Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.08                                                                      Справа № 17/151

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:                    Ільєнок Т.В. (доповідач по справі),

суддів:

Тарасенко К. В.

Шкурдової Л. М.

секретар судового засідання: Олійник О.Л.,

за участю представників:

від позивача: не з’явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлено належним чином;

від відповідача-1: не з’явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлено належним чином;

від відповідача-2: не з’явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлено належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві на Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 р. по справі № 17/151 (суддя Коршенко Ю.О.),

за позовом: Приватного підприємства «Ласкава», м. Полтава;

до відповідача-1: Державної податкової інспекції у м. Полтаві, м. Полтава;

до відповідача-2: Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області, м. Полтава;

про:          стягнення 406 672,00 грн. бюджетної заборгованості з експортного відшкодування податку на додану вартість,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2005 року Приватне підприємство «Ласкава»звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві та Відділу Державного казначейства України у м. Полтаві про стягнення 407 375,00 грн. бюджетної заборгованості з експортного відшкодування податку на додану вартість.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що у січні 2005 року ПП «Ласкава»здійснювалися операції з вивозу металобрухту чорних металів за межі митної території України . Податкова декларація за січень місяць 2005 року була подана до ДПІ 21.02.2005 р. та додано до неї розрахунок експортного відшкодування, п’ятий екземпляр вантажних митних декларацій, копії платіжних доручень за реєстром.

07.07.2005 року позивачем в порядку ст. 22 ГПК України було подано заяву про зменшення позовних вимог щодо стягнення бюджетної заборгованості з експортного відшкодування ПДВ у сумі 406 672,00 грн. у зв’язку з наданням ПП «Ласкава»уточненого розрахунку експортного відшкодування (т. 1. а.с. 88).

Відповідач-1 ДПІ у м. Полтаві позов не визнав з тих підстав, що спірна сума з експортного відшкодування ПДВ документально не підтверджена та підлягає перевірці до виробника (імпортера).

Відповідач-2 Відділення ДКУ у м. Полтаві у своєму письмовому відзиві на позов зазначав, що не вступає у правовідносини з суб’єктами господарювання щодо сплати податків та зборів, а тому не може нести відповідальності за дії, які виникли між ПП «Ласкава»та ДПІ у м. Полтаві.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 р. №17/151 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ПП «Ласкава»406 672,00 грн. бюджетної заборгованості з експортного відшкодування податку на додану вартість. В іншій частині позовних вимог, а саме на суму зменшених позовних вимог 703,00 грн., - провадження по справі припинено у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Рішення мотивне тим, що відшкодування податку на додану вартість не залежить від надходження до бюджету сум ПДВ, раніше сплачених продавцю товарів (робіт, послуг). Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем фінансово-бухгалтерські документи та документи податкового обліку (контракти, додатки до нього, договір з ПП «Інтерресурс», додаткова угода, приймально-здавальний акт, сертифікати якості та митна декларація) підтверджують фактичне вивезення купленого товару та наявність всіх необхідних документів по даній операції.

Не погоджуючись з вищеназваним Рішенням, ДПІ у м. Полтаві звернулась до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 у справі № 17/151 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові про стягнення бюджетної заборгованості у розмірі 406 672,00 грн.

У доводах апеляційного оскарження, відповідач-1 наголошує на тому, що право на відшкодування виникає лише при надмірній сплаті ПДВ до Державного бюджету, а не з самого факту існування зобов’язання по сплаті податку на додану вартість в ціні товару, тому повинно бути документальне підтвердження по сплаті ПДВ до Державного бюджету України безпосереднім контрагентом за Договором купівлі-продажу від 04.04.2002 р., яким є ПП «Інтерресурс».

Позивач –ПП «Ласкава»у своїх письмових поясненнях від 04.09.08 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, наголошуючи на тому, що відповідно до ст. 8 ЗУ «Про ПДВ»виконав всі вимоги для отримання експортного відшкодування ПДВ у заявленому розмірі.

Київським міжобласним апеляційним господарським судом Ухвалою від 16.08.2005 р. порушено апеляційне провадження з перегляду Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 р. по справі № 17/151.

За Ухвалою КМАГСу від 16.12.2005 р. №17/151 подальший розгляд справи здійснювався за нормами КАС України.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.07.08 р. №17/151 здійснено заміну відповідача-2 –Відділення Державного казначейства України у м. Полтаві на належного –Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області.

