від 25.02.2004, № 181 від 26.02.2004, № 184-№185 від 27.02.2004, № 190 - № 191 від 03.03.2004, № 206 - №207 від 09.03.2004), що не заперечується відповідачем.

Для отримання виконаного за договором № б/н від 20.02.2004 позивачем були виставлені відповідачу рахунки № 48 від 27.02.2004 та № 49 від 09.03.2004 на сплату загальної суми 46116,21 грн.

Відповідач зазначає, що у лютому-березні 2004 року позивачем було здійснено перерахування грошових коштів до Ощадбанку для виплати заробітної плати працівникам у сумі 46116,21 грн. Таким чином, можна вважати, що договір доручення стосовно виплати заробітної плати з боку позивача фактично виконано на суму 46116,21 грн. та таке виконання прийнято відповідачем.

Однак, зазначені договори доручення № б/н від 20.02.2004 та поруки № 76 від 11.02.2004 підписаний від імені ДП „Шахта №71 „Індустрія” керуючим санацією-виконавчим директором Бондаренком В.В.

Судом встановлено, що на підставі ухвали господарського суду від 29.08.2003 у справі №12/15б керуючого санацією –виконуючого обов’язки виконавчого директора ДП „Шахта №71 „Індустрія” Бондаренко В.В. було звільнено з займаної посади (а.с.124). Цей факт також підтверджує наказ Міністерства палива та енергетики № 245к від 09.09.2003 (а.с.125).

Крім того, 20.09.2003 в газеті „Діалог” надруковано об’яву державного підприємства „Шахта №71 „Індустрія” про втрату печатки (а.с.139). З 23.09.2003 ДП „Шахта №71 „Індустрія” має нову печатку. Про видачу нової печатки також свідчить видаткова накладна №1174 від 23.09.2003, видана ТОВ „Мастер-Еталон” (а.с.123).

Проте, на договорах № б/н від 20.02.2004 та № 76 від 11.02.2004 стоїть стара печатка, яка згідно об’яви про втрату вважається недійсною.

З зазначеного можна зробити висновок, що вказаний договір підписано Бондаренком В.В. вже тоді, коли в нього не було на це повноважень, більше того, ДП „Шахта №71 „Індустрія” на той час вже мало нову печатку.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, у частині 4 згаданої статті встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі вчиняються правочини між юридичними особами.

Частиною 2 статті 207 ЦК України встановлює, вимоги до письмової форми правочину, серед яких в тому числі, зазначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Якщо вирішуючи господарський спір господарський суд встановить, що зміст договору суперечить чинному законодавству, він, керуючись частиною першою статті 83 ГПК України, повинен за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині.

Як встановлено судом, договори доручення № б/н від 20.02.2004 та поруки № 76 від 11.02.2004 підписані неповноважною особою та скріплені недійсною печаткою, отже вони не відповідають вимогам статті 207 ЦК України.

Однак, як зазначено у пункті 9.2 Роз’яснень президії Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” від 12.03.1999 № 02-5/111, наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і та ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Стосовно договору доручення № б/н від 20.02.2004, то, як зазначив сам відповідач, ДП „Шахта №71 „Індустрія” прийняло виконання позивачем договору доручення стосовно виплати заробітної на суму 46116,21 грн., а відтак, схвалило угоду, укладену від його імені представником, який не мав належних повноважень. Отже, така угода є дійсною з моменту її укладення.

Відносно договору поруки № 76 від 11.02.2004, то відповідачем не було схвалено цю угоду, що підписана представником юридичної особи без належних повноважень. Як зазначає представник відповідача, послуги з охорони ТОВ „Мега-В” відповідачем не приймались, за даними його бухгалтерського обліку заборгованість за вказані послуги відсутня.

В матеріалах справи містяться підписані ТОВ „Мега-В” та відповідачем, акти здавання-прийомки робіт за договором № 2ш/75 від 10.02.2004 за лютий-серпень 2004 року, з зазначенням надання послуг по охороні та договірної ціни, яка по всім актам склала 36600 грн.. Ці акти з боку відповідача підписані Бондаренком В.В., який на той час вже не мав на це жодних повноважень, та скріплені печаткою ДП „Шахта № 71 „Індустрія”, якої на той час зазначене підприємство вже не мало.

З огляду на це, суд дійшов висновку про те, що з боку відповідача не було прийнято роботи по охороні, які надавались ТОВ „Мега-В”, оскільки акти підписані особою, яка на той час вже не мала жодного відношення до ДП „Шахта №71 „Індустрія”. Отже схвалення чи прийняття виконання угоди, яку було укладено без повноважень представником відповідача, з боку ДП „Шахта №71 „Індустрія” не було.

Відповідно до частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству

У зв’язку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що договір поруки № 76 від 11.02.2004 слід визнати недійсним з моменту його укладення.

Стосовно всіх інших вимог, які позивачем заявлені обґрунтовано, слід зазначити наступне.

Статтями 256-257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності за зобов’язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно частин 3-4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву № б/н від 20.06.2008 зазначено, що згідно п. 3.1 договору № 4 від 24.01.2003, строк оплати поставленої продукції складає 30 банківських днів з моменту її отримання. Так як перебіг позовної давності, яка встановлена у три роки, починається зі спливом строку виконання, то позивачем цей строк пропущений за всіма його вимогами. Таким чином, відповідач заявляє про застосування строку позовної давності та просить відмовити у позові з цієї підстави.

Суд погоджується з відповідачем, оскільки, як зазначалось вище, позивач заявив вимоги, строк позовної давності по яких вже минув, адже всі обґрунтовані вимоги мали місце у період з лютого 2003 року по листопад 2004 року.

З урахуванням викладеного, договір поруки № 76 від 11.02.2004 слід визнати недійсним з монету його укладення, у задоволенні позовних вимоги слід відмовити.

Відповідно до статті 49 ГПК України, судові витрати при відмові у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, ч.1 ст. 83, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Договір поруки № 76 від 11.02.2004 визнати недійсним з моменту укладення.

3.          Судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 03.11.2008.

Головуючий - суддя                                                  О.С. Фонова

Суддя                                                             А.Г. Ворожцов

Суддя                                                              Б.В. Яресько