ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"23" жовтня 2008 р.

Справа № 30-26/308-07-6587

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді:
Петрова М.С.

Суддів:                      Колоколова С.І., Разюк Г.П.

(Відповідно із розпорядженням
голови Одеського апеляційного господарського суду №131 від 16.09.08 р. для
розгляду справи №30-26/308-07-6587 колегію суддів у складі: Мирошниченко М.А,
Бєляновський В.В., Шевченко В.В. замінено на колегію суддів у складі: Петров
М.С., Разюк Г.П., Колоколов С.І.)

при секретарі судового засідання:
Ніколовій Г.П.

за участю представників сторін:

від позивача :
ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1 від  08.10.97 р.
(судове засідання від 09.10.08 р.)

від відповідача 1:
Кіхтенко О.С., довіреність  № 383 від
16.07.08 р.;

від відповідача 2:
не з'явився про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлений,
про причини неявки свого представника не повідомив, клопотання про відкладення
розгляду апеляційної скарги не заявляв;

від третіх осіб на стороні
відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: -
ОСОБА_5, паспорт НОМЕР_2 від 25.11.96 р.;

- ОСОБА_3., паспорт
НОМЕР_3 від 25.11.96 р.;

-  ОСОБА_6, паспорт НОМЕР_4від 04.11.98 р.;

від третьої особи на стороні
відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7. : не
з'явилась,  про час та місце розгляду
апеляційної скарги належним чином повідомлена, про причини неявки свого
представника не повідомила, клопотання про відкладення розгляду апеляційної
скарги не заявляла;

від
третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: не з'явився, про час та місце
розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлений, заявив клопотання про
розгляд апеляційної скарги за його відсутністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення господарського суду
Одеської області від 21.07.2008 року

по справі
№ 30-26/308-07-6587

за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідачів:
1) Одеської міської ради (далі по тексту Одеська міськрада)

2) комунального
підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
об'єктів нерухомості” (далі по тексту КП ОМБТІ)

третя особа на стороні позивача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_2

треті особи на стороні
відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

про визнання
права власності

В С Т А Н О В И Л А:

03.08.2007 р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Одеської області із позовною заявою
до Одеської міськради та КП “ОМБТІ” про визнання права власності  на автомийку на підставі п.5 ст.376 ЦК
України, з огляду на те, що вона є власником земельної ділянки, на якій
розташована самочинно збудована автомийка і вказане самочинне будівництво не
порушує права інших осіб.

Крім того, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 просила зобов'язати КП “ОМБТІ” зареєструвати право
власності  на спірну автомийку.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 22.08.07 р. позов фізичної особи-підприємцяОСОБА_1
задоволено, за останньою визнано право власності на спірну автомийку і
виконання даного рішення покладено на КП “ОМБТІ”.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 01.11.07 р. рішення господарського суду Одеської
області від 22.08.07 р. в частині покладання виконання цього рішення на КП
“ОМБТІ” скасовано, а в частині позовних вимог про зобов'язання КП “ОМБТІ”
зареєструвати за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 право власності на спірну
автомийку припинено, решту рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 07.02.08 р. вищезазначене рішення господарського суду Одеської
області та постанова Одеського апеляційного господарського суду скасовані, а
справа передана на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Підставою для скасування рішень
попередніх судових інстанцій Вищий господарський суд України зазначив
неправильне застосування останніми при вирішенні даного спору п.5 ст.376 ЦК
України, оскільки зазначений пункт ст.376 ЦК України передбачає визнання права
власності на самочинне будівництво, яке збудовано на земельній ділянці без
порушення її цільового призначення. В даному ж випадку, самочинне будівництво
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснено з порушенням її цільового
призначення, а тому спірні відносини по цій справі регулюються п.3 ст.376 ЦК
України і визнання судом права власності на спірний об'єкт за фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 є можливим за умови надання останній у встановленому
законом порядку земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно з
визначенням цільового призначення земельної ділянки, яке відповідає збудованому
об'єкту.

Крім того, Вищий господарський суд
України зазначив, що суди попередніх інстанцій прийняли рішення про визнання
права власності на самовільну забудову при невирішеному спорі про порушення
прав інших осіб.

