ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2008 Справа № 13/458-ПД-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Херсонрибгосп"

до

відповідача-1 –державного підприємства „Укрриба”

відповідача-2 –товариства з обмеженою відповідальністю „Заказник Думузла”,

за участі представників сторін:

позивача –Авер’янової В.О. (представника за дорученням),

відповідача-1 –Чурсінова А.В., Король О.М. (представників за дорученням),

відповідача-2 –Архіпова Ю.В. (представника за дорученням), Архіпова В.І. (директора),

за первісним позовом про: визнання договору зберігання № 07/07 від 14 травня 2007 року, укладеного між ДП „Укрриба” і ВАТ „Херсонрибгосп” пролонгованим до 14 травня 2009 року та визнання недійсним договору зберігання з правом користування № 12/08 від 1 червня 2008 року, укладеного між ДП „Укрриба” та ТОВ „Заказник Думузла” недійсним,

за зустрічним позовом про: визнання протиправними дій ВАТ „Херсонрибгосп”: по самовільному захвату території; в перешкоджанні виконувати обов’язки передбачені договором № 12/08 від 01.06.2008 р.; в здійсненні демонтажу майна металевого трубопроводу;

в с т а н о в и в:

ВАТ „Херсонрибгосп” звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило суд зобов’язати ДП „Укрриба” не чинити перешкоди в користуванні державним майном –гідроспорудами, прийнятими ним на зберігання за договором № 07/07 від 14 травня 2007 року, а також визнати недійсним договір зберігання з правом користування № 12/08 від 1 червня 2008 року, укладений між відповідачами. В подальшому заявою від 10 вересня 2008 року (т. 2 а.с. 50-52) позивач змінив позовні вимоги та просив визнати названий договір № 07/07 від 14.05.2007 р. пролонгованим до 14 травня 2009 року та залишив вимогу про визнання договору № 12/08 від 1 червня 2008 року, укладеного між відповідачами, недійсним.

Безпосередньо вимоги за первісним позовом ґрунтуються на тому, що, на думку позивача, він є законним користувачем нерухомого майна –гідротехнічних споруд за договором від 14.05.2007 року № 07/07, укладеним ним з ДП „Укрриба”, а тому передача того ж майна ТОВ „Заказник Думузла” за спірним договором № 12/08 від 01.06.2008 р. зачіпає його права та інтереси. Позивач вказує, що спірний договір є недійсним, оскільки укладений з метою приховання іншого правочину –оренди, який вони не могли вчиняти в тому порядку, в якому це відбулося.

Відповідачем-1 зазначені вимоги визнаються в повному обсязі з посиланням на неправомірність спірного договору.

В свою чергу, відповідачем-2 вимоги за первісним позовом не визнаються. При цьому відповідач посилається на відсутність правових підстав для визнання договору № 12/08 недійсним, так як позивач не є стороною за спірним договором, а тому позбавлений права на визнання його недійним. Відносно вимог про пролонгацію договору № 07/07 відповідач висловився в судовому засіданні, вказавши про відсутність договірних відносин за цим договором через закінчення його дії.

В процесі розгляду справи ТОВ „Заказник Думузла” подано зустрічний позов з вимогами про визнання договору № 12/08 від 01.06.2008 р., про який згадано вище, дійсним та зобов’язання ВАТ „Херсонрибгосп” і ДП „Укрриба” не чинити перешкоди в користуванні майном, прийнятим на зберігання за цим договором (т. 1 а.с. 86). Згодом товариством подано заяву про доповнення до зустрічного позову (т. 2 а.с. 1-2), за змістом якої ним змінено позовні вимоги на визнання протиправними дій ВАТ „Херсонрибгосп” в: 1) неправомірному перешкоджанні у вільному проходженні працівників до майна, переданого за договором № 12/08; 2) неправомірному здійсненні демонтажу майна металевого трубопроводу водоспуску на каналі № 1006, переданого за договором № 12/08; 3) порушенні права здійснювати господарську діяльність по риборозведенню у відповідності до статуту товариства, бізнес-плану та договору № 12/08. Поряд з цим, заявою від 30 вересня поточного року (т. 2 а.с. 65-68) товариство вкотре змінило позовні вимоги, вимагаючи визнати протиправними дії ВАТ „Херсонрибгосп” в: 1) самовільному захваті території; 2) порушенні прав та перешкоджанню виконувати обов’язки, передбачені за договором № 12/08 і природно-охоронним зобов’язанням № 34 від 20.02.2008 р.; 3) здійсненні демонтажу майна металевого трубопроводу № 1006.

