ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 35/297-16/120

10.06.08

За позовом Державного підприємства завод 410 Цивільної авіації

до Відкритого Акціонерного Товариства «Більшовик»

про передачу прав власності на жилі приміщення

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача Фастовець В.В. –дор.; Антоненко Г.О –дор.

Від відповідача Михалюк К.О. –дор.; Соболь М.П. –дор.

Обставини справи :

Пред»явлені вимоги про зобов»язання ВАТ «Більшовик»передати права власності на жилі приміщення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2006р. у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007р. рішення місцевого суду від 30.11.2006р. у справі №35/297 скасовано. Позов задоволено, визнано право власності Державного підприємства «Завод 410 Цивільної авіації»на дві трикімнатні квартири загальною площею 146,46 грн. в житловому будинку по вул. Я.Галана у м. Києві, 2-А.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2008р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2007р. та рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2006року у справі №35/297 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 11.03.08р. прийнято справу до провадження та присвоєно справі №35/297-16/120.

При новому розгляді справи:

Позивач подав заяву про зміну предмету позову, просить змінити предмет позову, а саме: стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик»на користь ДП «ДП «Завод 410 ЦА»1 920 061 грн., що становить ринкову вартість двох трикімнатних квартир загальною площею 146,46 кв.м. по вул. Я.Галана,2-а в м. Києві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору не передав позивачу визначені квартири загальною площею 146,46 м.кв. в житловому будинку №1 в житловому кварталі по вул. Я.Галана у м. Києві. Позивач беручи до уваги той факт, що у відповідача відсутні вказані квартири , просить стягнути їх ринкову вартість в сумі 1920061 грн.

Відповідач проти позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14 червня 1995 року між відповідачем - Акціонерним товариством «Більшовик»(замовник за договором) та позивачем - Державним підприємством Завод 410 цивільної авіації (дольщик за договором) було укладено Договір №ПП1330/1630 –ВТФ-25-95, згідно якого замовник приймає дольщика в дольову участь на будівництво житлового будинку №1 у житловому кварталі по вул. Я. Галана у м. Києві і виділяє йому дві 3 –х кімнатні квартири загальною площею 146, 46 кв. метрів у вказаному домі.

Відповідно до умов договору (п.2) дольщик фінансує будівництво вказаних квартир в 3 етапи:

- в 10-денний строк після вступу в силу даного Договору перераховує замовнику на рахунок №117184106 МФО 322067в Жовтневому відділенні ПСБ м. Києва аванс –40% вартості квартир з урахуванням вартості одного кв. метра загальної площі 38 млн. карбованців на момент укладання договору, що складає: 0, 4х38х146,46= 2226,192 млн. крб. (п. 21. Договору);

- після освоєння вказаної суми перераховує замовнику за його повідомленням суму дольової участі, що залишилась з урахуванням інфляції (п. 2.2. Договору);

- остаточний розрахунок здійснюється після завершення будівництва з урахуванням фактичної вартості будинку (п. 2.3. Договору).

Після введення будинку в експлуатацію та остаточного розрахунку замовник передає дольщику за актом загальну площу квартир профінансовану у відповідності з пп.. 2, 2.1., 2.2, 2.3.

На виконання умов Договору, платіжним дорученням № 931 від 20.06.1995р. позивачем було перераховано відповідачу аванс в розмірі 40% вартості квартир з урахуванням вартості 1 (одного) кв. метра загальної площі, що становить крб.

Листом від 21.07.1995р. за № 28-12 відповідач запропонував позивачу перерахувати решту суми дольової участі в будівництві житлового будинку, згідно п. 2.2. договору, в розмірі 60 % вартості площі в сумі 3936,85 млн. крб.

Платіжним дорученням № 1259 від 31.07.1995 року позивачем було перераховано суму млн. карбованців, на дольову участь в будівництві згідно договору.

Як вбачається із переписки між сторонами завершення будівництва неодноразово переносилось.

30.09.2005 року відповідачем було направлено позивачу лист № 1537-12 в якому вказувалось, що в зв’язку з різким зростанням цін на будівництво порівняно з 1995 роком, відповідач просить позивача відповідно до п. 2.3. Договору доплатити остаточну суму в розмірі 250 000 (двісті п’ятдесят тисяч) гривень на розрахунковий рахунок 260045093, МФО 320478, код 14308569, банк –ВАТ АБ «Укргазбанк»з відміткою на платіжному документі –пайова участь у будівництві житлового дому.

З урахуванням вищезазначеного, позивач звернувся до відповідача з листом №15-2304 від 04.10.2005р. в якому зазначив, що в зв’язку з скрутним фінансовим становищем позивач не має змоги доплатити кінцеву суму в розмірі 250000, 00 грн. та просив відповідача виділити замість 2-ох трикімнатних квартир площею 146,46 кв.м., одну однокімнатну квартиру.

