ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 4/325-32/257

12.09.08

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державного

комітету України із земельних ресурсів

до Київської міської ради

третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма

«Укрінвестбуд»

третя особа-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Музей народної архітектури і побуту НАН України

про визнання недійсним рішення

Суддя Хрипун О.О.

Представники сторін:

Від позивача не зявився

Від відповідача не зявився

Від третьої особи-1 Шоха С.І. –предст., Іваненко М.А.-предст.

Від третьої особи-2 Мостицький А.Б.-предст.,

Прокуратури Висоцька О.О.-пом.прок., Бузницька Г.М.-пом.прок.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державного агентства земельних ресурсів звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради про визнання недійсним рішення №235/292 від 31.10.2006 «Про передачу ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінспортивного клубу на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі міста Києва»(з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в частині дати оспорюваного рішення).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2007 у справі № 4/325, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008, в задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.04.2008 касаційне подання заступника прокурора міста Києва задоволено частково, скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2008, а справу № 4/325 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свою постанову Вищий господарський суд України мотивував тим, що судами попередніх інстанцій не було повно та обєктивно досліджено обставини справи, дано помилкову юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені судові рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2008 справі було присвоєно № 4/325-32/257 та призначено до розгляду на 02.06.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2008 замінено позивача –Державне агенство земельих ресурсів на правонаступника –Державний комітет України із земельних ресурсів, залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, що не заявляє самостіних вимог на предмет спору Музей народної архітектури і побуту НАН України та відкладено розгляд до 11.06.2008.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 11.06.2008, від 02.07.2008, 20.08.2008, 03.09.2008 розгляд справи відкладався.

В судове засідання 12.09.2008 зявились представник третьої особи -1 та прокурор, які надали суду пояснення по суті спору.

В судове засідання 12.09.2008 представник позивача не зявився. Але позивач через канцелярію Господарського суду міста Києва заявив клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку присутніх представників, враховуючи, те що справа розглядається судом тривалий час, по ній неодноразово проводились судові засідання, в матеріалах справи є в наявності всі необхідні документи для вирішення спору, сторонами надано письмові пояснення, заперечення на позов, додаткові документи по справі, які на їх думку є необхідними для вирішення спору, суд відхиляє клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 12.09.2008 представники відповідача та третьої особи-2 повторно не зявились, клопотань та заяв через канцелярію Господарського суду міста Києва не подавали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Причин неявки предстаників в судове засідання не повідомили.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішення Київської міської ради № 235/292 від 31.10.2006 про передачу ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»у довгострокову оренду на 25 років для будівництва обєкта містобудування земельну ділянку площею 9,98 га за адресою: м.Київ, вул. Академіка Заболотного, 29 суперечить п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», оскільки при здійсненні містобудівної діяльності повинна бути забезпечена участь громадян, обєднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих обєктів, чого відповідачем здійснено не було.

Також, на думку позивача, оспорюване рішення суперечить ч. 5 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій», яка передбачає, що будівництво на окремій земельній ділянці здійснюється власниками або землекористувачами з врахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд, чого відповідачем враховано не було, оскільки земельна ділянка площею 9,98 га за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 29 межує із земельною ділянкою, на якій розташовано Музей народної архітектури та побуту України, навколо якого Міністеством культури та туризму України затверджено зони охорони, яким планується надати статус згідно з Законом України «Про охорону культурної спадщини».

В додаткове обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішення Київської міської ради №235/292 від 31.10.2006 суперечить ч. 4 ст. 42 Земельного кодексу України, оскільки при наданні ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»земельної ділянки в оренду не виготовлявся та не погоджувався детальний план території земельної ділянки.

Наведені вище обставини, на думку позивача, є підставами для задоволення позову.

Прокурор у додаткових письмових поясненнях по суті спору зазначав про те, що згідно карти зон охорони Музею народної архітектури та побуту НАН України, яка затверджена 30.12.2005 Міністром культури і туризму України та погоджена Головою Державної служби охорони культурної спадщини, земельна ділянка площею 9,98 га за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 29 входить до охоронної зони –резервної території щодо розвитку музею в межах якої забороняється будь-яке будівництво, не передбачене Генеральним планом розвитку музею.

