ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2008

Справа №2-7/13983-2007

За позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» (98100, м. Феодосія, вул. К. Лібкнехта, 8, ідентифікаційний код 03348086)

До відповідача Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (95026, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-А) в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (98100, м. Феодосія, вул. Гарнаєва, 67-А)

Про стягнення 1 562 219,25 грн.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Майорова н. М., предст., дов. №38 від 10.01.2007 р.; Валулич Т. В., предст., дов. №39 від 10.01.2006 р.

Від відповідача - Аркатова В. В., предст., дов. від 15.01.2007 р.

Суть справи: Феодосійське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства звернулось до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» про стягнення 1 562 219,25 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору №346/05 від 07.02.2005 р. відповідачу надаються послуги з водопостачання та водовідведення, на оплату яких щомісячно виставляються рахунки. Однак, у зв’язку з тим, що оплата за спожиті послуги здійснюється відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі, Феодосійське ВПВКГ просить стягнути з Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» заборгованість у розмірі 1 210 021,14 грн. в примусовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 15 459,05 грн., 265 610,72 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 71 428,34 грн.

Заявою №2183 від 26.10.2007 р. позивач уточнив свої вимоги та просить суд стягнути з Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги у сумі 1 206 544,29 грн., пеню у розмірі 15 159,05 грн., 265 562,04 грн. інфляційних втрат та 71 419,65 грн. річних, всього – 1 558 685,03 грн.

Ухвалою ГС АР Крим від 29.11.2007 р. позивач у справі – Феодосійське виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства, був замінений на його правонаступника – Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії». Цією ж ухвалою у справі було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання:

-          чи відповідає рівень тарифів на водопостачання та водовідведення, що застосовуються Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Кримським республіканським підприємством «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії»), економічно обґрунтованим витратам на виробництво даних послуг за період з 01.02.2005 р. по 01.09.2007 р.?

-          чи підтверджуються встановлені тарифи Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії») первинними бухгалтерськими документами?

-          чи підтверджується первинними бухгалтерськими документами заборгованість Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» за надані Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Кримським республіканським підприємством «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії») послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2005 р. по 01.09.2007 р. в розмірі 1 206 544,29 грн.?

-          у випадку наявності заборгованості, визначити розмір пені, річних та інфляційних втрат, що підлягають сплаті Орендним підприємством «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» на користь Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії») за порушення строків виконання грошового зобов’язання.

29.08.2008 р. до ГС АР Крим надійшов висновок від експертної установи.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів невідповідності рівня тарифів на послуги з водопостачання та водовідведення економічно обґрунтованим витратам на виробництво цих послуг. Крім того, відповідач заявив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом АР Крим справи про визнання недійсними наказів КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» про встановлення тарифів на водовідведення та водопостачання за період з 01.09.2002 р. по 01.02.2005 р. Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки відповідно до приписів статті 79 Господарського процесуального кодексу України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Однак, наявність в провадженні господарського суду справи про оскарження наказів про встановлення тарифів ще не свідчить про неможливість розгляду справи про стягнення заборгованості з оплати послуг, надання яких підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Так, дослідження економічної обґрунтованості рівню тарифів здійснювалося в рамках цієї справи судовим експертом та оформлено відповідним висновком, який, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, є одним з засобів доказування. Зупинення ж провадження у справі без достатніх на це підстав призведе до затягування судового процесу та порушить права позивача на розумний строк вирішення справи. У той же час, суд зазначає, що відповідач не позбавлений можливості у випадку необхідності звернутися до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у разі наявності відповідних підстав.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України. По справі оголошувалася перерва. Після закінчення перерви слухання справи було продовжено.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

07.02.2005 р. між Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (правонаступником якого є позивач у справі, Водоканал) та Орендним підприємством «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (Абонент) був укладений договір №346/05 на відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію, пунктом 1 якого передбачено, що Водоканал приймає на себе водопостачання Абонента питною водою до місця приєднання останнього до міського водопроводу, приймання та очищення стоків від Абонента у міський каналізаційний колектор в обсягу не менше фактичного забору води та приймання стоків попереднього року на ділянках мереж об’єктів Абонента.

Відповідно до пункту 3 Договору Абоненти самостійно здійснюють щомісячні платежі згідно виставленого рахунку в строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Зняття показників водомірів здійснюється щомісячно представником Водоканалу спільно з представником Абонента.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивачем надавалися послуги з водопостачання та водовідведення, на оплату яких відповідачеві виставлялися відповідні рахунки із зазначенням кількісних показників наданих послуг, тарифу та загальної суми до сплати.

Так, за період з 01.02.2005 р. по 01.09.2007 р. Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства були виставлені Феодосійській філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» рахунки на загальну суму 2 034 885,81 грн. (т. І, а. с. 39-69). Фактичне надання послуг підтверджується також й актами зняття показників водомірів, підписаними представниками обох сторін (т. І, а. с. 70-167, 172-224; т. ІІ, а. с. 1-167; т. ІІІ, а. с. 1-115).

Надання послуг на вказану суму підтверджується також висновком проведеної в рамках цієї справи експертизи.

Однак, вартість спожитих послуг оплачувалася відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв’язку з чим позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 1 206 544,29 грн. в примусовому порядку.

При проведенні дослідження експертом було встановлено, що виставлені за період з 01.02.2005 р. по 01.09.2007 р. рахунки були оплачені відповідачем частково – на суму 828 341,51 грн., через що заборгованість Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» перед Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії») складає 1 206 544,30 грн. Крім того, експертом зазначено, що за період з 01.02.2005 р. по 01.09.2007 р. Феодосійським ВПВКГ тарифи на водовідведення та водопостачання встановлені з дотриманням діючого законодавства та підтверджені первинними бухгалтерськими та іншими документами.

У суду відсутні підстави не довіряти зазначеному висновку експерта, оскільки дослідження було проведено кваліфікованим фахівцем, попередженим про кримінальну відповідальність за надання свідомо помилкового висновку по експертизі.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості у розмірі 1 206 544,29 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів такого роду. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору №346/05 від 07.02.2005 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості спожитих послуг, у зв’язку з чим вимоги Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» щодо стягнення з Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» заборгованості у розмірі 1 206 544,29 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 14.1 Договору сторони передбачили, що за затримання розрахунків Абонент сплачує Водоканалу за кожний день прострочення пеню, яка розраховується від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, але не більше розміру, встановленого чинним законодавством.

Судом встановлено, що сума заявленої до відшкодування пені у розмірі 15 159,05 грн. обчислена позивачем правомірно, через що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» 265 562,04 грн. інфляційних втрат та 71 419,65 грн. річних.

Так, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з правомірністю розрахунку інфляційних втрат у сумі 253 732,15 грн. та 3% річних у розмірі 71 398,14 грн., які наведені позивачем у відповідних розрахунках (т. ІУ, а. с. 71-72). Отже, оскільки вимоги Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» не були зменшені до вказаних сум, позовні вимоги в частині їх стягнення підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у вигляді сплаченого державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та витрат, пов’язаних з проведення експертизи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно з приписами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (95026, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-А, ідентифікаційний код 03358593) в особі Феодосійської філії Орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго» (98100, м. Феодосія, вул. Гарнаєва, 67-А, ідентифікаційний код 26178089) на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» (98100, м. Феодосія, вул. Земська, 8, ідентифікаційний код 03348086) суму заборгованості у розмірі 1 206 544,29 грн., пеню у сумі 15 159,05 грн., 253 732,15 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 71 398,14 грн., 15 468,34 грн. державного мита, 117,10 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 4 961,98 грн. витрат, пов’язаних з проведенням судової експертизи.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.