При новому розгляді даної справи
рішенням господарського суду Одеської області від 21.07.08 р. (суддя Рога Н.В.)
уточненні позовні вимоги фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 задоволені, за
останньою визнано право власності на спірну автомийку на підставі п.5 ст.376 ЦК
України з огляду на те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво і це не порушує прав
інших осіб.

В ході розгляду апеляційної скарги
ухвалою від 25.09.08 р. Одеським апеляційним господарським судом до участі у
справі в якості 3 осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів, залучені фізичні особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Одеської області від 21.07.08 р. Одеська міськрада
звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати оскаржене рішення та відмовити у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги
Одеська міськрада посилається на те, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 збудувала спірну автомийку на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без належного дозволу
і затвердженого проекту будівництва, що є самочинним будівництвом. Незважаючи
на вищенаведене, а також відсутність акту прийому в експлуатацію спірної
автомийки та її державної реєстрації, господарський суд 1 інстанції незаконно
визнав за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 право власності на автомийку, чим
порушив вимоги ст.376 ЦК України, ст.5 Закону України “Про основи
містобудування”, ст.9 закону України “Про архітектурну діяльність”, Положення
про реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень
у м.Одесі, затвердженого рішенням Одеської міськради № 2153-ХХІІІ від
17.04.2001 р.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
відзив на апеляційну скаргу не надала, але в судовому засіданні від 09.10.08 р.
просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення господарського суду
Одеської області -без змін, вважаючи його обґрунтованим та відповідаючим
вимогам чинного законодавства. Про судове засідання 23.10.08 р. належним чином
повідомлена.

КП „Одеське МБТІ”, третя особа на
стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_7. та третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору  ОСОБА_2. відзив на
апеляційну скаргу не надали, в судове засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені. 22.09.08 р. через
канцелярію Одеського апеляційного господарського суду від ОСОБА_2надійшло
клопотання, в якому він просить розглядати апеляційну скаргу за його
відсутністю.

Треті особи на стороні
відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет
споруОСОБА_3таОСОБА_5у відзиві на апеляційну скаргу просили задовольнити
апеляційну скаргу Одеської міськради, рішення господарського суду Одеської
області від 21.07.08 р. скасувати, у позові ОСОБА_1 відмовити.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб,
перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених
фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального
права, судова колегія приходить до наступного.

17.02.06 р. між громадянами
ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 прийняла у
власність 310 частини житлового будинку з господарюючими спорудами, що
знаходяться по АДРЕСА_1 та складається в цілому з одного кам'яного житлового
будинку під літерою „А” загальною площею 47,9 м. кв. та надвірних споруд: „Д,Н”
-два сараї, „Е,О” -дві вбиральні,, „Р” -навіс, №1 -огорожа, І -мостіння, що
розташовані на земельній ділянці площею 1630 кв.м.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №9872237 від 17.02.06 р. ОСОБА_1 є власником 3/10
частин будинку по АДРЕСА_1, до складу яких входить будівля під літерою „Р”, яка
в подальшому була реконструйована під автомийку.

Як вбачається з матеріалів справи,
а саме індексно-кадастрового плану земельної ділянки (т.1 а.с.144), на якій
розташоване придбане нерухоме майно, ця земельна ділянка призначена для
будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Однак, незважаючи на вищенаведене,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не одержавши право користування на земельну
ділянку із зміною її цільового призначення, без відповідного дозволу та проекту
будівництва, самочинно збудувала автомийку та звернулася до господарського суду
із позовом про визнання права власності на цю автомийку на підставі п.5 ст.376
ЦК України, який господарський суд 1 інстанції задовольнив.

Між тим, судова колегія вважає, що
такий висновок місцевого господарського суду є помилковим, оскільки спірні
відносини регулюються п.3 ст.376 ЦК України, на що звернув увагу також і Вищий
господарський суд України у постанові від 7.02.2008 р.