Судом прийнято до розгляду останні зміни позовних вимог як за первісним позовом, так і за зустрічним, виходячи з положень статті 22 Господарського процесуального кодексу України, за частиною 4 якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити їх розмір. В даному випадку підстави для заявлених вимог заявниками не змінені, а лише здійснено зміну предметів позову, що узгоджується з названими правовими приписами.

Провадження у справі порушено ухвалою від 17 липня 2008 року, а розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 5 серпня з відкладенням до 10 вересня (з урахуванням листа про перенесення розгляду справи з 9 на 10 вересня (т. 2 а.с. 49), оголошенням перерви до 30 вересня та 6 жовтня поточного року. В судовому засіданні 6 жовтня судом оголошено вступну та резолютивну частину даного рішення.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що 14 травня 2007 року між ВАТ „Херсонрибгосп” та ДП „Укрриба” укладено договір зберігання з правом користування № 07/07, за змістом якого сторони узгодили передачу на відповідальне зберігання позивача з правом користування у відповідності до акту приймання-передачі нерухомого майна –гідротехнічних споруд, які знаходяться на балансі ДП „Укрриба” та розташовані за адресою: Херсонська область, Каланчацький район – с. Червоний чабан, с. Привілля; Білозерський район с. Софіївка; м. Цюрупинськ та м. Херсон. За умовами договору його укладено на період з 4 травня 2007 року по 13 травня 2007 року з можливою пролонгацією у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його чинності протягом одного місяця (т. 1 а.с.11-12).

На виконання цього договору позивач за актом приймання-передачі прийняв обумовлене майно згідно з переліком за додатками до акту (т. 1 а.с. 13-15).

В подальшому ДП „Укрриба” листом від 20 травня 2008 року № 3/301 (т. 1 а.с. 97) повідомило позивача про небажання пролонгувати договір через наявність заборгованості за договором, а тому передало частину гідротехнічних споруд на зберігання ТОВ „Заказник Думузла”, уклавши договір № 12/08 від 1 червня 2008 року (т. 1 а.с. 47-48). Зокрема, за цим договором відповідач-2 отримав на зберігання з правом користування майно –гідротехнічні споруди рибницьких ставків, які знаходяться на балансі ДП „Укрриба” й розташовані в селах Привілля та Червоний Чабан Каланчацького району Херсонської області. Пунктом 1.3. договору його сторонами визначено, що майно використовується з метою риборозведення згідно виробничої програми та зберігач має право користуватися ним, а за згодою має право передавати частину майна в користування іншій особі. Укладення цього договору й стало предметом спору у даній справі за первісним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд констатує, що положеннями статей 20 Господарського кодексу України та 16 Цивільного кодексу України визначені правові способи захисту порушених прав, до яких таких способів як визнання договору пролонгованим, а також про визнання неправомірними дій суб’єктів господарювання не встановлено. Так, статтею 16 ЦК України встановлено серед інших способів лише спосіб захисту порушених прав шляхом визнання незаконними дій органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У зв’язку з цим, обраний заявниками таких вимог спосіб захисту порушених прав не відповідає діючому законодавству, а тому задоволенню вони не підлягають.

Поряд з цим, суд зазначає, що аналіз умов спірного договору вказує на той факт, що основною ознакою договору є користування державним майном за плату, а тому, враховуючи існуючі між сторонами правовідносини, які виникли на підставі укладеного договору, суд констатує, що за своєю юридичною природою цей договір є договором оренди, у зв’язку з чим самі правовідносини підлягають регулюванню статтями 283-291 Господарського кодексу України.

Так, за змістом статті 283 названого Кодексу за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно до частини 6 цієї ж статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Водночас, за частиною 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Зокрема, положеннями глави 58 ЦК України встановлені правові положення щодо найму (оренди).

Разом з тим, законодавством України передбачені певні особливості укладання та виконання договору найму (оренди). Правовідносини сторін щодо оренди державного майна регулюються вказаними правовими нормами, та також положеннями Закону України „Про оренду державного та комунального майна”.

