КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

12.06.08 р.                                                                                          № 293/9-5

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                    Міщенка П.К. (доповідач по справі)

суддів:                                        Шевченка В. Ю.

Шкурдової Л. М.

при секретарі судового засідання: Гонтарі О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельбар»на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 24.03.2008 року у справі № 293/9-5 (суддя –Гетя Н. Г.)

за позовом

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельбар»

Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Полтави

про

визнання бездіяльності неправомірною та стягнення 323011, 05 грн.

за участю представників:

від позивача: Старина В.Б.

Переймивовк Б.В. (дов. № 1 від 20.11.2007 р.)

від відповідача:                     не з’явились

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Полтавської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельбар»із позовною заявою про визнання бездіяльності Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Полтави неправомірною та відшкодування шкоди у розмірі 323011, 05 грн.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.03.2008 року відмовлено ТОВ «Дельбар»у прийнятті позовної заяви до розгляду на підставі п. 1 ст. 62 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Господарського суду Полтавської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельбар» звернулось до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду від 24.03.2008 року у справі № 293/9-5 скасувати, справу направити на розгляд до Господарського суду Полтавської області, посилаючись на те, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність спору між ТОВ «Дельбар» та ВДВС Київського РУЮ м. Полтави як із суб’єктом владних повноважень у розумінні ст.ст. 2, 17 КАС України, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, тобто прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Водночас, з апеляційною скаргою позивачем (заявником апеляційної скарги) подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду першої інстанції від 24.03.2008 року у справі № 293/9-5.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.05.2008 року відновлено строк на апеляційне оскарження та прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельбар»на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 24.03.2008 року у справі № 293/9-5, розгляд якої призначено на 12.06.2008 року.

В судовому засіданні 12.06.2008 року повноважний представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельбар»вимоги апеляційної скарги підтримав, посилаючись на доводи викладені в ній та наголосив на тому, що вважає оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції від 24.03.2008 року незаконною, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідач, Відділ державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Полтави, у судове засідання призначене на 12.06.2008 року не з’явився, своїх представників не направив, про поважність причин неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце засідання суду повідомлявся належним чином, направленою за його місцезнаходженням ухвалою суду.

Колегія суддів, з’ясувавши думку представника позивача (заявника апеляційної скарги), прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті у відсутність представника Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Полтави.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених в ній фактичних обставин правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційний господарський суд встановив, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельбар»підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Скаржник іменував свою заяву позовною заявою, але не у розумінні розділу VІІІ ст.ст. 54-57 ГПК України, оскільки із змісту самої скарги та її додатку йдеться про невиконання ВДВС Київського районного управління юстиції м. Полтави рішення Господарського суду Полтавської області, яке набрало законної сили.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали від 24.03.2008 року, відмовляючи Товариству з обмеженою відповідальністю «Дельбар»у прийнятті позовної заяви до розгляду, Господарський суд Полтавської області посилається на те, що відповідно до ст. 12 ГПК України позовні вимоги про визнання бездіяльності неправомірною не підвідомчі господарським судам та відповідно до ст. 17 КАС України такі спори розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Статтею 86 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», зі змінами і доповненнями, а саме пунктом 21 визначено, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону N 202/98-ВР, ст. 86 Закону N 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

При цьому, в пункті 4 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 року N 04-5/120 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»зазначається, що якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або сказано про вирішення спору в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин.

Крім того, цими ж рекомендаціями визначенні критеріїв поділу спорів на адміністративні та господарські і при вирішенні вказаного питання слід враховувати таке.

Поняття "справа адміністративної юрисдикції" визначено у статті 3 КАС України, і під такою справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Статтею 17 КАС України встановлено категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатися категорії спорів, визначені в пунктах 1, 3, 4 частини першої зазначеної статті, а саме:

а) спори суб'єкта господарювання із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності останнього;

б) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено статтею 3 КАС України, згідно з якою це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), то такий суб'єкт не перебуває "при здійсненні управлінських функцій" і не має встановлених нормами КАС України ознак суб'єкта владних повноважень і, отже, спір за участю останнього повинен вирішуватися господарським судом.

Відповідно до пункту 24 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 27.06.2007 року N 04-5/120 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, що пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про звільнення майна з-під арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана проводити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 59 і 86 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За змістом статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу»районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції входять до складу органів державної виконавчої служби та є юридичними особами, що мають поточні та вкладні (депозитні) рахунки в органах Державного казначейства України, гербову печатку.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позиція суду першої інстанцій суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України, суд не мав законних підстав для повернення позовних матеріалів позивачу на підставі п. 1 ст. 62 ГПК України.

Таким чином, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали позовної заяви, обговоривши доводи апеляційної скарги, враховуючи те, що оскаржену ухвалу місцевого господарського суду не можна визнати законною і обґрунтованою, апеляційний господарський вважає, що ухвала Господарського суду Полтавської області від 24.03.2008 року по справі № 293/9-5 підлягає скасуванню.

Керуючись п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельбар» на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 24.03.2008 року у справі № 293/9-5 –задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 24.03.2008 року у справі № 293/9-5 - скасувати.

Копії постанови апеляційного господарського суду направити учасникам апеляційного провадження.

Матеріали справи № 293/9-5 передати на розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Головуючий суддя                                                   П.К. Міщенко

Судді:           В. Ю. Шевченко

Л. М. Шкурдова

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.06.2008 року