ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2008 р. Справа № 60/48-08

вх. № 6086/1-60

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Боса О.О. за довіреністю б/н від 09.01.2008 року відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр юридичних та бухгалтерських послуг Професіонал", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична адвокатська фірма Омега", м. Харків

про стягнення 3000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр юридичних та бухгалтерських послуг Професіонал" (позивач) звернулося до господарського суду з позовом щодо стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична адвокатська фірма Омега" заборгованості за договором про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку на підприємстві № 64 від 29.05.2006 р. у сумі 3000 грн.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що ним за вказаним договором було надано послуги на суму 3000 грн., що підтверджується актом сдачі-приймання послуг, відповідач прийняв ці послуги, але їх вартість не сплатив, у зв`язку з чим виникла зазначена сума заборгованості.

01.10.2008 року позивач через канцелярію господарського суду Харківської області надав документи згідно супровідного листа (вх. № 14674) на вимогу ухвали господарського суду від 03.09.2008 року, які долучені судом до матеріалів справи.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до господарського суду Харківської області 17 вересня 2008 року повернулась ухвала від 03 вересня 2008 року про відкладення розгляду справи на 01.10.2008 р., яка була направлена на адресу відповідача: м.Харків, вул. Енгельса, буд. 29-А, з відміткою пошти: не знайден.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні позивача, встановив наступне.

29 травня 2006 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична адвокатська фірма Омега" (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр юридичних та бухгалтерських послуг Професіонал" (позивач) було укладено договір № 64 про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, відповідно до умов якого виконавець (позивач) за дорученням замовника (відповідача) зобов'язався надавати послуги замовнику (відповідачу) із ведення бухгалтерського обліку в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором (п.1.1. договору), а замовник зобов'язується оплатити виконавцю надані послуги, вартість яких становить згідно акту виконаних робіт (п. 2.3. та п.3.1. договору).

Позивач свої зобов’язання виконав в повному обсязі, що підтверджується актом здачі-приймання послуг із ведення бухгалтерського обліку за договором № 64 від 29.07.2006 року. Згідно даного акту вартість виконаних позивачем робіт склала 3000 грн.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання претензії, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, тощо. При цьому боржник повинен виконати таке зобов'язання у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором. Таким днем слід вважати дату одержання вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не було визначено строк (термін) виконання відповідачем обов`язку щодо сплати виконаних позивачем робіт, отже суд вважає, що позивач повинен був пред"явити відповідачу вимогу про сплату виконаних ним робіт.

Як свідчать матеріали справи, позивачем 08.09.2008 року, після подачі позовної заяви до суду (12.08.2008 р., згідно штемпеля канцелярії, було подано позов), була направлена вимога про виконання зобов"язання відповідачем за договором про надання послуг з ведення бухгалтерського обліку на підприємстві № 64 від 29.05.2006 року.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що станом на 12 серпня 2008 р. - на момент подачі позивачем позову до господарського суду, відповідачем не було порушено права позивача.

Згідно частини першої ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. У ст. 1 ГПК України зазначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, а у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

З наведених норм Господарського процесуального кодексу України, випливає, що підприємства та організації мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не було порушено зобов"язання щодо сплати наданих позивачем послуг на час звернення позивача з позовом до суду, тобто права та охоронювані законом інтереси позивача не були порушені відповідачем.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 102 грн., та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень не підлягають покладенню на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411, статтями 1, 2, 4, 12, 21, 22, 33, 43, 44-49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Повний текст рішення підписано 06 жовтня 2008 року.

Суддя

справа № 60/48-08