ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.09.2008                                                              Справа № 17/123

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом православної релігійної громади української православної церкви (Хресто–Воздвиженський храм), м. Рахів до Рахівської районної ради, м. Рахів за участю Хресто-Воздвиженської релігійної громади греко-католицької церкви, м. Рахів як третьої особи у справі на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору

представники:

позивача – не з’явився;

відповідача – Гощук О.М. - представник за довіреністю;

третя особа - Ролюк Ю.Ю., голова громади, Ковбаснюк Р.О., Носа В.В. –представники за довіреністю

СУТЬ СПОРУ: про визнання недійсними рішень Рахівської районної ради:

- „Про реабілітацію греко-католицької церкви в Рахівському районі” від 22.03.07р. №121;

- „Про внесення змін до рішення восьмої сесії районної ради від 22.03.2007року №121 „Про реабілітацію греко–католицької церкви в Рахівському районі” від 15.06.07р. №165;

- „Про хід виконання рішення районної ради від 22 березня 2007року №121 „Про реабілітацію греко–католицької церкви в Рахівському районі ” із внесеними змінами рішенням районної ради від 15.06.2007року №165 „Про внесення змін до рішення восьмої сесії районної ради №121 від 22.03.2007року” від 30.08.07р. № 182;

- „Про хід виконання рішення районної ради від 22.03.2007року №121 „Про реабілітацію греко–католицької церкви в Рахівському районі” із змінами внесеними рішенням районної ради від 15.06.2007року №165 „Про внесення змін до рішення восьмої сесії районної ради від 22.03.2007року №121” від 27.11.07р. № 205 (далі –оспорювані рішення відповідно №№ 121, 165, 182, 205)

Позивач звернувся до суду з наведеними вимогами, вважаючи оспорювані рішення незаконними, прийнятими з порушенням повноважень відповідача. Посилається на те, що районна рада не наділена компетенцією реабілітації церков та виділення коштів для цих потреб; на те, що споруда Хресто-Воздвиженського храму перебуває на балансі та зареєстрована як власність позивача на підставі свідоцтва про право власності від 6.03.92р., технічного паспорту; на розпорядження голови Закарпатської облдержадміністрації від 17.10.05 № 643 „Про внесення до розпорядження голови Закарпатської облдержадміністрації від26.04.05 № 218” щодо виключення споруди Хресто-Воздвиженського храму в м. Рахів з переліку культових споруд, що підлягають переданню в почергове користування релігійним громадам.

Відповідач письмовим відзивом та його представник у ході судового розгляду заперечує проти позовних вимог, вважаючи оспорювані рішення законними та прийнятими у відповідності до наданих відповідачеві повноважень, зокрема, щодо державного контролю за додержанням законодавства України про свободу совісті та релігійні організації. Вважає, що оспорюваними рішеннями не порушено жодних прав позивача, тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Третя особа письмовими пояснення та її представники у ході судового розгляду заперечують проти позову, вважаючи оспорювані рішення такими, що прийняті відповідно до закону та повноважень відповідача, не порушують прав позивача. При цьому, посилаються, зокрема, на те, що позивач не є ні власником ні правомірним користувачем спорудою Хресто-Воздвиженського храму в м. Рахів, оскільки судовими рішеннями у справах №№ 98/5 та 3/21 визнано недійсними рішення Закарпатського облвиконкому від 19.09.91р. № 161 в частині передачі позивачеві споруди зазначеного храму та свідоцтво про право власності позивача споруду зазначеного храму від 6.03.92р.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, участі уповноваженого представника у судовому засіданні вдруге не забезпечив. Представник позивача надіслав суду телеграму про відкладення розгляду справи у зв’язку з його виїздом за кордон.

Дане клопотання судом відхилено з огляду на те, що наведені в ньому обставини документально не підтверджені та приймаючи до уваги, що розгляд справи уже відкладався судом (ухвала суду від 9.09.08) у зв’язку з відсутністю адвоката у судовому засіданні та неможливістю належно представити позицію позивача у спорі, а також те, що позивач не обмежений у праві вибору представника для захисту його інтересів у судовому розгляді справи.

Вивчивши матеріали та всі обставини справи, оцінивши докази подані сторонами та іншими учасниками судового процесу, заслухавши пояснення учасників процесу, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Предметом спірних відносин у даній справі є визнання недійсними рішень прийнятих відповідачем як органом місцевого самоврядування, повноваження якого визначаються приписами ст.ст. 140-146 Конституції України, Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” (далі - Закон).

Органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення у межах Конституції і законів України та приймають рішення у межах повноважень визначених законом, які є обов’язковими до виконання на відповідній території за приписами ст. 144 Конституції України, ст. 73 Закону.

За приписами ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, зокрема, визнання незаконними/недійсними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Підставами для визнання недійсними рішень - актів органів влади або органів місцевого самоврядування є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду оспорювані рішення №№ 121, 165, 182, 205 прийняті відповідачем з питань, пов’язаних з вирішенням міжконфесійних відносин на території Рахівського району, підставою їх прийняття були звернення громад греко-католицької церкви Рахівського району від 15.06.05, доручення Закарпатської облдержадміністрації за підсумками нарад з питань релігійної ситуації в області.