Відповідач у письмовому відзиві на позов проти заявлених позовних вимог заперечував. Свої заперечення мотивував тим, що згідно з Порядком громадського обговорення містобудівної документації в м.Києві, затвердженому рішенням Київської міської ради № 438/3014, громадські обговорення містобудівної документації передбачено лише на стадії будівництва, а не на стадії прийняття рішення про відведення земельної ділянки, а тому при прийнятті оспорюваного рішення проведення громадських обговорень вимогами чинного законодавства саме на стадії відведення земельної ділянки не передбачено. До того ж, відповідач зазначав про те, що земельна ділянка площею 9,98 га за адресою: м.Київ, вул. Академіка Заболотного, 29 відноситься саме до земель житлової та громадської забудови, а тому посилання прокурора у позові на ст. 54 Земельного кодексу України щодо встановлення охоронної зони стосується саме до категорії земель історико-культурного призначення, до яких земельна ділянка за адресою: м.Київ, вул. Академіка Заболотного, 29, не відноситься.

Таким чином, на думку відповідача, рішення Київської міської ради № 235/292 від 31.10.2006 «Про передачу ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінспортивного клубу на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі міста Києва»прийнято у відповідності з вимогами закону, в межах наділених повноважень, відповідно до проекту відведення земельної ділянки, згідно якого було отримано всі передбачені законодавством висновки та погодження, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Третя особа-1 - ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»- у письмових поясненнях по справі зазначала про те, що Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було затверджено висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної діянки площею 9,98 га за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 29, ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»правомірно було набуто право оренди земельної ділянки площею 9,98 га за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 29, товариство виконує належним чином свої обовязки орендаря зазначеної земельної ділянки. Також, третя особа зазначала про те, що земельна ділянка не входить до зон охорони Музею народної архітектури та побуту НАН України, оскільки відповідні зони у визначеному чинним законодавством порядку не встановлені.

Третя особа-2 - Музей народної архітектури та побуту НАН України - в письмових поясненнях по справі посилався на те, що рішення Київської міської ради № 235/292 від 31.10.2006 «Про передачу ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінспортивного клубу на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі міста Києва»є незаконним, оскільки передана земельна ділянка знаходиться в охоронній зоні Музею, що суперечить Указу Президента України від 25.06.2007 «Про невідкладні заходи щодо розвитку Музею народної архітектури та побуту України НАН України».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Стаття 29 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за соєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обовязки і користується правами сторони.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), положення абзацу четвертого частини першої статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в господарському суді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокурор у визначеному законом порядку звернувся з відповідним позовом до суду.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об’єкти незавершеного будівництва та законсервовані об’єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Відповідно до ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров’я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об’єкти, визначені відповідно до закону як об’єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 116 частиною 1 Земельного кодексу України визначено, що юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Особливості здійснення виконавчої влади та місцевого самоврядування в місті Києві визначені в Законі України "Про столицю України - місто-герой Київ" і полягають в тому, що місцеве самоврядування в місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради, які утворюють відповідно власні виконавчі органи (частина перша статті 8, стаття 10 зазначеного Закону).

31.10.2006 Київською міською радою було прийнято рішення № 235/292 «Про передачу ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінспортивного клубу на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі міста Києва»(далі –Рішення № 235/292 від 31.10.2006).

Відповідно до пунктів 1, 2 Рішення № 235/292 від 31.10.2006 було затверджено містобудівне обгрунтуваннящодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів окремого обєкта містобудування «Будівництво готельно-розважального комплексу та кінно-спортивного клубу»та внесено зміни до Генерального плану розвитку міста Києва до 2020 року відповідно до містобудівного обгрунтування шляхом вилучення території в районі вул. Академіка Заболотного, 29 з сільськогосподарського призначення та переведення її до території громадських будівель і споруд.

Згідно п. 3 Рішення № 235/292 від 31.10.2006 Головному управлінню містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) привести документацію Генерального плану міста Києва до 2020 року у відповдність до змін, внесених п. 2 даного рішення.

