ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.10.08                                                                                           Справа № 9/42

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Городечної М.І.

суддів Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Сяйво-Інвест»Відкритого акціонерного товариства «Сяйво»б/н від 26.06.2008 року (вх. № 713 від 11.07.2008 року) на рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2008 року у справі № 9/42

за позовом Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Сяйво-престиж», Львів

до Дочірнього підприємства «Сяйво-Інвест»Відкритого акціонерного товариства «Сяйво», м.Львів

про витребування майна згідно переліку, наведеного в позовній заяві, та стягнення штрафу в розмірі 3921,4 грн. та неустойки в розмірі 8000 грн.

за участю представників сторін: від позивача –Райхель Р.П., від відповідача –Кушнір Т.В.

Присутнім учасникам судового процесу роз‘яснено права та обов‘язки передбачені ст. 22, 27, 28 ГПК України.

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.06.2008 року у справі № 9/42 задоволено позов Приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Сяйво-престиж»до Дочірнього підприємства «Сяйво-Інвест»Відкритого акціонерного товариства «Сяйво»: витребувано у відповідача майно, що було предметом позову та стягнено з нього 3921,40 грн. штрафу за затримку повернення орендованого майна, 11000 грн. неустойки та судові витрати: 389,15 грн. по сплаті державного мита, 118 грн. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 2000 грн. витрат за послуги адвоката.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2008 року у справі № 9/42 підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права. В обгрунтування даних підстав для скасування оскаржуваного рішення посилається на те, що судом безпідставно взято до уваги як належний доказ передачі позивачем відповідачу спірного майна – акт приймання-передачі матеріальних цінностей від 01.01.2007 року, оскільки з даного акту не вбачається яка сторона передала, а яка прийняла дані цінності. Крім цього, відповідачем було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результати якої складено акт, з якого вбачається, що товарно-матеріальні цінності фактично не були передані ДП «Сяйво-інвест»по договору оренди № 1/1 від 01.01.2007 року. Дані інвентаризації підтверджуються аудиторською перевіркою достовірності відображення господарських операції ДП «Сяйво-інвест»ВАТ «Сяйво»в бухгалтерському обліку підприємства за 2006 рік та І квартал 2007 року. Також скаржник стверджує, що в директора та головного бухгалтера ДП «Сяйво-інвест»ВАТ «Сяйво»не було повноважень на підписання з ПП «Виробничо-комерційна фірма «Сяйво-престиж»акту звірки від 12.04.2008 року.

Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Сяйво-престиж»(позивач у справі, надалі –ПП «ВКФ «Сяйво-престиж») вимоги апеляційної скарги у відзиві від 07.10.2008 року заперечило за безпідставністю. Просить рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2008 року у справі № 9/42 залишити без змін як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу ДП «Сяйво-інвест»ВАТ «Сяйво»відхилити.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити. При цьому, суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Згідно договору оренди № 1/1 від 01.01.2007 року (надалі –Договір), позивач зобов»язувався передати, а відповідач прийняти в строкове платне користування матеріальні цінності, вказані в Додатку № 1 до даного Договору (п.1.1). Вступ орендаря у користування майном настає із підписанням сторонами акта прийому-передачі вказаних позицій (п. 2.1 Договору). Строк дії договору – до 31.12.2007 року (п. 7).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання вищевказаного договору оренди передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування матеріальні цінності, вказані у Додатку № 1 до договору, всього 49 предметів, на загальну суму 28884 грн. 00 коп., що стверджується актом приймання-передачі, оформленим та підписаним представниками обох сторін за Договором.

Крім цього, доповненням № 1 до Договору оренди №1/1 від 01.01.2007 року, позивачем додатково передано в користування відповідачу 146 форм давильних, факт передачі яких стверджується актом приймання-передачі від 05.01.2007 року.

