ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2008

Справа №2-2/9206-2008

За позовом: ТОВ «Соя – Прогрес» (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород,вул.Станційна, 52)

до відповідача: Приватне виробничо – комерційне сільськогосподарське підприємство «Агрокапітал» (96526,Сакський район, с.Суворовське, вул.Російська, 20)

Про стягнення 131 987грн37коп

Суддя Толпиго В.І.

Представники сторін:

Від позивача : не з’явився

Від відповідача : не з’явився.

Суть спору:

Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим із позовом до відповідача про стягнення 131 987грн37коп, з яких сума заборгованості у розмірі 83 510,00грн., пені у розмірі 6 571грн27коп, річних у розмірі 41 071,00грн. та інфляційних у розмірі 835грн10коп

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено договір купівлі – продажу товарів № 72 від 01.8.2007р, згідно якого позивачем в 02.01.2008року було відпущено відповідачу комплексні мінерально – вітамінні добавки для тварин на загальну суму 132 828,00грн. Але відповідач в порушення вимог договору здійснив лише часткову сплату за отриманий товар у сумі 49 318,00грн. Так за відповідачем склалася заборгованість у розмірі 83 510,00грн., яка погашена не була, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

16 жовтня 2008 року до суд від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з’явився, витребувані судом документи, у тому рахунку відзив на позовну заяву, не надав, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином: рекомендованою кореспонденцією.

Спір розглядається за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1ст. 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, виконаним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов'язання визнається порушенням зобов'язання.

Відповідно до ст..629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст..525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між сторонами було укладено договір купівлі – продажу товарів № 72 від 01.8.2007р., відповідно до п.1.1 якого позивач, як продавець, зобов’язується продати та передати у власність (повне господарське відання) покупця – відповідача комплексні білкове – мінеральні вітамінні добавки та до комбікормів, а покупець зобов’язується прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору.

Ціну товару, його кількість та загальну суму договору сторони обумовили у р.3 договору.

Відповідно до п.п.6.1,6.2 договору до моменту одержання товару покупцем від продавця, перший зобов’язується сплатити останньому попередню оплату у розмірі 30 відсотків від його вартості, яка вказана у рахунку. Решту 70 відсотків покупець зобов’язується сплатити продавцю не пізніше ніж до 30 календарних днів з моменту фактичного одержання товару.

Так, 02 лютого 2008 року позивач, відповідно до видаткової накладної №РН-0002-У від 02.01.2008р відпустив відповідачу комплексні мінерально – вітамінні добавки для тварин у кількості 18 000кг на загальну суму 132 828,00грн (з ПДВ). Товар у повному об’ємі, вказаному у видатковій накладній, був отриманий представником відповідача за довіреністю серії ЯОТ №388870 від 26.12.2007р Буряк В.Н.

Відповідач у порушення домовленості отриманий товар повністю не оплатив, оплату здійснив лише у розмірі 49 318,00грн, в результаті чого за відповідачем виникла заборгованість, яка складає 83 510,00грн, що підтверджується матеріалами справи.

Окрім вимоги про стягнення боргу, позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних та річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором або законом.

Індекс інфляції, який був застосований позивачем при розрахунку, не перевищує офіційно встановлений, тому суд вважає позов у частині стягнення 835грн10коп – інфляційних витрат за період з лютого по липень 2008року та 41 071,00грн.– 3% річних обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України на відповідачі лежить обов'язок доведення виконання зобов'язань, або необґрунтованості позовних вимог тоді як він такі до суду не надав.

Таким чином, у частині стягнення заборгованості у розмірі 83 510,00грн., річних у розмірі 41 071,00грн. та інфляційних у розмірі 835грн10коп позов обґрунтований, підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Окрім зазначених вимог позивачем заявлена вимога про стягнення пені у розмірі 6 571грн27коп., яка задоволенню не підлягає у зв’язку з наступним:

Стаття 549 ЦК України визначає: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Угода по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Договором пеня передбачена за порушення зобов’язань, передбачених п.6.1 договору, у якому встановлені зобов’язання та строк сплати попередньої оплати, тоді як позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за порушення зобов’язань по оплаті отриманої відповідачем продукції.

Клопотання позивача про відкладення справи слуханням не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що наявних у справі документів достатньо для розгляду спору по суті.

Витрати по оплаті держмита витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу віднести на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

В засіданні суду оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене та підписане 21.10.2008р.

Керуючись ст.ст. 49,75,82,84,85, ГПК України

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Приватного виробничо – комерційного сільськогосподарського підприємства «Агрокапітал» (96526,Сакський район, с.Суворовське, вул.Російська, 20, р/р 8811 в ВО КРФ АКБ «Укрсоцбанк» МФО 324010, ) на користь ТОВ «Соя – Прогрес» (88000, Закарпатська обл., м.Ужгород, вул.Станційна, 52, п/р 037 в Ужгородській філії АКБ «Східно – європейський банк» у м.Ужгород, МФО 312635, ) 83 510,00грн. заборгованості, , 41 071,00грн річних, 835грн10коп інфляційних, 1254грн.28коп державного мита, 112грн.13коп витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

3.          У частині стягнення пені у розмірі 6 571грн27коп відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.