Так, рішенням № 121 „Про підтримку звернення громад греко-католицької церкви Рахівського району” (із змінами внесеними рішенням від 15.06.07 № 165) відповідач, враховуючи, зокрема, підтверджені архівними даними історичні факти щодо становища громад греко-католицької церкви за часів радянської влади, відсутність можливостей для забезпечення конституційних прав віруючих на задоволення духовних потреб в селах Лазещина, Луги та лівобережній частині м. Рахова при наявності храмів у державній власності, вирішив: п.1 - з метою подолання негативних наслідків тоталітарної політики колишнього Союзу РСР щодо громад греко-католицької церкви підтримати звернення громад греко-католицької церкви Рахівського району, п. 2 - звернув увагу голови Рахівської районної державної адміністрації Зелінського Е.Ф. на виконання райдержадміністрацією вимог доручення голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 18.07.06 № 20-5/125 щодо перегляду угод, укладених православними громадами в 1953-55рр. в селах Лазещина та Луги, та переукладення їх виходячи з наявної релігійної ситуації з громадами обох конфесій (п.2.1) та проведення інвентаризації спірних культових споруд у цих селах та споруди храму Воздвиження Чесного Хреста у м. Рахові із взяттям їх на баланс районної державної адміністрації (п.2.2); п. 3 –рекомендував Зелінському Е.Ф. укласти угоди з релігійними громадами греко-католицької церкви та Української православної церкви про почергове використання культових споруд зазначених населених пунктах; п. 4 –затвердив Програму фінансово-матеріальної підтримки релігійних громад греко-католицької церкви в Рахівському районі на 2007-2011рр. згідно додатку; п. 5 –поклав контроль за виконанням рішення на визначених осіб та зазначив про за слухання ходу виконання на наступній сесії.

У ході судового розгляду встановлено, що оспорюване рішення станом на час розгляду даної справи існує в редакції з урахуванням змін внесених оспорюваним рішенням № 165 щодо зміни назви рішення, що в попередній редакції зазначена як „Про реабілітацію греко-католицької церкви в Рахівському районі”), редакції пункту 1 –„Визнати реабілітованою греко-католицьку церкву на території Рахівського району, яка була незаконно репресована в 19470-50рр.” та вилучено з тексту рішення слова „реабілітації” та „репресованої”. Рішенням № 165 відповідач з метою гармонізації міжконфесійних відносин у Рахівському районі виправив допущені ним невідповідності при прийнятті оспорюваного рішення № 121 у першій редакції, що не заборонено законом. З огляду на наведене, посилання позивача на відсутність повноважень відповідача щодо вирішення питань реабілітації церков та виділення коштів для цих потреб, як на підставу визнання недійсним оспорюваного рішення № 121, суд не приймає до уваги, оскільки станом на час розгляду даного спору не існує редакції рішення відповідача з таких питань.

За текстом оспорюваних рішень №№ 182, 205 відповідач, заслухавши та обговоривши інформацію першого заступника та виконуючого обов’язки голови Рахівської районної державної адміністрації Качура Б.М. щодо ходу виконання оспорюваних рішень №№ 121, 165, прийняв її до відома (п. 1 оспорюваних рішень №№ 182, 205); рекомендував Рахівській державній адміністрації створити тимчасову комісію для проведення інвентаризації майна в Хресто-Воздвиженському храмі (м. Рахів) із залученням депутатів районної ради Діміч В.В., Косовського М.І, Гартованець В.М,, Сидоряк М.М. (п.2 оспорюваного рішення № 182); зобов’язав зазначену комісію про результати роботи інформувати на черговій сесії районної ради ( відповідно пп. 3, 2 оспорюваних рішень №№ 182, 205) та поклав контроль за виконанням цих рішень на визначених осіб (відповідно п.п. 4, 3 оспорюваних рішень №№ 182, 205).

Таким чином, встановлено у ході судового розгляду та не спростовано позивачем, що оспорювані у даній справі рішення стосуються питань свободи совісті та релігійних організацій на території Рахівського району, тобто з питань місцевого значення, вирішення яких за змістом Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, а за приписами Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації” на місцеві ради покладено також здійснення державного контролю з цих питань. Судом не встановлено порушень закону та/або компетенції відповідача як органу місцевого самоврядування, місцевої ради при прийнятті оспорюваних актів, за винятком вищенаведених невідповідностей у першій редакції оспорюваного рішення № 121, що були виправлені самим відповідачем з прийняттям оспорюваного рішення № 165.

Як вбачається з тексту даних оспорюваних рішень питання, вирішені ними, не стосуються та не порушують жодних прав позивача - православної релігійної громади української православної церкви. При цьому, суд приймає до уваги, що твердження позивача про те, що він є власником та користувачем споруди храму Воздвиження Чесного Хреста у м. Рахові, спростовується судовими актами у справах №№ 98/5 та 3/21, які набрали законної сили, і згідно яких визнано недійсними рішення Закарпатського облвиконкому від 19.09.91р. № 161 в частині передачі позивачеві споруди храму Воздвиження Чесного Хреста у м. Рахові та свідоцтво про право власності позивача споруду зазначеного храму від 6.03.92р.

За таких обставин, оскільки даними оспорюваними рішеннями не порушено вимог чинного законодавства та/або визначеної законом компетенції відповідача, не порушено будь-яких прав позивача, відсутні підстави для визнання їх недійсними, тому належить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

За змістом ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи судом покладаються на позивача.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ст.ст. 140-146 Конституції України, ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, Законами України „Про місцеве самоврядування в Україні”, „Про свободу совісті та релігійні організації”, ст.ст. 1, 2, 21, 4-3, 33, 38, 43, 44-49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 24.09.08 оголошено вступну та резолютивну частину рішення, текст рішення у повному обсязі виготовлено 3.10.08.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку передбаченому цим же кодексом.

Суддя Ушак І.Г.