Належність вищенаведених актів приймання-передачі в підтвердження фактичної передачі позивачем відповідачу речей по Договору, встановлено судом першої інстанції, і підтверджується судом апеляційної інстанції. Посилання ж скаржника на те, що з даних актів не вбачається яка сторона передала, а яка прийняла дані цінності, та по якому Договору, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки вартість і кількість речей, які передавались по даних актах відповідають даним, вказаним в договорі № 1/1 від 01.01.2007 року, з додатком та доповненням № 1 до нього. Факт передачі позивачем відповідачу речей за Договором стверджується й тим, що 01.03.2007 року відповідач повернув позивачу достроково частину орендованих речей, що як вбачається з матеріалів справи й не заперечувалося самим відповідачем. Крім цього, відповідачем не доведено суду того, що між сторонами на час складання даних актів існували й інші договірні зобов»язання, за якими саме відповідач зобов»язувався передати позивачу у даній справі речі, зазначені в даних актах. Доказів в спростування зазначеного відповідачем відповідно до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не подано.

01.02.2007 року між сторонами підписано Додаток № 2 до Договору оренди №1/1 від 01.01.2007 року, за яким умови вказаного договору оренди були доповнені пунктами 6.5, 7.3 та 7.4, які передбачали можливість дострокового припинення Договору оренди за взаємною згодою сторін, а також передбачили застосування штрафу у розмірі 10% вартості орендованого майна, що становило 3921,4 грн.

01.03.2007 року відповідач повернув позивачу частину матеріальних цінностей на загальну суму 12220 грн., що підтверджується матеріалами справи, не заперечується відповідачем.

30.03.2007 року сторонами підписано Протокол про припинення дії Договору № 1/1 від 01.01.2007 року, згідно якого, сторони домовились достроково, з 02.04.2007 року, припинити дію вказаного договору, а орендар зобов'язався в дводенний термін повернути орендоване майно та в тижневий термін провести звірку взаєморозрахунків орендних платежів.

Відповідно до складеного сторонами Акту звірки, станом на 12.04.2007 року заборгованість ДП "Сяйво - Інвест" перед ПП "ВКФ "Сяйво-Престиж" по орендних платежах склала 500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання зобов»язань по Договору, не повернув до 04.04.2007 року орендованого ним в позивача майна.

20.04.2007 року позивачем було направлено відповідачу вимогу № 1, з проханням повернути орендовані матеріальні цінності по Договору.

Відповідач зазначену вимогу позивача залишив без задоволення.

Відповідно до ст. ст.. 283, 284 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

За ст. 147 ГК України, майнові права суб'єктів господарювання захищаються законом. А право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. Одним із таких способів є присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Як встановлено вище, відповідачем не подано суду доказів повернення орендованого ним у позивача майна згідно Договору, на загальну суму 26 994 грн., а саме: Комп”ютер "Реntium II 677 + монітор "Sаmsung SуnсМаstег 750 b" загальною вартістю 3390 грн.; Комп'ютер "Реntium II" + монітор ""Sаmsung SуnсМаstег 713n" загальною вартістю 3100 грн.; сканер "НР 4400с" вартістю 950 грн.; телефон-факс "Раnаsопіс SР" вартістю 800 грн.; куток м'який вартістю 1400 грн.; 4 пуфи м'яких по 80 грн. кожен на суму 320 грн.; столик журнальний вартістю 80 грн.; стіл комп'ютерний "ВО" вартістю 500 грн.; стіл комп'ютерний "РО" (комплект) вартістю 900 грн.; 2 крісла "Гранд" вартістю по 167 грн. на суму 334 грн.; 10 крісел "Офіс" по 50 грн. на суму 500 грн.; дзеркало "Версаль" вартістю 500 грн.; електричний обігрівач масляний вартістю 250 грн.; дрель електричний вартістю 110 грн.; електролобзик вартістю 110 грн.; штамп "кр 192 В" вартістю 1500 грн.; штамп "кр 492 пр" вартістю 1500 грн.; штамп "кр 192 фор" вартістю 1500 грн.; штамп "Скл 073" вартістю 1500 грн.; штамп "К 012" вартістю 1500 грн.; штамп "Заг плоска" вартістю 1500 грн.; штамп "Заг конус" вартістю 1500 грн.; штамп “Заж 1” вартістю 1500 грн.; штамп “Заж 2” вартістю 1500 грн.; "УПГ- 60 пістолет" вартістю 250 грн.

