ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 17/293

06.08.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Хмельницька універсальна компанія”

До Міністерства охорони навколишнього природного середовища України

Про скасування наказу від 18.06.2008 № 310 в частині, що стосується позивача

Суддя Кролевець О.А.

Представники сторін:

від позивача: Ящук Б.С. –представник за довіреністю

від відповідача: не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами" від 18.06.2008 № 310 в частині анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю "Хмельницька Універсальна компанія" спеціального дозволу на користування надрами реєстраційний № 4390 від 27.09.2007.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач видав оскаржуваний наказ про анулювання спеціального дозволу без зазначення підстави такого анулювання, що суперечить вимогам Порядку надання у 2008 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2008 № 273.

Також позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження було прийняте на підставі рішення Міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування, що відбулось 21.05.2008, і відповідно до протоколу засідання вказаної комісії № 1 від 25.05.2008 причиною анулювання спеціального дозволу було те, що зазначений дозвіл виданий без погодження обласної ради. Позивач зазначає, що він використовує джерело підземної мінеральної води, яке згідно Положення про курорт Сатанів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.1992 № 591 та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення" відноситься до копалин загальнодержавного значення. За твердженням позивача, до компетенції обласних рад згідно п. 22 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування" належать повноваження вирішення питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів відповідно районного, обласного значення, а також про скасування такого дозволу. Проте погодження питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення належить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (п. б пп.. 4 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування"). Отже, на думку позивача, останній не повинен погоджувати питання надрокористування з обласною радою.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Ухвалою від 18.06.2005 порушено провадження у справі № 17/293 та призначено її до розгляду на 30.07.2008.

До суду 30.07.2008 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 30.07.2008 розгляд справи відкладався на 06.08.2008, у зв’язку з неявкою відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду.

Відповідач у судове засідання 06.08.2008 також своїх представників не направив, належним чином не повідомив про причини неявки на виклик суду, витребуваних ухвалою суду документів не надав. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 06.08.2008 за згодою позивача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач отримав спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним № 4390 від 27.09.2007 (далі – Спеціальний дозвіл). Згідно Спеціального дозволу позивачеві надано право на видобування мінеральної лікувально-столової води на Збручанському родовищі Східна ділянка, що знаходиться у Хмельницькій області, Городоцький район, 2 км на південний захід від смт. Сатанів, у заплаві р. Збруч.

На засіданні Міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування, що відбулося 21.05.2008 за результатами розгляду приписів Генеральної прокуратури України прийнято рішення, зокрема, анулювати Спеціальний дозвіл виданий позивачеві, що підтверджується копією протоколу Міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування від 21.05.2008 № 1).

Міністерством охорони навколишнього природного середовища України видано наказ "Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами" від 18.06.2008 № 310 (оскаржуваний наказ). Відповідно до п.10 додатку 3 до вказаного вище наказу анульовано Спеціальний дозвіл, виданий позивачеві.

Спір виник внаслідок того, що позивач вважає що оскаржуваний наказ в частині анулювання Спеціального дозволу, виданого позивачеві, суперечить законодавству та порушує права позивача.

Відповідно до ст.1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст.2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З наведених правових норм вбачається, що цивільним законодавством регулюються приватні, цивільні відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Публічні відносини, засновані на владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, податкові, бюджетні відносини цивільним законодавством не регулюються. При цьому, учасником цивільних відносин можуть бути держава, державні органи, органи місцевого самоврядування та інші суб’єкти публічного права. У межах цих цивільних відносин можуть оскаржуватись нормативно-правові акти або правові акти індивідуальної дії, видані вказаними суб’єктами публічного права, якщо вони порушують цивільні права або інтереси.

Згідно з ст.1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

З наведених правових норм вбачається, що у межах господарських відносин можуть оскаржуватись акти органів державної влади, місцевого самоврядування та інших суб'єктів, що ущемлюють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст.104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві. Змістом будь-яких правових відносин є врегульованих правом взаємні права, інтереси, обов’язки та заборони суб’єктів суспільства у цих правовідносинах. Відповідно, зміст публічно-правових відносин складається з взаємних публічних прав, інтересів, обов’язків та заборон суб’єктів суспільства у певних публічно-правових відносинах.

Отже, у публічно-правових відносинах одна особа має та реалізує певні публічні права чи інтереси, а інша особа відповідно виконує певні публічні обов’язки або дотримується публічних заборон. У разі невиконання останньою особою своїх публічних обов’язків або недотримання публічних заборон вона порушує публічні права чи інтереси першої особи, яка не в змозі їх належним чином реалізувати. За цих обставин ця особа має право подати до суду адміністративний позов на захист свої порушених публічних прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин. Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, наприклад приватного цивільного чи господарського права, інтересу відповідно до вказаних норм Цивільного чи Господарського кодексів України, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Даний висновок підтверджується також постановами Верховного Суду України у справах від 05.12.2006р. та від 27.03.2007р., в яких вказано, що у випадку коли предметом спору у справі є право користування особою певним майном та відновлення цього порушеного права, тобто між сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство –діяльність судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ. Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Згідно з п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України суб’єкт владних повноважень –орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Згідно з ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

З наведених норм вбачається, що справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх публічних прав та обов’язків у конкретних публічно-правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно законодавчо зобов’язані виконувати вимоги, приписи такого владного суб’єкта. У випадку, якщо суб’єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції відносно іншого суб’єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Суб’єкт (особа) за нормами Кодексу адміністративного судочинства України вважається суб’єктом владних повноважень лише тоді, коли він у конкретних правових відносинах, у яких виник спір, здійснює владні управлінські функції (владно керує поведінкою інших суб’єктів, а ці суб’єкти законодавчо підкоряються вимогам та приписам такого владного суб’єкта). У випадку, якщо суб’єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (відносно іншого суб’єкта, який є учасником спору), такий суб’єкт не знаходиться “при здійсненні владних управлінських функцій”, та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб’єкта владних повноважень. Даний висновок підтверджується також листом Верховного Суду України №3.2.-2005 від 26.12.2005р.

Як вбачається Позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами" від 18.06.2008 № 310 в частині анулювання ТОВ "Хмельницька Універсальна компанія" спеціального дозволу № 4390 від 27.09.2007 на користування надрами, на тій підставі, що норми вказаного наказу порушують приватне цивільне (господарське) право Позивача на здійснення господарської діяльності з видобування корисних копалин. Отже, між Позивачем та Відповідачами виник спір у приватно - правових, цивільних (господарських) відносинах стосовно реалізації Позивачем свого приватного, цивільного (господарського) права на здійснення господарської діяльності з видобування корисних копалин.

Дані відносини не засновані на владному підпорядкуванні Позивача Відповідачам.

За вказаних обставин Господарський суд міста Києва вважає, що спірні відносини є приватними, цивільними (господарськими) та регулюються цивільним (господарським) законодавством, оскільки виникли у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб’єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Даний спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, тому спір у даних приватних цивільних (господарських) відносинах повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства в порядку підвідомчості та підсудності встановленій Господарським процесуальними кодексом України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Кодексу України “Про надра” право користування надрами припиняється у разі: якщо відпала потреба у користуванні надрами; закінчення встановленого строку користування надрами; припинення діяльності користувачів надр, яким їх було надано у користування; користування надрами з застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я населення; використання надр не для тієї мети, для якої їх було надано, порушення інших вимог, передбачених спеціальним дозволом на користування ділянкою надр; якщо користувач без поважних причин протягом двох років, а для нафтогазоперспективних площ та родовищ нафти та газу - 180 календарних днів не приступив до користування надрами; вилучення у встановленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр.

Відповідно до п. 19 Порядку надання у 2008 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2008 № 273 Мінприроди анулює дозвіл у разі: відсутності потреби у подальшому користуванні надрами; відмови користувача ділянки надр від права користування; припинення діяльності юридичної особи або смерті фізичної особи - підприємця, що є власниками дозволу; подання надрокористувачем свідомо неправдивих відомостей; користування надрами із застосуванням методів і способів, що негативно впливають на стан надр, призводять до забруднення навколишнього природного середовища або шкідливих наслідків для здоров'я людей; використання надр не за призначенням; визнання аукціону, за результатами якого був наданий дозвіл, недійсним; неодноразового порушення надрокористувачем умов дозволу або угоди про умови користування ділянкою надр; визнання дозволу недійсним у судовому порядку; невжиття надрокористувачем заходів для усунення причин зупинення дії дозволу в установлені строки; вилучення в установленому законодавством порядку наданої у користування ділянки надр; встановлення факту видачі дозволу з порушенням вимог цього Порядку; відсутності у надрокористувача на момент початку робіт ліцензії на відповідний вид господарської діяльності або укладеного договору із спеціалізованим підприємством, яке має ліцензію на відповідний вид господарської діяльності; припинення робіт, передбачених дозволом, більш як на два роки, а у разі, коли дозвіл надано на користування нафтогазоносними надрами, - більш як на 180 днів; дострокового розірвання договору оренди цілісного майнового комплексу - для підприємств, яким надано дозвіл відповідно до абзацу сьомого пункту 7 цього Порядку; коли суб'єкт господарської діяльності протягом двох років, а щодо нафтогазоперспективних площ, родовищ нафти і газу - 180 календарних днів з початку дії дозволу не приступив до користування ділянкою надр без поважної причини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість в преамбулі оскаржуваного акту вказано, що оскаржуваний наказ прийнято у зв’язку з наявністю підстав, зокрема для анулювання та враховуючи рішення Міжвідомчої робочої групи з питань надрокористування від 21.05.2008 № 1. А в зазначеному протоколі в якості причини анулювання Спеціального дозволу, виданого позивачеві, вказано припис Генеральної прокуратури України від 05.03.2008 № 7/4-79 вих-08. Тобто в якості підстави анулювання Спеціального дозволу, виданого позивачеві, відповідач вказав саме припис Генеральної прокуратури України.

Отже відповідачем анульовано Спеціальний дозвіл на підставі лише припису Генеральної прокурори України.

Оскільки такої підстави для анулювання спеціальних дозволів на користування надрами як задоволення припису прокурора законом не передбачено, то відповідач, анулювавши зазначений Спеціальний дозвіл порушив ст. 19 Конституції України, ст. 26 Кодексу України “Про надра”, та п. 19 Порядку надання у 2008 році спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2008 № 273.

Отже, наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами" від 18.06.2008 № 310 в частині анулювання ТОВ "Хмельницька Універсальна компанія" спеціального дозволу № 4390 від 27.09.2007 на користування надрами є таким, що прийнятий з порушенням вимог Конституції та законодавства і порушує права позивача на здійснення діяльності по користуванню надрами.

Крім того, відповідно до п. 1 Положення про курорт Сатанів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.1992 № 591, курорт Сатанів розташований у Хмельницькій області належить до курортів державного значення. Також згідно Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2005 № 747) підземні Мінеральні (лікувальні, лікувально-столові, природні столові) води відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення.

Отже, видобування позивачем мінеральної лікувально-столової води, відповідно до Спеціального дозволу, є видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення.

До компетенції обласної ради відповідно до п. 22 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належать питання вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів відповідно районного, обласного значення, а також про скасування такого дозволу. Натомість погодження питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів загальнодержавного значення належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (пп. 4 п. б ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Отже, до компетенції обласної ради не належить надання погодження на видачу позивачеві Спеціального дозволу на користування надрами, за яким позивачеві надано право на видобування корисних копалин загальнодержавного значення. Тому позивач не зобов’язаний був отримувати такого погодження обласної ради.

Враховуючи те, що оскаржуваний наказ (в частині анулювання ТОВ "Хмельницька Універсальна компанія" спеціального дозволу № 4390 від 27.09.2007 на користування надрами) видано безпідставно та з порушенням чинного законодавства, то відповідно позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85, 116-118 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами" від 18.06.2008 № 310 в частині анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю "Хмельницька Універсальна компанія" спеціального дозволу на користування надрами реєстраційний № 4390 від 27.09.2007.

3. Стягнути з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (03035, м. Київ, вул. Урицького, 35, код 00013735) а у випадку відсутності коштів –з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" (31345, Хмельницька область, селище Богданівці, код 01883177) 85 (вісімдесят п'ять) грн. витрат по оплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                              Кролевець О.А.