Господарський суд
Чернігівської області
проспект Миру, 20 77-99-18
РІШЕННЯ

28 жовтня 2008 року Справа № 12/169

Позивач:          Товариство з обмеженою відповідальністю "Калина-Чернігів", вул. Щорса, 54а, м. Чернігів, 14017

Відповідач:          Приватне транспортне мале підприємство "П.Г.Внєштранс", вул. Кільцева, 17, с. Голубівка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580

Предмет спору: про стягнення заборгованості 58557 грн 82 коп .

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

позивач: Мацкевич О.Г. довіреність № б/н від 24.09.2008 представник

відповідач: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем було подано позов про стягнення з відповідача 48172 грн. 14 коп. боргу з урахуванням індексу інфляції, 27728 грн. 46 коп. пені, 275 грн. 43 коп. оперативно-господарської санкції вираженої нарахуванням до ціни продажу по накладній (без ПДВ) 10 грн. за одну несплаченого своєчасно нафтопродукту та 4103 грн. 42 коп. відсотків за користування грошовими коштами, згідно договору поставки № 50чо від 03.04.2008 року.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання , що підтверджується повідомленням № 1025591 про вручення поштового відправлення, але повноважного представника в судове засідання не направив, документи, витребувані ухвалами суду 01.10.2008 року та 14.10.2008 року суду не надав.

Представник позивача в судовому засіданні надав клопотання про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Ухвалою суду від 14.10.2008 року, судом відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, було прийнято клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу і збільшення в частині штрафних санкцій та відповідно стягнення з відповідача 18 297 грн. 76 коп. боргу з урахуванням індексу інфляції, 34 831 грн. 47 коп. пені, 275 грн. 43 коп. оперативно-господарської санкції вираженої нарахуванням до ціни продажу по накладній (без ПДВ) 10 грн. за одну несплаченого своєчасно нафтопродукту та 5153 грн. 16 коп. відсотків за користування грошовими коштами, оскільки подане клопотання стосувалося предмету спору, не протирічило діючому законодавству та не зачіпало нічиї охоронювані законом інтереси.

Представник позивача в судовому засіданні відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, подав письмову заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначає, що станом на 27.10.2008 року відповідачем були проведені розрахунки за отримані нафтопродукти, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 34 831 грн. 47 коп. пені за прострочення грошового зобов’язання, оперативно-господарську санкцію виражену нарахуванням до ціни продажу по накладній (без ПДВ) 10 грн. за одну несплаченого своєчасно нафтопродукту, що складає 275,43 грн. та 27 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 5153 грн. 16 коп.

Ухвалою суду від 14.10.2008р. сторони були попереджені, що не з’явлення в судове засідання повноважних представників не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Рішення приймається за наявними у справі документами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив:

Прийняти заяву позивача про уточнення позовних вимог, що фактично є заявою про зменшення позовних вимог в частині стягнення боргу та інфляційних втрат, оскільки це не протирічить діючому законодавству та не зачіпає нічиї охоронювані законом інтереси.

Враховуючи, що позивач зменшив свої позовні вимоги в частині стягнення боргу з урахуванням інфляції та просить суд стягнути з відповідача 34 831 грн. 47 коп. пені за прострочення грошового зобов’язання, оперативно-господарську санкцію виражену нарахуванням до ціни продажу по накладній (без ПДВ) 10 грн. за одну несплаченого своєчасно нафтопродукту, що складає 275,43 грн. та 27 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 5153 грн. 16 коп., згідно договору поставки № 50чо від 03.04.2008 року, і дана заява позивача прийнята судом, а тому суд розглядає позовні вимоги позивача з урахуванням його заяви про зменшення позовних вимог.

03.04.2008 року між сторонами було укладено договір поставки № 50чо.

Пунктом 1.1 договору сторони визначили, що постачальник (позивач) передає у власність покупця (відповідача) нафтопродукти, а покупець приймає і сплачує їх вартість. Кількість та асортимент товару зазначається у Специфікаціях, які підписуються сторонами і є невід’ємними частинами Договору.

07.04.2008р. між сторонами була підписана специфікація до договору поставки № 50чо від 03.04.08р., згідно якої поставці підлягало 8075 літрів дизельного пального на загальну суму з урахуванням ПДВ 43847,26 грн.

08.04.2008р. між сторонами була підписана специфікація до договору поставки № 50чо від 03.04.08р., згідно якої поставці підлягало 8075 літрів дизельного пального та 4270 літрів бензину А-76 на загальну суму з урахуванням ПДВ 64528 грн.

07.05.2008р. між сторонами була підписана специфікація до договору поставки № 50чо від 03.04.08р., згідно якої поставці підлягало 8075 літрів дизельного пального на загальну суму з урахуванням ПДВ 45220 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб»єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов»язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов»язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору позивач згідно видаткових накладних № РН-0000230 від 07.04.2008 року, № РН-0000357 від 07.05.2008 року, № РН-0000234 від 08.04.2008 року, № РН-0000266 від 08.04.2008 року поставив відповідачеві дизельне пальне та бензин А-76 н/е на загальну суму 153 595 грн. 26 коп.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується довіреностями серії ЯОИ № 955526 від 07.04.2008 року, серії ЯОИ № 955527 від 08.04.2008 року, серії ЯОИ № 955550 від 07.05.2008 року, оригінали яких додані до матеріалів справи

Відповідно до п. 3.3 зазначеного Договору позивач (продавець) зобов’язаний здійснити оплату одержаної кількості товару у термін, що не перевищує 02 банківських днів з дати відвантаження товару і переходу права власності на Товар до відповідача.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що право власності на товар до покупця переходить з моменту передачі товару за видатковою накладною.

Таким чином по накладній № РН-0000230 від 07.04.2008 року на суму 43847,26 грн. відповідач зобов’язаний був розрахуватись в строк до 09.04.2008 року, по накладній № РН-0000357 від 07.05.2008 року на суму 45220 грн. в строк до 12.05.2008 року, по накладним № РН-0000234 від 08.04.2008 року на суму 20 923 грн. та № РН-0000266 від 08.04.2008 року на суму 43605 грн. в строк до 10.04.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач взяті на себе зобов’язання по оплаті за поставлені нафтопродукти виконав сплативши: 07.04.2008 року - 30 000 грн., 11.04.2008 року –5000 грн., 30.04.2008 року –73375,26 грн., 22.07.2008 року –15220 грн., 02.10.2008 року –15 000 грн., 17.10.2008 року –15 000 грн.

За таких обставин заборгованість за поставлені нафтопродукти на день винесення рішення сплачена відповідачем в повному обсязі, але відповідачем в порушення п.3.3 договору була допущена прострочка оплати.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 34 831 грн. 47 коп. за прострочення виконання грошового зобов’язання за період з 09.04.2008р. по 12.10.08р. , розраховану відповідно до п.4.3 договору.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно ч. 3 ст.6 Цивільного кодексу України , сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України , відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом терміну, зазначеного у п.3.3 договору, Постачальник має право нарахувати, а покупець зобов’язується сплатити Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% за кожний день прострочення виконання грошового зобов’язання. Штрафні санкції нараховуються за весь час прострочення оплати і на суму, що належить до оплати.

Оскільки сторони в договорі визначили спеціальні умови нарахування пені , а тому з урахуванням вимог ст.ст.6,627 Цивільного кодексу України та ст.ст.231,232 Господарського кодексу України , суд керується умовами, визначеними сторонами п.4.3 договору поставки..

Приймаючи до уваги, що прострочка оплати по накладній від 07.04.08р. настала з 10.04.08р., а позивачем пеня нарахована з 09.04.008р., та по накладній від 07.05.08р. прострочка оплати настала з 13.05.08р., а пеня нарахована з 12.05.08р, суд доходить висновку, що пеня за прострочку виконання зобов’язання підлягає стягненню в сумі 34536 грн. 13 коп. за період прострочки з 10.04.2008р. по 12.10.2008 року.