У останнє судове засідання від 10.11.2008 р. повноважні представники сторін не з’явились, про час дату та місце судового засідання від 10.11.08 р. повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться заяви ПП «Ласкава», ДПІ у м. Полтаві, ГУ ДКУ у Полтавській області, в яких сторони просять розглянути апеляційну скаргу по даній справі без участі їх повноважних представників.

На підставі вищенаведеного, судове дослідження продовжувалось колегією суддів за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні від 10.11.2008 р. колегією суддів прийнято Постанову по даній справі, якою апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві задоволено, Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 р. по справі № 17/151 скасовано, прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову повністю.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства дійшла висновку про скасування Рішення ГСПО від 12.07.2005 р. № 17/151, з огляду на наступне.

Приймаючи нове судове рішення по даній справі, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі п. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати нікчемним Договір купівлі-продажу від 04.04.2002 р., Додаткові угоди, які позивачем покладено в обґрунтування здійснених господарських операцій з купівлі металобрухту чорних металів з посередником ПП «Інтерресурс».

04 квітня 2002 року між ПП «Ласкава»та ПП «Інтерресурс»укладено Договір купівлі-продажу відходів брухту чорних металів.

На стадії судового дослідження матеріалів справи, зокрема, Договору купівлі-продажу від 04.04.02 р., колегією суддів вставлено ряд порушень вимог законодавства щодо укладання названого Договору. По-суті, за своїм змістом названий Договір купівлі-продажу від 04.04.02 р., фактично, є договором поставки.

Згідно ст. 153 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент укладання Договору) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 245 ЦК УРСР за договором поставки організація-поставщик зобов'язується передати у певні строки або строк організації-покупцеві (замовникові) у власність (в оперативне управління) певну продукцію згідно з обов'язковим для обох організацій плановим актом розподілу продукції; організація-покупець зобов'язується прийняти продукцію і оплатити її за встановленими цінами.

Таким чином, за названим Договором від 04.04.2002 р. сторонами не визначено істотних умов договору щодо строків, ціни та об’ємів поставки металобрухту.

Підпунктом 1.1 Договору купівлі-продажу від 04.04.2002 року, який визначає предмет Договору, передбачено: «сторони по даному договору, у відповідності до ст. 224 ГК України, дійшли взаємної згоди про те, що постачальник зобов’язується доставити та передати у власність покупця, а покупець зобов’язаний прийняти та оплатити вартість на умовах Договору».

Колегія суддів зауважує на тому, що статтею 224 ГК України регулюється порядок відшкодування збитків у сфері господарювання і ніяким чином не регулюються правовідносини господарюючих суб’єктів за договором поставки.

Господарський кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, тобто на момент підписання Договору купівлі-продажу від 04.04.2002 року ГК України не існувало, тому посилання на ст. 224 ГК України у Договорі, укладеному у 2002 році є безпідставним.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про навмисне здійснення діяльності ПП «Ласкава», зокрема, укладання з ПП «Інтерресурс»Договору купівлі-продажу від 04.04.02 р. з метою вилучення коштів із державного бюджету шляхом безпідставного відшкодування ПДВ.

За змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин, спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, а отже, згідно з частиною другою цієї статті, є нікчемним.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 12.02.2008 р. №08/28 суд має право самостійно, з урахуванням протиправного характеру угод дійти висновку щодо їх нікчемності чи правомірності і викласти його в мотивувальній частині рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів на підставі п. 2 ст. 11 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати нікчемним Договір купівлі-продажу відходів брухту чорних металів від 04.04.2002 р., укладений між ПП «Ласкава»та ПП «Інтерресурс». Додаткові угоди від 20.12.2002 р., від 30.12.2003 р., 03.04.2003 р., від 31.12.2004 р. за якими пролонговано строк дії Договору від 04.04.2002 р., також слід вважати нікчемними.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення бюджетної заборгованості у розмірі 703,00 грн., у зв’язку з відсутністю предмету спору, так як позивачем на цю суму подано заяву про зменшення позовних вимог у порядку ст. 22 ГПК Ураїни.