Заперечення відповідача про те, що спірне майно йому фактично не передавалось на думку колегії суддів апеляційного суду є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджується матеріалами справи, та спростовується вищезазначеними актами приймання передачі даних матеріальних цінностей від 01.01.2007 року, від 05.01.2007 року, фактами підписання між сторонами доповнень до договору оренди № 1/1 від 01.01.2007 року, повернення відповідачем частини орендованих речей по акту від 01.03.2007 року, актом звірки взаєморозрахунків по Договору від 12.04.2007 року, якими сам відповідач підтверджував реальність виконання даного Договору.

Заперечення скаржника щодо прийняття судом до уваги як належного доказу акту звірки станом на 12.04.2007 року, посилаючись на відсутність в головного бухгалтера ДП «ВКФ»Сяйво-Престиж»повноважень на його підписання згідно розпорядження голови правління ВАТ «Сяйво»№ 2 від 02.04.2007 року, підставно відхилені судом першої інстанції, оскільки не підтверджуються змістом даного розпорядження чи іншими доказами, якими б стверджувався факт припинення в установленому чинним законодавством порядку повноважень директора та головного бухгалтера даного Товариства.

Щодо посилання скаржника на висновки аудиторської перевірки від 03.06.2008 року, то вони правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами. Окрім цього, як підставно зазначено місцевим господарським судом, дані аудиторського звіту ґрунтуються на припущеннях аудитора, зроблених на підставі даних акту інвентаризації від 12.04.2007 року, складеного відповідачем, про відсутність спірного майна під час проведення відповідачем інвентаризації, і жодним чином не спростовують факту передачі позивачем відповідачу майна по Договору після його підписання. Крім цього, слід також зазначити, що в даному аудиторському звіті також зроблено припущення про те, що інвентаризація проводилася відповідачем без дотримання вимог Інструкції по інвентаризації основних засобів.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами, відповідно до статті 34 ГПК України.

Інших доказів, які б підтверджували той факт, що спірне майно не було передано від позивача відповідачеві за договором оренди № 1/1 від 01.01.2007р., чи таке у відповідача відсутнє, відповідачем як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції не подано.

За наведеного, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову в частині витребування у відповідача орендованого майна, є обґрунтованим.

Крім цього, судом першої інстанції правомірно стягнено з відповідача штрафні санкції за порушення зобов»язань по Договору.

Так, відповідно до ст. 217, 230 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, зокрема, такими санкціями є штрафні санкції.

Договором оренди № 1/1 від 01 січня 2007 року, з врахуванням наступних змін та доповнень, сторонами за цим договором, було передбачено штраф у розмірі 3921,4 грн. у разі порушення орендарем строків повернення матеріальних цінностей після припинення або розірвання договору.

Факт прострочення відповідачем двохденного строку на повернення орендованого майна, вищевстановлено судом, а тому, судом першої інстанції правильно стягнено з відповідача 3921,40 грн. штрафу за затримку повернення орендованого майна.

Крім цього, відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи наведене, позивачем правомірно нараховано відповідачу неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період з 02.04.2007 року по 02.12.2007 року в розмірі 8000 грн., та за період з 02.12.2007 року по 02.03.2008 року в сумі 3000 грн., а судом першої інстанції підставно задоволено позов в даній частині вимог.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з розподілом судом першої інстанції судових витрат: 389,15 грн. по сплаті державного мита, 118 грн. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 2000 грн. витрат за послуги адвоката, оскільки такий розподіл відповідає вимогам ст.ст. 44, 48, 49 ГПК України

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2008 року у справі № 9/42 є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК України,

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Сяйво-Інвест»Відкритого акціонерного товариства «Сяйво» відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2008 року у справі № 9/42 залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

5.          Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Головуючий - суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь