ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2008 р.

№ 37/450

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Губенко Н.М.

суддів:

Барицької Т.Л.,

Грека Б.М.

розглянув касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2008

у справі

№37/450 господарського суду м. Києва

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про

стягнення 9524365,84грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача:           Мицько Р.М. (дов. №115/10 від 15.07.2008);

- відповідача:           Пац В.О. (дов. №14-30 від 10.01.2008);

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 23.09.2008 здійснено заміну у складі колегії суддів при розгляді касаційної скарги по справі №37/450 у зв’язку з перебуванням судді Подоляк О.А. у відпустці та призначено колегію суддів у складі: Губенко Н.М. –головуючий, судді: Барицька Т.Л., Грек Б.М.

Вищий господарський суд України при розгляді касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі –позивач) звернулась до господарського суду з позовом до Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі –відповідач) про стягнення 9524365,84грн. збитків, завданих неналежним виконанням умов договору №06/06-2 від 03.01.2006

Позивач вказував, що внаслідок невиконання відповідачем (продавцем) умов укладеного 03.01.2006 між сторонами договору купівлі –продажу природного газу №06/06-2 щодо поставки газу в червні та липні 2006 року за ціною 231,12грн. та 527,892грн. за 1000 м3, позивач як покупець, був вимушений закупити газ у іншого продавця (ЗАТ "Укргаз –Енерго") за ціною значно вищою –842,20грн. за 1000 м3, у зв'язку з чим, покупцю заподіяно збитки на суму 9143503,55грн. Крім того, для зберігання придбаного за договором купівлі – продажу №06/07-488 від 16.08.2007 у ЗАТ "Укргаз –Енерго" газу, покупцем було укладено 31.08.2007 договір зберігання №06/07-501 з ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (зберігач), на виконання умов якого понесені витрати у сумі 380862,29грн.

Посилаючись на неналежне виконання зобов’язання, прямий причинний зв’язок між порушенням зобов’язання і завданими збитками, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням господарського суду м.Києва від 07.03.2008 у справі №37/450 (суддя Кондратова І.Д.) позов задоволено повністю; стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 9524365,84грн. збитків, 25500грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване посиланнями на ст. 623 ЦК України та ст. ст. 224, 225 ГК України та на порушення з вини відповідача зобов’язання щодо своєчасної поставки газу позивачу, що потягло заподіяння відповідачу реальних збитків.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2008р. у справі №37/450 (колегія суддів у складі головуючого судді: Мартюк А.І., суддів: Зубець Л.П., Лосєв А.М.) рішення господарського суду м. Києва від 07.03.2008 у справі № 37/450 скасовано; постановою апеляційного господарського суду відмовлено у позові.

Постанова мотивована недоведеністю позивачем своїх вимог та ненаданням позивачем доказів вжиття заходів щодо запобігання виникненню збитків.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2008р. у справі №37/450, а рішення господарського суду м. Києва від 07.03.2008р. у справі №37/450 залишити без змін.

Відзив відповідачем на касаційну скаргу позивача на час розгляду справи в касаційній інстанції суду наданий не був, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до Роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 6 постанови від 29.12.1976 №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 03.01.2006 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 06/06-2, відповідно до якого відповідач - НАК "Нафтогаз України" (продавець) зобов’язувався передати позивачу - ДК "Газ України" (покупець) у власність імпортований природний газ, отриманий НАК "Нафтогаз України" за зовнішньоекономічними контрактами для бюджетних установ і організацій у червні 2006р. в обсязі 10710956 куб. метрів та у липні 2006р. –в обсязі 8254513 куб. метрів, а ДК "Газ України" зобов’язувалась прийняти та оплатити природний газ на умовах даного договору.

Пунктом 4.1 договору №06/06-2 від 03.01.2006 встановлено, що ціна газу за цим договором встановлюється відповідними наказами НАК "Нафтогаз України" або додатковими угодами до цього договору. Встановлена таким чином ціна буде застосовуватися сторонами при розрахунках за газ, отриманий згідно з умовами цього договору.

Наказом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 10.07.2006 №394 ціну природного газу у червні 2006 було затверджено в розмірі 231,120грн. за 1000 куб. метрів газу. Наказом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 28.08.2006 №428 ціну природного газу у липні 2006 року було затверджено в розмірі 527,892грн. за 1000 куб. метрів.

НАК "Нафтогаз України" умов договору № 06/06-2 щодо обов’язку поставити ДК "Газ України" в червні-липні 2006 року імпортований природний газ за ціною 231,120 грн. та 527,892 грн. не виконано. З метою покриття дефіциту газу позивач 16.08.2007 був змушений підписати з ЗАТ "Укргаз-Енерго" договір купівлі-продажу №06/07-488 та придбати газ за ціною 842,40 грн. за 1000 куб. метрів.

Судами попередніх інстанцій також було встановлено, що позивач обґрунтовує свої збитки тим, що відповідач в червні-липні 2006 року, в порушення умов договору, не передав необхідний йому обсяг газу, внаслідок чого позивач спожив природний газ іншого власника, а саме ЗАТ "Укргаз-Енерго" на підставі укладеного з ним договору на постачання природного газу № 06/07-488 від 16.08.2007, за яким позивач придбав газ за ціною 842,40 грн. за 1000 м3. Різницю між вартістю природного газу по вищевказаному договору та договору укладеному з відповідачем у сумі 9 143 503,55грн., позивач визначає як свої збитки.

Крім того, позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення збитків, пов’язаних з витратами на збереження природного газу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про стягнення збитків виходив з того, що придбання ДК "Газ України" газу у ЗАТ "Укргаз-Енерго" для покриття дефіциту в червні-липні 2006 року за ціною, що перевищує ціну за умовами договору з НАК "Нафтогаз України" призвело до заподіяння позивачу реальних збитків, а відповідач не довів суду належними засобами доказування про відсутність вини у порушенні ним зобов’язання щодо поставки природного газу.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку, встановив що договір №06/07-488 від 16.08.2007, який був укладений більше ніж через рік після порушення відповідачем своїх зобов’язань по договору №06/06-2 від 03.01.2006, не може бути розцінений як належний доказ збитків, оскільки укладений позивачем по за межами терміну дії договору №06/06-2 та із значним запізненням з моменту порушення відповідачем своїх зобов’язань.

Крім того, обсяг газу, який ЗАТ "Укргаз-Енерго" повинно було передати позивачу за договором №06/07-488 від 16.08.2007 (831 700 755 м3) значно перевищує той обсяг, який повинен був передаватися відповідачем позивачу за договором №06/06-2 від 03.01.2006 (500 млн. м3). Також, доказів неможливості укладення в 2006 році договору купівлі-продажу природного газу для покриття дефіциту, який виник в червні-липні 2006, як і наявності самого дефіциту газу в цей період у позивача, суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягненні збитків, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив всі суттєві обставини даної справи, правильно встановив, і виходив з того, що позивач при вирішенні справи судом не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів про порушення його прав та заподіяння збитків з вини відповідача.

Дані висновки ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

За нормами ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкта права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, якби управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язань, доказується кредитором.

В силу ст.22 ЦК України під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ).

У відповідності з нормами п. 4 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Оскільки предметом спору у даній справі є стягнення збитків, заподіяних невиконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за умовами договору, то предметом доказування у даній справі є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відповідно до вимог ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний господарський суд дав належну оцінку встановленим судами по справі обставинам і дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Так, для покриття дефіциту газу у червні-липні 2006 року, правління НАК "Нафтогаз України" у 2007 році прийняло рішення про зобов’язання всіх дочірніх компаній закупити газ на ринку України, яке Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відмовилася виконувати. Рішенням господарського суду за позовом НАК "Нафтогаз України" було зобов’язано ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" закупити газ на ринку України для покриття дефіциту газу. На виконання рішення суду позивач 16.08.2007 уклав із ЗАТ "Укргаз-Енерго" договір купівлі-продажу природного газу. Отже, взаємозв’язок між не поставкою відповідачем у червні-липні 2006 року газу та закупівлею газу позивачем у 2007 році за рішенням суду відсутній.

Крім того, апеляційний господарський суд, правильно вказав на відсутність причинного зв’язку між невиконанням відповідачем зобов’язання з передачі природного газу за спірним договором за період червня-липня 2006 року та витрат у розмірі 380862,29грн. грн. по оплаті за договором зберігання природного газу №06/07-501.

Дійшовши висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції оцінки доказів, суд апеляційної інстанції виклав у своїй постанові мотиви, з яких він виходив відхиляючи цей доказ, як неналежний та недопустимий, та відмовив у задоволенні вимог позивача з підстав ненадання позивачем інших доказів на підтвердження доводів про наявність вини відповідача у заподіянні збитків позивачу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст.43 ГПК України постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2008р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" не спростовують висновків господарського суду апеляційної інстанції, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Кожна із сторін повинна довести в судовому засіданні ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень (ст. 33 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2008р. у справі № 37/450 залишити без змін.

Головуючий суддя:

Н.М. Губенко

Судді:

Т.Л. Барицька

Б.М. Грек