Приписами статті 287 ГК України встановлено, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна. Отже орендодавцями нерухомого майна, яке є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і державні підприємства з дозволу Фонду державного майна України.

Одначе, сторонами спірного договору не надано доказів виконання вимог названої статті 287 в частині наявності дозволу Фонду державного майна України на укладення договору.

Крім того, не відповідає чинному Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, норми якого є спеціальними у спірних правовідносинах, і положення договору про оцінку об’єкта оренди. Так, оцінка об’єкта оренди, відповідно до статті 11 Закону, здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, і передує укладанню договору оренди. В той же час вартість майна за спірним договором не оцінювалася згідно Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.95 р.

Також слід відмітити, що за статтею 793 ЦК України договір оренди капітальних споруд або їх окремих частин, якими є майно - гідроспоруди, зазначене в акті приймання-передачі до спірного договору (т. 1 а.с. 49), що укладається строком на строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. В даному випадку за пунктом 6.1 спірного договору він діє до з 1 червня 2008 року по 1 червня 2057 року. За таких обставин договір підлягав нотаріальному посвідченню, але не був посвідчений, у зв’язку з чим невиконання цієї вимоги, відповідно до статті 220 ЦК України, веде до нікчемності прихованого правочину.

Суд також зазначає, що порядок укладення договорів між суб’єктами господарювання встановлений положеннями статті 180 Господарського кодексу України, за якою господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” встановлені істотні умови договору оренди. Зокрема, істотними умовами договору оренди є: об’єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов’язань; забезпечення виконання зобов’язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов’язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Крім того, за частиною 2 цієї статті укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

В даному випадку сторонами не взагалі не визначено вказаних вище істотних умов договору оренди.

Згідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, котрий вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України „Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними” від 28.04.1978р. з подальшими змінами, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Таким чином, удаваний договір зберігання з правом користування № 12/08 від 01.06.2008 р. є нікчемним правочином. Прихованим правочином, як зазначалося вище, є правочин оренди нерухомого державного майна.

Безпосередньо недійсність правочинів встановлена положеннями статей 215 та 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 215 визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В свою чергу, статтею 203 встановлено фактичні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В даному випадку спірний договір не відповідає положенням частини 1 статті 215 та пунктам 1, 4 та 5 статті 203 ЦК України, а тому є недійсним.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнання спірного договору недійсним підлягають задоволенню, у зв’язку з чим сплачене позивачем державне мито за первісним позовом в частині задоволених вимог та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладається пропорційно в рівних частинах на відповідачів, а в іншій частині на позивача. В той же час витрати по сплаті державного мита та інформаційних за зустрічним позовом покладаються на відповідача-2.

На підставі викладених правових норм та встановлених обставин, керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

1.Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

2.Визнати недійсним договір № 12/08 від 1 червня 2008 року, укладений між ДП „Укрриба” та ТОВ „Заказник Думузла”.

3.В задоволенні позовних вимог в іншій частині первісного позову відмовити.

4.В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

5.Стягнути з Державного підприємства „Укрриба” (розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тургеневська, 82-а; код 255922421, розрахунковий рахунок 6980 в Банку „Фінанси і кредит”, МФО 300131) на користь відкритого акціонерного товариства „Херсонрибгосп” (розташованого за адресою: м. Херсон, Кошовий узвіз, 3-а, код 00476790, розрахунковий рахунок 2 в ХФ „Західінкомбанку”, МФО 352237) –42,5 грн компенсації по сплаті державного мита та 29,5 грн компенсації по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

6.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Заказник Думузла” (розташованого за адресою: Херсонська область, смт. Каланчак, вул. Сімферопольська, 103; розрахунковий рахунок 7 в Каланчацькому відділенні „Ощадбанку”, МФО 342188 код 30924163) на користь відкритого акціонерного товариства „Херсонрибгосп” (розташованого за адресою: м. Херсон, Кошовий узвіз, 3-а, код 00476790, розрахунковий рахунок 2 в ХФ „Західінкомбанку”, МФО 352237) –42,5 грн компенсації по сплаті державного мита та 29,5 грн компенсації по сплаті витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дата підпису рішення - 10 жовтня 2008року

Суддя М.К. Закурін