КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2008                                                                                           № 26/108

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Куровського С.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі:           Василів О.В.

За участю представників:

від позивача - Драчевська Д.І. (за дов.),

від відповідача - Штангей С.Ю. (за дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Українсько-російська акціонерна страхова компанія "Авіоніка"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.05.2008

у справі № 26/108 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” (далі– ВАТ „СК „Алькона”)

до                                                   Закритого акціонерного товариства „Українсько – російська страхова компанія „Авіоніка” (далі – ЗАТ „УРСК „Авіонка”)

про                                                  стягнення 17 037,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.05.2008 у справі № 26/108 позов ВАТ „СК „Алькона” до ЗАТ „УРСК „Авіонка” про стягнення 17 037, 21 грн. задоволено частково.

Присуджено стягнути з ЗАТ „УРСК „Авіонка” на користь ВАТ „СК „Алькона” 16 757, 71 грн. виплаченого страхувальнику страхового відшкодування, 167, 58 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 27 Закону України „Про страхування” до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. А підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат не вбачається, оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов’язання, натомість відповідач не мав перед позивачем грошових зобов’язань в розумінні вказаної статті, а між сторонами виникли не договірні зобов’язання.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 05.05.2008 у справі № 26/108 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Також скаржник посилається на те, що Закон України „Про обов’язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” не містить посилання на умови, з настанням яких у страховика, що застрахував відповідальність, виникає зобов’язання відшкодувати в порядку регресу страховій організації, що застрахувала майно, її витрати на виплату страхового відшкодування потерпілій застрахованій особі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу ЗАТ „УРСК „Авіонка” залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 05.05.2008 –без змін.

Також у відзиві позивач зазначив, що правонаступником Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” є Відкрите акціонерне товариство “ХДІ Страхування”. Це підтверджується Статутом Відкритого акціонерного товариства “ХДІ Страхування”, де зазначено що вказане товариство є правонаступником Відкритого акціонерного товариства „Страхова компанія „Алькона” згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 22.07.2008, протокол № 24.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи підставою зміни свідоцтва про державну реєстрацію є зміна найменування юридичної особи.

Тому, найменуванням позивача вважати Відкрите акціонерне товариство „ХДІ Страхування”.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

13.01.2007 у м. Києві на перехресті вулиць Волгодонська-Севастопольська сталася дорожньо – транспортна пригода за участю автомобіля Тoyota (державний номер 175-60 КТ), яким керував Єрмоленко Олексій Васильович та автомобіля Daewoo Lanos (державний номер 223-39 КТ) під керуванням Жука Вадима Івановича.

Внаслідок дорожньо – транспортної пригоди автомобілю Daewoo Lanos (державний номер 223-39 КТ) було завдано механічні пошкодження, згідно звіту Приватного підприємства „Авто Де-Юре” про автотоварознавче дослідження автомобіля на суму 17 453, 68 грн.

Між позивачем та гр. Жуком Вадимом Івановичем (страхувальник) було укладено договір страхування № 005665 від 12.09.2006.

На підставі вищевказаного договору 02.02.2007 позивач та Жук Вадим Іванович склали та підписали акт № 041-032/07 про пошкодження транспортного засобу та визначення суми збитків, яким визначили, що сума страхового відшкодування, що належить до виплати становить 16 757, 74 грн. Вказана сума була виплачена страхувальнику по видатковому касовому ордеру № 89 від 05.02.2007.

Винним в дорожньо – транспортній пригоді було визнано водія Тoyota (державний номер 175-60 КТ) Єрмоленка Олексія Васильовича, що підтверджується Постановою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 3-1541/07 від 01.02.2007.

Згідно договору обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВА/0298098 від 21.02.06) Єрмоленко О.В. застрахував свою цивільну відповідальність у відповідача.

26.03.2007 позивач звернувся з претензією до відповідача про виплату страхового відшкодування в порядку регресу по полісу ОСЦПВВНТЗ № ВА/0298098 та просив на підставі статей 993, 1187, 1188 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України „Про страхування” відшкодувати йому в порядку регресу суму заподіяної шкоди у розмірі 16 247, 71 грн.

Відповідач на претензію не відповів, виплату страхового відшкодування в добровільному порядку не здійснив.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині страхового відшкодування, виходячи з наступного:

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України „Про страхування” передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Єрмоленко Олексій Васильович уклав договір з відповідачем про обов’язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді поліса № ВА/0298098 на період з 21.02.2006 по 20.02.2007.

Статтею 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов’язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України „Про обов’язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо – транспортної пригоди життю, здоров’ю, майну третьої особи.

Згідно статті 9 Закону України „Про страхування” страхова сума – грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов’язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Франшиза – частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Страхова сума, визначена в полісі обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів № ВА/0298098 становить 25 500 грн. Франшиза визначена в розмірі 510 грн. (сума, яка при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну третіх осіб, вираховується із суми відшкодування). Таким чином, сума страхового відшкодування становить 24 990, 00 грн.

Відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, від ЗАТ „УРСК „Авіонка” позивач не отримував.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 16 247, 71 грн. підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на те, що Закон України „Про обов’язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” не містить посилання на умови, з настанням яких у страховика, що застрахував відповідальність, виникає зобов’язання відшкодувати в порядку регресу страховій організації, що застрахувала майно, її витрати на виплату страхового відшкодування потерпілій застрахованій особі суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з вищевказаних підстав.

Також позивачем було заявлено вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 434, 01 грн. та інфляційних втрат в сумі 355, 49 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Статтею 509 Цивільного кодексу встановлено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в порядку статті 625 Цивільного кодексу України не підлягають задоволенню, оскільки дана стаття передбачає відповідальність за порушення грошового зобов’язання, натомість відповідач не мав перед позивачем грошових зобов’язань в розумінні вказаної статті, а між сторонами виникли не договірні зобов’язання.

Враховуючи викладене, колегія вважає рішення Господарського суду м. Києва від 05.05.2008 по справі № 26/108 обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну Закритого акціонерного товариства „Українсько – російська страхова компанія „Авіоніка” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 05.05.2008 у справі № 26/108 – без змін.

2. Матеріали справи № 26/108 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                      Кондес Л.О.

Судді                                                                                          Куровський С.В

Михальська Ю.Б.