ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2008 р.

№ 24/0231

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Дроботової Т.Б.

за участю представників сторін

позивача

відповідача

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну скаргу

Оліярник Р.І. дов. від 08.01.08р. № 1.7-2

Лабай А.М. дов. від 14.03.08р.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Айпіє-Л"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

23.04.2008 року

у справі

№ 24/0231

за позовом

Львівської міської ради

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Айпіє-Л"

про

повернення самовільно занятої земельної ділянки площею 118825га.

Львівська міська рада звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Айпіє-Л” про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 11,8825 га по вул. Щирецькій, 36 у місті Львові.

Господарський суд Львівської області ухвалою від 12.03.2008 року (суддя Хабіб М.І.) позовну заяву Львівської міської ради повернув без розгляду на підставі пункту 5 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з порушенням позивачем правил об'єднання позовних вимог, сумісний розгляд яких перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору. При цьому

Доповідач Гоголь Т.Г.

судом зазначено, що позивачем в позовній заяві безпідставно об'єднано вимоги про повернення земельної ділянки загальною площею 11,8825 га, в яку включені земельні ділянки, що надавались відповідачу в оренду на підставі різних договорів, на різних умовах та на різний строк, а також інші земельні ділянки.

Львівський апеляційний господарський суд постановою від 23.04.2008 року ( судді Бойко С.М., Бонк Т.Б., Марко Р.І.) ухвалу господарського суду Львівської області від 12.03.2008 року скасував, справу направив на розгляд до місцевого суду. В постанові суд зазначив, що зі змісту позовної заяви наявність кількох позовних вимог не вбачається, оскільки предметом позову визначено повернення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 11,8825 га по вул. Щирецькій,36 у місті Львові, а зазначені в позовній заяві договори, термін дії яких закінчився, є лише доказами відсутності у відповідача станом на момент подачі позову правових підстав для користування спірними земельними ділянками. Також суд зазначив, що площа цих земельних ділянок є незначною; загальний розмір земельної ділянки, що самовільно зайнята відповідачем, визначений управлінням природних ресурсів; земельні відносини врегульовані листом від 11.12.2007 року за №2403-463 відповідно до плану земельної ділянки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айпіє-Л" звернулося з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду, в якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року скасувати, як таку що ухвалена з порушенням норм процесуального права, а саме, частини 5 статті 63, статті 58 Господарського процесуального кодексу України та залишити в силі ухвалу господарського суду Львівської області від 12.03.2008 року. Скаржник зазначає, що Львівський апеляційний господарський суд не взяв до уваги той факт, що витребувана земельна ділянка не є однорідним масивом, а складається з кількох земельних ділянок, які в різний час та на підставі різних договорів передавались відповідачу в оренду. Отже , для вирішення позову Львівської міської ради необхідною умовою є з'ясування всіх обставин справи, зокрема і обставин, що стосуються укладення договорів оренди земельних ділянок між позивачем та відповідачем (строків, умов укладення і припинення). Оскільки, договори оренди земельних ділянок укладені в різний час, на різні строки, на різних умовах та стосуються різних земельних ділянок, то по кожному з них повинна бути заявлена окрема позовна вимога. На думку скаржника, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, про порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог, натомість суд апеляційної інстанції не надав значення цим обставинам, тим самим допустивши порушення вимог процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 58 Господарського процесуального кодексу України встановлює правила об’єднання кількох позовних вимог в одній позовній заяві, а також об’єднання в одну справу кількох позовних заяв.

Відповідно до частини першої наведеної, статті в одній позовній заяві може бути об’єднано кілька вимог. Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову. Отже позивач наділений правом об’єднати в одній позовній заяві кілька вимог.

Дозволяється об’єднувати вимоги, які пов’язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову –це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Отже, можна об’єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Відповідно до пункту 5 статті 63 вказаного Кодексу суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено прави ла об'єднання вимог або об'єднання в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджати ме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, Львівська міська рада звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Айпіє-Л” про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 11,8825 га по вул. Щирецькій, 36 у місті Львові посилаючись, зокрема, на закінчення терміну дії договорів оренди, а саме: договору №37 від 07.10.1996 року, за якими в оренду була передана земельна ділянка площею 2,5га; договору оренди № 397 від 09.04.2001 року, за яким надавалась в оренду земельна ділянка площею 0,2715га; договору оренди №398 від 09.04.2001 року, за яким надавалась в оренду земельна ділянка площею 0,2914га; договору оренди № 399 від 09.04.2001 року, за яким надавалась в оренду земельна ділянка площею 0,7757га. Отже в позовній заяві позивачем об'єднані вимоги про повернення земельної ділянки загальною площею 11,8825 га, в яку включені земельні ділянки, що надавались відповідачу в оренду на підставі різних договорів, на різних умовах та на різний строк, а також інші земельні ділянки. Як вбачається з наявних матеріалів справи, витребувана земельна ділянка не є однорідним масивом, а складається з кількох земельних ділянок, які в різний час та на підставі різних договорів передавались відповідачу в оренду, про що позивач зазначає в своїй позовній заяві. Так, для вирішення позову Львівської міської ради необхідною умовою є з'ясування всіх обставин справи, зокрема і обставин, що стосуються укладення договорів оренди земельних ділянок між позивачем та відповідачем (строків, умов укладення і припинення). Оскільки, договори оренди земельних ділянок укладені в різний час, на різні строки, на різних умовах та стосуються різних земельних ділянок то по кожному з них повинна бути заявлена окрема позовна вимога.

Зважаючи на викладене Вищий господарський суд України вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, про порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог, натомість суд апеляційної інстанції не надав значення цим обставинам, тим самим допустивши порушення вимог процесуального законодавства.

На підставі викладеного та керуючись статтею 1115, пунктом 6 статті 1119, та статтями 11111, 11110, Господарського процесуального кодексу Укра їни, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.04.2008 року у справі № 24/0231 скасувати.

Ухвалу господарського суду Львівської області від 12.03.2008 року у справі № 24/0231 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айпіє-Л" задовольнити.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

Судді Т.Гоголь

Т.Дроботова