Згідно із п.3 ст.376 ЦК України
право власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки
у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зазначена норма закону є
спеціальною, яка регулює правовідносини з можливого узаконення самовільного
будівництва на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

Положеннями ж п.5 ст.376 ЦК України
передбачено визнання права власності на самочинне збудоване будівництво,
здійснене власником (користувачем) земельної ділянки без порушення її цільового
призначення.

Самочинне будівництво автомийки є
об'єктом промислового виробництва, що змінює цільове використання земельної
ділянки, а тому спірні правовідносини регулюються п. 3 ст.376 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги
фізичної особи -підприємцяОСОБА_1 місцевим господарським судом помилково
задоволені на підставі п.5 ст.376 ЦК України.

Наявні матеріали справи свідчать
про те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 при подачі позову не одержала
право користування на земельну ділянку із зміною її цільового призначення, на
якій розташована спірна автомийка, а тому на час розгляду даного спору визнання
права власності на цю автомийку за позивачем було неможливим і на підставі п.3
ст.376 ЦК України, при тому що ОСОБА_1 не змінювала підстави заявленого позову
і не просила визнавати за нею право власності на підставі п.3 ст.376 ЦК
України.

За таких обставин судова колегія
вважає, що апеляційна скарга Одеської міської ради підлягає задоволенню,
оскаржене рішення суду 1 інстанції скасуванню, а позов залишенню без
задоволення.

Відповідно до п.п. “а” п. 2 ст.3
Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21 січня
1993 року (зі змінами та доповненнями) розмір ставки державного мита із заяв
майнового характеру, що подаються до господарських судів становить 1 відсоток
ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не
більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Місцевим господарським судом
провадження у справі було порушено за позовною заявою про визнання права
власності на майно. Тобто даний спір є майновим.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 при подачі позовної заяви про визнання права власності  на самочинно збудовану автомийку, загальна
вартість якої відповідно до технічного паспорту на житловий будинок
індивідуального житлового фонду (т.1, а.с. 16) становить 138331 грн., сплатила
державне мито у розмірі 85 грн. 00 коп., замість належних 1383,31 грн.

Водночас суд першої інстанції, у
порушення вищенаведених вимог, не встановив загальну вартість самочинно
збудованої автомийки та неправильно визначив розмір мита, що підлягає
стягненню.

Відповідно до підпункту “г” п. 2
ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21
січня 1993 року (зі змінами та доповненнями) розмір ставки державного мита із
апеляційних скарг на рішення та постанови господарських судів становить 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в
першій інстанції, а із спорів майнового характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Звертаючись з апеляційною скаргою
до Одеського апеляційного господарського суду, Одеська міська рада просить
скасувати оскаржене рішення повністю та відмовити ОСОБА_1 у позові. Однак,
державне мито за розгляд апеляційної скарги сплатила у розмірі 51 грн. 00 коп.,
замість належних 691,65 грн.

Враховуючи вищезазначене, а також
вимоги ст.49 ГПК України, судова колегія вважає за необхідне стягнути з
позивачаОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 1298 грн.31 коп. держмита
за розгляд позовної заяви та 640,65 грн. за розгляд апеляційної скарги; на
користь Одеської міської ради витрати по сплаті держмита за розгляд апеляційної
скарги у сумі 51 грн.00 коп.

Керуючись ст.ст. 49,99,101-105 ГПК
України, колегія суддів -

П О
С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Одеської
міської ради задовольнити, рішення господарського суду Одеської області від 21.07.08
р. скасувати, позов фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

2.Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_5) на користь Одеської міської
ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, 1) витрати по сплаті держмита за розгляд
апеляційної скарги у сумі 51 грн.00 коп.

3. Стягнути з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_5) до Державного бюджету
України (ГУДКУ в Одеській області, рахунок 0008, ,
МФО 828011) 1298 грн.31 коп. держмита за розгляд позовної заяви та 640,65 грн.
за розгляд апеляційної скарги.

4.Видачу наказів за постановою та в
порядку ст.122 ГПК України доручити господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку ст.105 ГПК
України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути
оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя
М.С. Петров

Суддя                                                                    Г.П. Разюк

Суддя
С.І. Колоколов