Позивач просить стягнути з відповідача 27% річних в сумі 5153 грн. 16 коп. за період прострочки з 09.04.08р. по 12.10.08р. за користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.11. договору сторони визначили, що при несвоєчасній оплаті товару (порушення п.3.3.) не зарахована грошова сума є сума якою користується покупець та належить постачальнику і за час користування постачальник має право нарахувати, а покупець в такому випадку зобов’язаний сплатити відсотки за користування коштами постачальника в розмірі 27% річних.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань щодо оплати отриманого товару і умовами договору визначені відсотки за прострочку оплати в розмірі 27%, але при розрахунку 27% річних за користування чужими коштами позивачем не правильно було визначено період настання прострочки та невірно проведено розрахунок річних (вказано 365 днів у році, замість 366), суд доходить висновки, що позовні вимоги позивача щодо стягнення 27% річних підлягають задоволенню в сумі 5095 грн. 49 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 275 грн. 43 коп. оперативно-господарської санкції, вираженої нарахуванням до ціни продажу по накладній (без ПДВ) 10 грн. за одну несплаченого своєчасно нафтопродукту.

Частиною другою п. 4.3. Договору сторони визначили, що при порушенні покупцем п. 3.3. Договору, постачальник має право застосувати до покупця оперативно-господарські санкції, передбачені ч. 1 ст. 236 Господарського кодексу України, а також в порядку ч.2 цієї статті постачальник має право нарахувати до ціни, зазначеної в накладній (без додатку на додану вартість), додаткову ціну в розмірі 10 грн. за 1 тону несплаченого своєчасно нафтопродукту. В цьому випадку покупець зобов’язаний сплатити додаткову вартість протягом 4-х днів з моменту відправлення відповідної вимоги постачальником.

Статтею 237 Господарського кодексу України передбачено, що підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання. Оперативно-господарські санкції можуть застосовуватись одночасно з відшкодуванням збитків та стягнення штрафних санкцій.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено факт прострочки виконання відповідачем взятих на себе зобов”язань по Договору поставки № 50чо від 03.04.2008 року , і сторонами п. 3.3. Договору визначені оперативно-господарські санкції, які постачальник має право застосувати до покупця , в разі прострочки оплати , але оскільки п.4.3 договору не передбачено нарахування 20% ПДВ до додаткової ціни 10 грн. за 1 тону несплаченого своєчасно нафтопродукту, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення оперативно-господарської санкції, вираженої нарахуванням до ціни продажу по накладній (без ПДВ) 10 грн. за одну несплаченого своєчасно нафтопродукту, підлягають задоволенню в розмірі 229 грн. 52 коп.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов’язання не виконав, за отриманий товар своєчасно в повній сумі не розрахувався і вимоги позивача не оспорив, суд з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог та вищезазначеного, доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення 34 536 грн. 13 коп. пені, 229 грн. 52 коп. оперативно-господарських санкцій, та 5095 грн. 49 коп. річних в розмірі 27%, в решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 398 грн. 61 коп. витрат по сплаті держмита та 116 грн. 83 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу

Керуючись ст.ст.6, 525, 526, 530, 546, 549,625,627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 231, 236, 237 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного транспортного малого підприємства "П.Г.Внєштранс", вул. Кільцева, 17, с. Голубівка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580 (р/р 5034 в Промінвестбанку м. Прилуки, МФО 353423, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Калина-Чернігів", вул. Щорса, 54а, м. Чернігів, 14017 (р/р 260047703 в ОД ВАТ „Райффайзен банк Аваль” м. Чернігів, МФО 353348, ) 34 536 грн. 13 коп. пені, 229 грн. 52 коп. оперативно-господарських санкцій, 5095 грн. 49 коп. річних , 398 грн. 61 коп. державного мита та 116 грн. 83 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу

Наказ видати після набранням судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Суддя Л.М.Лавриненко

29.10.08