Пунктом 4 Рішення № 235/292 від 31.10.2006 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрінвестбуд»для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінноспортивного клубу на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі м. Києва.

Відповідно до пункту 5 Рішення № 235/292 від 31.10.2006 припинено сільськогосподарському ТОВ «Агрокомбінат «Хотівський»право користування частиною земельної ділянки площею 9,98 га, оформленого рішенням № 235/292 від 31.10.2006 відповідно до п. 5 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 № 117/990 «Про оформлення права користування земельними ділянками», право користування якою посвідчено договором оренди земельної ділянки від 29.12.2004 № 79-6-00247, і віднесено зазначену земельну ділянку до земель запасу житлової та громадської забудови.

Згідно з п. 6 Рішення № 235/292 від 31.10.2006 ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрінвестбуд»було передано в довострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 9,98 га для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексута кінноспортивного клубу на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі міста Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування»визначено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частини пятої статті 23 Закону Украни “Про планування і забудову територій” планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що при прийнятті Рішення № 235/292 від 31.10.2006 про передачу ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»земельної ділянки площею 9,98 га по вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі міста Києва проведення громадського обговорення не було необхідним, оскільки Правила забудови м. Києва, затверджені рішенням Київської міської ради від 27.01.2005 № 11/2587, Закон Украни “Про планування і забудову територій” та Закон України «Про основи містобудування»визначають необхідність проведення відповідного обговорення не на стадії прийняття рішення про відведення земельної ділянки, а безпосередньо на стадії будівництва, що зокрема передбачено і п. 13 Порядку громадського обговорення містобудівної документації в м. Києві, затвердженому рішенням Київської міської ради від 16.06.2005 № 438/3014.

Крім того, частина перша статті 5 Закону України “Про основи містобудування” визначає необхідність забезпечення участі громадян, об’єднань громадян в обговоренні містобудівної документації. Рішення Київської міської Ради від 27.01.2005 № 11/2587 “Про правила забудови м. Києва” та Рішення № 438/3014 від 16.06.2005 визначають необхідність залучення громадськості до обговорення проектів містобудівної документації та планів забудови. Пункт 1.5 Рішення № 438/3014 від 16.06.2005 визначає способи та порядок проведення таких обговорень, зокрема, обговорення громадськими організаціями. Суд враховує і те, що в матеріалах справи наявний лист Громадської організації «Федерація кінних видів спорту м. Києва», в якому зазначена громадська організація просила Київську міську раду відмінити рішення Київської міської Ради № 392/449 “Про відмову в наданні земельної ділянки»від 21.12.2006.

Прокурором в обгрунтування позовних вимог щодо недійсності Рішення № 235/292 від 31.10.2006 зазначалось про те, що оспорюване рішення суперечить ст. 54 Земельного кодексу України, оскільки порушує режим використання охоронних зон Національного Музею архітектури і побуту НАН України.

Стаття 16 Закону України "Про оренду землі»передбачає, що передача земельної ділянки, межі якої визначені в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розробки проекту її відводу.

Згідно з статтею 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Вимогами статті 54 Земельного кодексу України визначено, що охоронні зони створюються: а) навколо особливо цінних природних об'єктів, об'єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів; б) уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Згідно з статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини»території пам'яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Статтею 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено визначання термінів, зокрема:

- об'єкт культурної спадщини - визначене місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- пам'ятка - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Згідно з статтею 13 Закону України "Про охорону культурної спадщини" об'єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам'ятки.

Згідно з листом Державної служби з питань національної культурної спадщини (Держкультурспадщина) № 22-1747/35 від 01.07.2008 наказом Міністерства культури і туризму України від 28.08.2007 № 984/0/16-07 на виконання доручення Уряду від 01.08.2007 № 29279/3/1-07 та відповідно до ст.ст. 5, 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а також враховуючи рішення президії Науково-методичої ради з питаль охорони культурної спадщини Міністерства культури і туризму України, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08.11.2006 № 1566, з урахуванням вимог указу Президента України від 25.06.2007 № 53, затверджено межі та режими використання зон охорони (скоригованих) Музею. Науково-проектна документація з визначення меж та режимів використання зон охорони погоджена з відповідними організаціями.

