ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 36/400-6/262

07.07.08

За позовом                    Відкритого акціонерного товариства «Завод «Маяк»

До відповідача          Головного управління комунальної власності міста Києва

Про                               визнання права власності

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

Від позивача                     Гопкало О.В. (за дов.)

Від відповідача                     не з’явились

Обставини справи:

Відкрите акціонерне товариство (далі - ВАТ) «Завод «Маяк»звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно, розташоване у місті Києві по пр. Московському, 8, а саме: склад (літера «Р»), загальною площею 402,6 кв. м., склад (літера «C») загальною площею 292,2 кв. м., склад (літера «Т») загальною площею 549,9 кв. м., в тому числі блок-кімната загальною площею 16,2 кв. м., блок-пост (склад) (літера «Ц») загальною площею 15,5 кв. м., блок побутовий (літера «Ч») загальною площею 33,1 кв. м.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідачем було безпідставно відмовлено в оформленні права власності на відповідні об’єкти нерухомого майна, оскільки ВАТ «Завод «Маяк» надав усі документи, передбачені Положенням про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна, яке затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001.

Відповідач у відзиві на позов вимоги відхилив. В обґрунтуванні своїх заперечень відповідач посилався на те, що позивачем не було надано всіх документів, необхідних для оформлення права власності на заявлені об’єкти нерухомого майна.

Рішенням господарського суду м. Києва від 26.11.2007 у справі № 36/400 позов було задоволено.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, господарський суд міста Києва виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в оформленні права власності на спірні об’єкти, оскільки, по-перше, позивачем для оформлення права власності та видачі свідоцтва на спірні приміщення надано документи, передбачені Положенням про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна, яке затверджено розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001; по-друге, вимога щодо надання документів, які свідчать про відведення земельної ділянки під будівництво об’єктів, дозволу на будівництво, актів приймання об’єктів в експлуатацію неправомірна, оскільки спірні об’єкти не є новобудовами, право власності на спірні об’єкти підтверджується переліком майна, переданого до статутного фонду ВАТ «Завод «Маяк».

Постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 24.01.2008 рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2007 скасовано, провадження у справі припинено. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач здійснює лише оформлення права власності, відмова його оформити і видати свідоцтво не свідчить про оспорення чи невизнання права власності позивача на ці приміщення.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2008 рішення господарського суду міста Києва та постанова Київського апеляційного господарського суду скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України виходив серед іншого з того, що судами при вирішенні спору не було враховано, що обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, не відповідають обраному ним способу захисту, у зв’язку з чим господарським судом міста Києва порушено процесуальні норми.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.05.2008 присвоїв справі № 36/400-6/262, розгляд справи було призначено на 07.07.2008 та зобов’язано позивача надати суду письмові пояснення з урахуванням вимог постанови Вищого господарського суду України від 22.04.2008.

Позивач у письмових поясненнях вказав на те, що при зверненні до господарського суду з позовом про визнання права власності він керувався статтею 392 Цивільного кодексу України. Позивач вважає, що його право не визнається відповідачем шляхом відмови видати свідоцтво на право власності на об’єкти нерухомого майна. Позивач вважає, що відповідачем створюється ситуація неможливості реалізації позивачем свого права власності через не оформлення та не видання правовстановлюючого документа при поданні всіх необхідних документів, перелік яких передбачений розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1820 від 31.08.2001 «Про затвердження положення про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна».

Відповідач на виклик суду не з’явився, про день та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, заяв та клопотань від сторони не надійшло.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Фонд державного майна України рішенням № 40-АТ від 12.05.1996 заснував відкрите акціонерне товариство «Завод «Маяк»шляхом перетворення державного підприємства Київський завод «Маяк»у відкрите акціонерне товариство.