За оцінкою колегії суддів, суд першої інстанції повинен був розглянути позов саме у зменшеній сумі –406,672,00 грн., а не припиняти провадження по справі по сумі зменшених позовних вимог 703,00 грн., оскільки згідно ст. 22 ГПК України позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог в будь-який час до закінчення судового розгляду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наданої правової оцінки доказам по справі, за якими визначено наявність документального забезпечення бюджетної заборгованості з експортного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 406 672,00 грн.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 ЗУ «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. №168/97 бюджетне відшкодування –це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Особливості експортного відшкодування ПДВ закріплено ст. 8 ЗУ «Про ПДВ»(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до п.п. 8.1. названої статті Закону платник податку, який здійснює операції з вивезення (пересилання) товарів (робіт, послуг) за межі митної території України (експорт) і подає розрахунок експортного відшкодування за наслідками податкового місяця, має право на отримання такого відшкодування протягом 30 календарних днів з дня подання такого розрахунку.

Зазначений розрахунок подається разом із такими документами:

а) митною декларацією, яка підтверджує факт вивезення (експортування) товарів за межі митної території України, відповідно до митного законодавства, або актом (іншим документом), який засвідчує передання права власності на роботи (послуги), призначені для їх споживання за межами митної території України;

б) копіями платіжних доручень, завірених банком, про перерахування платником податку коштів на користь іншого платника податків, в оплату придбаних товарів (робіт, послуг), з урахуванням податків, нарахованих на ціну такого придбання, а при вивезенні (експортуванні) товарів, попередньо ввезених (імпортованих) таким платником податку, - ввізною митною декларацією, що підтверджує факт митного оформлення товарів для їх вільного використання на митній території України.

Наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість»необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування ПДВ, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

При вирішення питання щодо відшкодування ПДВ з бюджету судам необхідно з’ясовувати чи мали операції із придбання та реалізації реальний товарний характер, яким чином перевозився і зберігався товар (чиїм транспортом, за чий рахунок, яким є розмір витрат), можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, чи сплачувались податки продавцями (правова позиція ВСУ у Постанові від 14.09.2007 р. № 07/97).

При судовому дослідженні матеріалів справи, колегією суддів встановлено непідтвердженість заявленої суми до бюджетного відшкодування експортного ПДВ належними та допустимими доказами.

Як вбачається з наданої позивачем Вантажно-митної декларації (т. 1, а.с. 101), що додавалася ПП «Ласкава» до розрахунку експортного відшкодування за січень місяць 2005 року, зазначені платником податку в графі 14 ВМД «Подані документи»реквізити податкових накладних не відповідають податковим накладним, які надавались господарському суду для перевірки правильності формування податкового кредиту.

Крім того, позивачем, при формуванні податкового кредиту, включено податкові накладні (т.1, а.с. 18-61), більшість з яких видавались юридичними особами за надання товарів, робіт, послуг (наприклад: оренда приміщень), які не пов’язані з зовнішньоекономічною діяльністю ПП «Ласкава»та купівлею брухту чорних металів, що було обумовлено Договором купівлі-продажу від 04.04.2002 р.

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення (т. 1, а.с. 67-78) також не відповідають встановленим вимогам Закону щодо їх оформлення, так як містять в собі лише посилання на Договір купівлі-продажу від 04.04.2002 р., в той час як повинні бути зазначені й відповідні товарно-транспортні накладні у підтвердження розрахункової суми.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про металобрухт»від 05.05.1999 р. №619-ХІV суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють реалізацію металобрухту, повинні засвідчувати відповідним документом про відповідність металобрухту, який постачається, встановленим стандартам, нормам і правилам.

Відповідно до приписів ст. 4 вищеназваного Закону, приймання промислового брухту від юридичних осіб оформлюється актом приймання із зазначенням найменування юридичної особи, кількості та джерел походження металобрухту. В акті робиться відмітка про вибухову безпеку, а в разі потреби - про дезактивацію і очищення металобрухту від шкідливих речовин та зазначається рівень дози випромінювання. Порядок приймання, зберігання і методи випробувань металобрухту чорних та кольорових металів встановлюються відповідно до стандартів.

Оформлення документів, що засвідчують набуття права власності на металобрухт, та актів приймання металобрухту є обов'язковим. Ці документи повинні знаходитися у власника металобрухту та зберігатися протягом одного року.