Також у зазначеному листі № 22-1747/35 від 01.07.2008 Держкультурспадщиною зазначено, що земельна ділянка по вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському раоні міста Києва, на якій планується будівництво готельно-розважального комплексу та кінно-спортивного клубу, не входить до визачених науково-проектною документацією зон охорони Музею народної архітектури та побуту НАН України.

Листом № 22-23/7/35 від 03.09.2008 Держкультурспадщиною повідомлено, що на виконання Указу Президента України від 25.06.2007 № 553 «Про невідкладні заходи щодо розвитку Музею народної архітектури та побуту НАН України»та від 21.07.2008 № 664 «Про надання державній установі Музей народної архітектури та побуту НАН України статусу національної»проводиться коригування науково-проектної документації з визначення меж території Державного музею народної архітектури та побуту НАН України, його зон охорони та режимів використання цих територій. Зазначений проект перебуває в стадії затвердження.

Згідно з витягом з Кадастрового плану земельної ділянки, здійсненого з бази даних КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», яким бло перевірено та прийнято до бази даних відповідний файл щодо земельної ділянки, земельна ділянка по вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі м. Києва з кадастровим номером :79:101:0009, яка передана ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрінвестбуд»згідно Рішення № 235/292 від 31.10.2006, відповідно до опису меж межує: від точок А до Б - з землями, не наданими у власнсть чи користування, від точок Б до В – з землями сільськогосподарського ТОВ «Агрокомбінат «Хотівський»; від точок В до А –з землями загального користування (вул. Академіка Заболотного).

З огляду на викладене, посилання позивача на те, що Листом № 22-23/7/35 від 03.09.2008 Держкультурспадщиною було відкликано листа Держкультурспадщини № 22-1747/35 від 01.07.2008 судом відхиляється, оскільки у вказаному листі, що на даний час проводиться коригування науково-проектної документації з визначення меж території Державного музею народної архітектури та побуту НАН України, його зон охорони та режимів використання цих територій і даний проект перебуває в стадії затвердження, тобто відповідний проект у встановленому законому порядку не затверджено, доказів його погодження з НАН України, Держкультурспадщиною, Головним управлінням земельних ресурсів КМДА, Головним управлінням охорони культурної спадщини КМДА та КП «Київзеленбуд», погодження яких передбачено вимогами закону, позивачем та прокурором станом на момент вирішення спору суду не надано.

Суд виходить з того, що відповідність спірного рішення чинному законодавству належить оцінити, виходячи із обставин, які стались станом на 31.10.2006, тобто на час прийняття Київською міською радою Рішення № 235/292 від 31.10.2006. А прийняття у подальшому рішень владних органів чи зміна певних обставин не можуть бути підставою для визнання спірного рішення недійсним.

Також прокурором не надано доказів надання земельній ділянці по вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі м. Києва відповідного статусу охоронної зони: обєкту культурної спадщини чи памятки згідно вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини».

До того ж, земельна ділянка, надана ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрінвестбуд»Рішенням № 235/292 від 31.10.2006, відноситься до земель запасу громадської та житлової забудови, і при прийнятті оспорюваного рішення її було надано для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінноспортивого клубу, тобто в межах повноважень Київської міської ради, передбачених ст. 20 Земельного кодексу України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому посилання позивача на належність вищезазначеної земельної ділянки до охоронної зони судом відхиляється як необгрунтоване та таке, що спростовується матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що земельна ділянка по вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі м. Києва з кадастровим номером :79:101:0009, яка передана ТОВ «Науково-виробнича фірма «Укрінвестбуд»згідно з Рішенням № 235/292 від 31.10.2006, не входить до складу охоронних зон Національного Музею архітектури і побуту НАН України, оскільки з землями зазначеного Музею не межує, і згідно з статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини»до території охоронних зон Музею не включена, що підтверджується належними доказами по справі, зокрема і витягом з кадастрового плану земельної ділянки, здійсненого з бази даних КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі».