До статутного фонду позивача Фондом державного майна України було передано об’єкти нерухомості, розташовані по проспекту Московському, 8 в місті Києві:

-          склад –корпус № 10 (літера «Р»), інвентарний номер 100-010;

-          склад –корпус № 11 (літера «С»), інвентарний номер 100-011;

-          склад –корпус № 12, інвентарний номер 100-012, в тому числі блок-кімната, інвентарний номер 100-057.1 (літера «Т»), а також склад ІІ;

-          блок-пост (склад), літера «Ц», інвентарний номер 100-054;

-          побутові приміщення –блок побутовий (літера «Ч»), інвентарний номер 100-069.1.

02.08.2007 позивач звернувся до відповідача з заявами про оформлення права власності на вказані об’єкти.

Відповідач листом № 042/13/1-5818 від 27.08.2007 відмовив позивачу в оформленні права власності на вказане вище майно, посилаючись на Положення про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна, затверджене розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1820 від 31.08.2001.

З метою захисту свого права на майно, позивач обрав такий спосіб захисту як визнання права власності, визначивши відповідачем Головне управління комунальної власності міста Києва як особу, яка не визнає за позивачем його право власності.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позову з зазначених у позовній заяві підстав суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зі змісту цієї норми вбачається, що закон визначає як необхідну умову для реалізації особою свого права на захист певного матеріального права те, щоб вказане право було предметом порушення, невизнання або оспорювання зі сторони іншого суб’єкта спірних відносин. При цьому, у справах про захист цивільного права, суб’єкт, дії якого призвели до необхідності судового захисту, має виступати у якості відповідача у справі, оскільки право на захист виникає саме у зв’язку з його діями у спірних правовідносинах.

Підстави визнання права власності, як зазначалось вище, визначені у статті 392 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності у випадках, якщо, по-перше, його право оспорюється, по-друге, його право не визнається, по-третє, у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. При цьому, Цивільний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав, за наявності хоча б однієї з яких особа може пред’явити позов про визнання свого права власності.

Відповідно до п. 4.1. Положення про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна відповідач, Головне управління комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації здійснює оформлення права власності та видає свідоцтва на право власності, в тому числі на об’єкти, що передані до статутного фонду юридичної особи.

Таким чином, відповідач є органом, на який покладено обов’язок лише здійснення дій щодо оформлення права власності інших осіб та видачі свідоцтв про право власності на об’єкти нерухомого майна на підставі поданих заявником документів у відповідності до вимог зазначеного положення.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності виникає на підставі певних юридичних фактів (створення майна, набуття майна за договором тощо).

Таким чином, право власності позивача на нерухоме майно виникло внаслідок передання до статутного фонду позивача згідно з наказом про створення відкритого акціонерного товариства «Завод «Маяк»№ 40-АТ від 12.05.1996. При цьому, право власності позивача на об’єкти нерухомості виникло на підставі зазначених фактів з моменту прийняття майна до статутного фонду позивача, а не з моменту оформлення права власності та видачі відповідачем свідоцтва про право власності на об’єкти нерухомості.

Відповідач у судових засіданнях під час первісного розгляду справи зазначив, що він не заперечує і ніколи не заперечував право власності позивача на належне йому майно, натомість вимагав для його оформлення документи, які визначені законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодним чином не оспорює право власності позивача, а також не вчиняє будь-яких дій, які б свідчили про невизнання права власності позивача, а тільки здійснює збір необхідних документів для оформлення права власності та видачу свідоцтв про право власності на об’єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження тих обставин, що його право власності оспорюється відповідачем, або того, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на невизнання права власності позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір як господарський суд виходив з того, що предметом даного спору є визнання права власності суб’єкта господарювання на нерухоме майно. Критерієм для розмежування підвідомчості справ господарському суду є предмет спору (визнання права власності), який є господарсько-правовим, та суб’єктний склад сторін спору. Розглядаючи спір суд виходить з того, що даний спір не є адміністративно-правовим, оскільки спір про право власності не відноситься до справ адміністративної юрисдикції, а позивачем в даному спорі не заявлено вимог про захист своїх прав в публічно-правових відносинах.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до статті 49 ГПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                           С.А. Ковтун

Рішення підписано 26.08.2008