20.06.2006р. відповідач направив позивачу повідомлення №964-13 в якому зазначив, що беручи до уваги те, що позивачем не проведений кінцевий розрахунок по Договору, відповідач розриває Договір №ПП 130/1630-ВТФ-25-95 про пайову участь в будівництві житлового будинку №1 в житловому кварталі по вул. Я. Галана в односторонньому порядку.

В зв’язку з зазначеним відповідач повідомив позивача про повернення раніше перерахованих коштів та про те, що Договір №ПП 130/1630-ВТФ-25-95 про пайову участь в будівництві житлового будинку №1 в житловому кварталі по вул. Я. Галана слід вважати розірваним в односторонньому порядку з моменту надходження на розрахунковий рахунок позивача, що зазначений у вказаному повідомленні, відповідних коштів.

Платіжним документом № 1544 від 20.06.2006 сума 61630,00 грн. була перерахована позивачу, з призначенням платежу «повернення авансу за дольову участь в будівництві житлового будинку по вул. Я.Галана, 1», що підтверджується банківською випискою, копія якої наявна в матеріалах справи.

Листом від 23.06.2006р. №15-1596 позивач запропонував відповідачу, в зв’язку з тим, що п. 2.3. договору, відповідачем не був виконаний, просив відізвати перераховані кошти і вирішити питання передачі квартир з проведенням необхідних розрахунків.

З урахування вищевикладеного та керуючись ст.ст. 526, 532, 610, 611, 623, 631, 651 Цивільного кодексу України та ст.ст. 181, 222 Господарського кодексу України, п. 5 Договору №ПП1330/1630 – ВТФ 25-95 від 14.06.1995р., позивач звернувся до суду з вимогами про передачу права власності на жилі приміщення.

При новому розгляді справи позивач змінив предмет позову, просить стягнути з відповідача 1920061 грн., що становить ринкову вартість двох трикімнатних квартир загальною площею 146, 26 кв.м. по вул. Я.Галана, 2-а в м. Києві, в заяві про зміну позовних вимог посилається на ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України.

В заяві позивач зазначив, що відповідно до п. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно п.1 Особливих умов договору договір в односторонньому порядку може бути розірвано у випадку невиконання дольщиком зобов‘язань по цьому договору. Як стверджує позивач ним були повністю виконані умови Договору №ПП1330/1630 –ВТФ-25-95, вся сума дольової участі у будівництві була ним внесена згідно договору.

Таким чином, позивач вказує на те, що повністю виконав умови Договору та підстави для одностороннього розірвання Договору відсутні, тому просить змінити предмет позову та стягнути з відповідача на користь позивача 1 920 061 грн., що становить ринкову вартість двох трикімнатних квартир загальною площею 146,46 кв.м. по вул. Я.Галана,2-а в м. Києві.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Пунктом 2 договору №ПП1330/1630 –ВТФ 25-95 від 14.06.1995р. встановлено, що позивач (дольщик) фінансує будівництво вказаних квартир в три етапи, зокрема, п.2.3. встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється після завершення будівництва з урахуванням фактичної вартості будинку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем виконано свої зобов‘язання передбачені п.2.1. та п. 2.2. договору.

Листом від 30.09.05 за 3 1537-12 відповідач звернувся з проханням до позивача, згідно п. 2.3. договору, доплатити остаточну суму в розмірі 250000(двісті п‘ятдесят тисяч) грн. з поміткою - дольова участь в будівництві житлового будинку.

Доказів виконання п. 2.3. договору та вимог викладених в листі від 30.09.05 суду не надано.

Пунктом 1 Особливих умов договору передбачено, що даний договір можуе бути розірвано в односторонньому порядку в разі невиконання дольщиком зобов‘язань по даному договору.

Доказів зміни вказаних умов договору, а також визнання їх недійсними в установленому порядку, суду не надано.

Листом від 20.06.06. за № 964-13 відповідач з посиланням на п.2.3. договору та п. 1 Особливих умов договору повідомив позивача про розірвання договору в односторонньому порядку. В зв’язку з зазначеним відповідач повідомив позивача про повернення раніше перерахованих коштів та про те, що Договір №ПП 130/1630-ВТФ-25-95 про пайову участь в будівництві житлового будинку №1 в житловому кварталі по вул. Я. Галана слід вважати розірваним в односторонньому порядку з моменту надходження на розрахунковий рахунок позивача, що зазначений у вказаному повідомленні, відповідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 615 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

В зв’язку з розірванням даного Договору відповідачем були повернуті позивачу кошти в розмірі 61630,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1544 від 20.06.2006р.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Свої позовні вимоги позивач грунтує на тому, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від договору, який належним чином виконаний позивачем та посилається на норми, які встановлюють загальні умови виконання зобов‘язань.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов”язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачем та надати відповідні докази.

Належних доказів підтвердження викладеного в позові та заяві про зміну позовних вимог позивачем суду не надано.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв’язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя

О.М.Ярмак

Рішення підписано 11.07.2008 р.