На переконання колегії суддів, Приймально-здавальний акт від 11.01.2004 р. №1 (т. 1, а.с. 103) не може бути взятий у якості належного доказу у підтвердження виконання зобов’язань за Договором купівлі-продажу від 04.04.2002 року, так як Додатковими угодами до Договору визначено строк дії Договору до 31.04.2005 р.

Крім того, як вбачається з Приймально-здавального акта від 11.01.2004 р. передача металобрухту відбулася у порту м. Херсон, що в свою чергу, суперечить вимогам ст. 5 ЗУ «Про металобрухт», якою заборонено здійснювати заготівлю, переробку металобрухту на територіях портів, залізничних станцій.

За оцінкою колегії суддів, наданий позивачем –ПП «Ласкава»Сертифікат якості №1 від 11.01.2005 р. не є належним доказом у підтвердження відповідності встановленими державним стандартам переданого металобрухту за Приймально-здавальним актом від 11.01.2004 р., так як виданий через рік після здійснення передачі товару покупцю.

Статтею 1 ЗУ «Про металобрухт»дано визнання поняттю експортний сертифікат якості - документ, що підтверджує відповідність хімічного складу виробу маркам ливарних сплавів, стандартам, міжнародним стандартам, визначає спосіб виробництва, номер плавки та виданий власною акредитованою лабораторією, занесеною до реєстру центрального органу виконавчої влади з питань промислової політики.

Отже, Сертифікат якості від 11.01.2005 р. №1, який складено одноособово «відповідальним представником підприємства постачальника»без зазначення прізвища та ініціалів названої посадової особи не відповідає вимогам закону та може взятий до уваги у якості до доказу по даній справі.

Таким чином, виходячи зі змісту Договору від 04.04.2002 р. і наступних дій платника податку, вбачається навмисне здійснення діяльності з метою вилучення коштів із державного бюджету шляхом безпідставного відшкодування ПДВ та, що зазначені дії свідчать про зловживання правом на відшкодування ПДВ з бюджету наданим Законом України «Про податок на додану вартість». Намір одержати дохід лише в такий спосіб, без здійснення реальної господарської діяльності, не можна розглядати як самостійну ділову мету. Встановлення таких обставин дає підставу для відмови у відшкодуванні ПДВ.

Колегія суддів вважає необґрунтованим ствердження позивача про застосування по відношенню до даної справи преюдиції - Рішення господарського суду Полтавської області від 15.08.2007 р. по справі №19/318 (залишено без змін Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2008 р.) та Ухвали Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.02.2006 р. у справі №17/156.

Оскільки, в межах справи №17/156 досліджувалось питання сплати внутрішнього ПДВ, в той час, як по даній справі ставиться питання правомірності включення до податкового кредиту експортного ПДВ.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ст. 72 КАС України і щодо судового рішення по адміністративній справі №19/318 про визнання недійсним податкового-повідомлення рішення №/0 від 08.11.2005 р., так як позов по даній справі базувався на розрахунку експортного відшкодування. Неможливо провести ідентифікацію об’єму ПДВ та його документального підтвердження, що досліджувались в межах справи №19/318 з заявленою сумою бюджетного відшкодування по даній справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Постанова господарського суду Полтавської області від 12.07.05 р. №17/151 прийнята при невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме, податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державної податкової інспекції у м. Полтаві підлягає задоволенню, Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 р. по справі № 17/151 скасуванню. Приймаючи нову постанову, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у позові, як заявленому необґрунтовано.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись Розділом VII „Прикінцеві та перехідні положення”, ст.ст. 195, 196, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві на Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 р. по справі № 17/151 задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2005 р. по справі № 17/151 скасувати.

Прийняти нову постанову, резолютивну частину якої викласти у наступній редакції:

«У позові відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача».

Видачу виконавчих документів доручити господарському суду Полтавської області.

Постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду може бути оскаржено у місячний термін до Вищого адміністративного суду України у порядку, передбаченому ст. 212 КАС України.

Матеріали справи №17/151 повернути до господарського суду Полтавської області.

Головуючий суддя:                                                                      Ільєнок Т.В.

Судді:

Тарасенко К. В.

Шкурдова Л. М.

Дата відправки 20.11.08