ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 16/333

19.08.08

За позовом

Дочірнього підприємства «Ейвон Косметікс Юкрейн»

До:

Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.С.»

Про

стягнення 281299 грн. 60 коп.

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача Осіпов А.Е. –дор.

Від відповідача Кравченко С.В. –дор. , Понамарьов Д.Г. –дов.

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред»явлені вимоги про стягнення 281 299 грн. 60 коп. - відшкодування витрат по сплаті орендної плати за фактичне використання земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач продав, а відповідач придбав нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці по вул. Анрі Барбюса, 37/1 літ.Б, Ж у Печерському районі м. Києва. На зазначену ділянку між позивачем та Київською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки. Тому зобов»язання по платі за користування земельною ділянкою –витрати по сплаті орендної плати, що здійснює позивач, автоматично повинен здійснювати відповідач. В обґрунтування позовних вимог посилається на ст.ст.2, 5 Закону України «Про плату за землю», ст. ст. 96,120 Земельного кодексу України, ст.377ЦК України.

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити повністю, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву від 19.08.08р.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

20.12.2002 року між ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн»та Київською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої по вул. Анрі Барбюса, 37/1, літ. Б, Ж у Печерському районі м. Києва, розміром 0,1747 га., кадастровий номер :79:047:0009 для експлуатації та обслуговування адміністративного будинку і складу, належних позивачу.

Договір оренди від 20.12.2002 зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів КМДА за №82-6-00067 від 14.01.2003 р.

Строк оренди земельної ділянки –25 років.

27.02.2007р. між позивачем та відповідачем був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого позивач продав, а відповідач придбав у власність нерухоме майно –склад сировини та двоповерховий адміністративний корпус (літера «Б»), які розташовані на земельній ділянці (м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 37/1, літ. Б, Ж).

На виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.02.2007р. позивач передав, а відповідач прийняв у власність нерухоме майно та технічне обладнання, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.05.2007 року.

Позивачем сплачено за користування земельною ділянкою за період з 01.06.2007року по 31.05.2008року у розмірі 281299 грн. 60 коп.

Позивач посилається ст. ст. 2, 5 Закону України «Про плату за землю», ст. ст. 96, 120 Земельного кодексу України, ст. 377ЦК України та просить стягнути з відповідача вказану суму.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Відповідно до вимог п.1 ст. 5 Закону України „Про оренду землі", орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини 2 ст. 120 Земельного кодексу України, яка кореспондується з ч. 2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі відчуження до набувача переходять право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Тобто, відповідно до вказаних норм до набувача споруд перейшло право користування земельною ділянкою в розмірі, на якій вони розташовані та необхідному для їх обслуговування.

Зазначені норми не містять зобов‘язань відповідача відшкодовувати позивачу як попередньому власнику плату за землю.

Відповідно до положень ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Відповідно до ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Судом встановлено, що на час розгляду справи, між позивачем та відповідачем відсутні правовідношення, які б в силу ст.11 Цивільного кодексу України мали наслідком зобов'язання відповідача по відшкодуванню витрат по орендній платі за землю, сплаченій позивачем.

Між позивачем та відповідачем договір суборенди земельної ділянки не укладався, а також інші угоди, які б передбачали відшкодування вказаних витрат.

Позивачем виконано свої зобов‘язання за договором оренди земельної ділянки, укладеного між ним та Київською міською радою та зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА за №82-6-00067 від 14.01.2003р., тобто здійснювалося виконання зобов'язань, що виникли між Позивачем та Київською міською радою.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні правовідносини, відповідно до яких існувало б невиконане зобов'язання по сплаті витрат по відшкодуванню позивачу орендної плати, сплаченої за договором оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов”язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення відповідачем свого обов‘язку по відшкодуванню сплаченої плати за оренду земелі, як підставу своїх вимог.

Суду не доведено та не надано належних доказів підтвердження факту порушення з боку відповідача законних та охоронюваних інтересів позивача - ДП «Ейвон Косметікс Юкрейн».

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв’язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя

О.М.Ярмак

Рішення підписано 09.09.2008 р.