Також, при вирішенні спору суд враховує наступні обставини.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно з Постановою Бюро президії Національної академії наук України № 242 від 19.09.2007 «Про розвиток й упорядкування території та охоронних зон Музею народної архітектури та побуту України НАН України»всі проекти рішень з питань використання майна та земельних ділянок, встановлення та зміни охоронних зон території навколо музею в обовязковому порядку мають бути погоджені (затверджені) Президією НАН України і оформлені постановою. Рішення (погодження), прийняті з порушенням зазначеного вище порядку, не мають юридичної сили і є недійсними.

В матеріалах справи наявна Мапа Зон охорони Музею народної архітектури та побуту України, яка затверджена Міністром культури і туризму України та погоджена Головою Державної служби культурної спадщини, Головою Голосіївської районої у місті Києві державної адміністрації, Директором Державного музею народної архітектури та побуту України.

Дослідивши вищезазначену Мапу, суд дійшов висновку, що вона не є тим правовстановлювальним документом, який визначив та встановив охоронну зону навколо Музею народної архітектури та побуту України, до якої, за твердженням прокурора, входить і земельна ділянка по вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі м. Києва з кадастровим номером :79:101:0009, оскільки жодного рішення про віднесення вищезазначеної земельної ділянки до земель історико-культурного призначення, до яких входить і охоронна зона, органом державної влади або органом місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, передбачених ст. 20 Земельного кодексу України не приймалось, і Президією НАН України не затверджувалось.

Також суд враховує і те, що згідно з статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини»встановлення зон охорони пам'яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання землевласниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення.

Твердження прокурора про те, що що під час відведення земельної ділянки по вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі м. Києва з кадастровим номером :79:101:0009 було порушено частину четверту статті 42 Земельного кодексу України, оскільки детальний план території за вищевказаною адресою не виготовлявся та не погоджувався, судом відхиляється з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Земельного кодексу України розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Статтею 39 Земельного кодексу України визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Планування, забудова, реконструкція, інше використання територій та окремих земельних ділянок в м. Києві здійснюються відповідно до законодавства та Генерального плану розвитку міста Києва до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, а також іншої затвердженої містобудівної та проектно-кошторисної документації з дотриманням державних норм, стандартів та Правил затверджених рішенням Київради від 27.01.05 № 11/2587.

Таким чином, оскільки оспорюваним Рішенням від 31.10.2006 № 235/292 земельна ділянка на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі м. Києва була надана саме для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінноспортивного клубу, суд дійшов висновку, що в даному випадку підлягають застосування норми саме статті 39 Земельного кодекус України, оскільки згідно з оскаржуваним рішенням цільовим призначенням зазначеної земельної ділянки є будівництво, експлуатація та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінноспортивного клубу, а не будівництво багатоповерхових жилих будинків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Розяснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»визначає, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Відповідно до пункту 2 Розяснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів», підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до Рішення Конституційного рішення суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що в позовній заяві позивачем наведені обставини, які не підтверджені достатніми доказами, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог позивача. Доводи позивача на обгрунтування позовних вимог, не підтверджують обставин, на які позивач посилається як на підставу задоволення позову, та були спростовані доводами відповідачів з посиланням на норми законодавства та відповідні документи –докази по справі, які знаходяться в матеріалах справи.

На підставі викладеного, враховуючи те, що оспорюване Рішення від 31.10.2006 № 235/292 прийнято в межах повноважень відповідача та у спосіб, передбачений Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” та Конституцією України, тому підстави для визнання оспорюваного Рішення від 31.10.2006 № 235/292 недійним відсутні.

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним рішення Київської міської ради від 31.10.2006 № 235/292 «Про передачу ТОВ «НВФ «Укрінвестбуд»земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування готельно-розважального комплексу та кінспортивного клубу на вул. Академіка Заболотного, 29 у Голосіївському районі міста Києва»(з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в частині дати оспорюваного рішення) не є обґрунтованою та законною, не була доведена належними та допустимими доказами і задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                    О.О.Хрипун

Дата підписання рішення: 22.09.2008