ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/345

25.09.08

За позовом           Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС»

До відповідача-1           Закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь»

До відповідача-2          Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоремонт-2000»

Про           визнання недійсним договору купівлі-продажу векселів

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

Від позивача                               Базильчук О.М. (за дов.)

Від відповідача-1                    Хоменко А.О. (за дов.)

Від відповідача-2                     не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішення приймається 25.09.2008, оскільки у судовому засіданні 15.09.2008 було оголошено перерву на підставі ст. 77 ГПК України.

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС»до закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь»та товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоремонт-2000» про визнання недійсним договору купівлі-продажу векселів № Б-36-05/1 від 17.04.2007, укладеного між відповідачами.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. За твердженням позивача, укладаючи спірний договір, за умовами якого відповідач-2 продав відповідачу-1 прості векселі на суму 10 млн. грн., відповідачі порушили права позивача як кредитора закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь». Зокрема, наявність заборгованості відповідача-1 підтверджується рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 2-315/1 від 05.04.2006 про стягнення грошових коштів та ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 2а-920/06 про заміну сторони у виконавчому провадженні. Позивач стверджує, що укладення спірного договору та стягнення боргу на підставі рішення суду може призвести до неможливості стягнення заборгованості, яка існує у відповідача-1 перед позивачем.

Додатково позивач зазначив, що відповідач-1 не мав права на укладення спірного договору, оскільки не набув статусу фінансової установи, щодо нього відсутній запис у відповідному державному реєстрі, тобто у сторони відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення такого виду правочину як факторинг, яким позивач вважає спірний договір.

Ухвалою суду від 09.07.2008 було порушено провадження у справі № 6/345.

28.08.2008 позивач звернувся з клопотанням про здійснення розгляду справи колегіально у складі трьох суддів.

Листом виконуючого обов’язки голови господарського суду міста Києва від 29.08.2008 клопотання було відхилено.

Відповідач-1 у наданих суду письмових поясненнях позовні вимоги відхилив, зазначивши, що позивачем не подано належних доказів порушення спірним договором його прав та охоронюваних законом інтересів, твердження про неможливість задоволення вимог позивача як кредитора відповідача-1 є виключено припущенням сторони. Крім того, відповідач-1 вважає, що спірний договір укладено з дотриманням вимог законодавства України.

Відповідач-2 у судові засідання не з’явився, у зв’язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за наявним в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

17.04.2007 між закритим акціонерним товариством «Виробничо-комерційна фірма «Радосинь»(покупцем), представленим торговцем цінних паперів товариством з обмеженою відповідальністю «СМ-Інвест»(повіреним покупця), та товариством з обмеженою відповідальністю «Укренергоремонт-2000»(продавцем) було укладено договір № Б-36-05/1 купівлі-продажу векселів (далі – Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1) продавець передає, а покупець приймає у власність та оплачує наступні прості векселі:

-          5, векселедавець –відповідач-2, дата складання 25.11.2005, термін платежу 23.11.2008, номінальною вартістю 5000000 грн.;

-          4, векселедавець –відповідач-2, дата складання 25.11.2005, термін платежу 23.11.2008, номінальною вартістю 5000000 грн.

Вартість векселів складає 10 млн. грн.

17.04.2007 відповідачами було підписано акт приймання-передачі цінних паперів за Договором.

Копії договорів, актів та векселів знаходяться у матеріалах справи.

Позивач звернувся за судовим захистом, пред’явивши вимогу про визнання Договору недійсним, оскільки порушені його майнові права.

Зокрема, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05.04.2006 у справі № 2-315/1 за позовом українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС»до закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь», Гевелюка Миколи Миколайовича, за участю третьої особи акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», про стягнення заборгованості та солідарної заборгованості було вирішено стягнути на користь позивача грошові кошти. Серед іншого, з закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь»на користь позивача підлягало стягненню 1902423,21 грн. боргу (солідарно з Гевелюком М.М.), 105318,39 грн. інфляційних, 1800607,93 грн. боргу (солідарно з Гевелюком М.М. та товариством з обмеженою відповідальністю «Агропромисловий комбінат «Ніжинський»), 1700 грн. судових витрат.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.03.2006 у справі № 2а-920/06 було задоволено заяву державного виконавця державної виконавчої служби у Деснянському районі міста Києва та допущено заміну стягувача акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»його правонаступником –українсько-американським спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС»(позивачем) у зведеному виконавчому провадження по примусовому виконанню: виконавчого напису по договору іпотеки № 05-12/692 від 23.04.2004, вчиненого 23.12.2004 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М.; виконавчого напису за реєстровим № 1394д по договору застави майна № 32-12/34 від 23.04.2004, вчиненого 23.12.2004 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П.; виконавчого напису за реєстровим № 497 по договору іпотеки № 05-12/615 від 30.04.2004, вчиненого 15.02.2005 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. про стягнення з закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь»на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»грошових коштів за рахунок об’єкту іпотеки –нежилої будівлі загальною площею 2911,6 кв. м., що розташована за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 6, а також грошових кошті за рахунок заставленого майна.

Рішенням господарського суду міста Києва у справі № 16/417 від 11.12.2007 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоремонт-2000» до закритого акціонерного товариства «Виробничо-комерційна фірма «Радосинь»було задоволено позов про стягнення 10000000 грн. основного боргу за згаданим вище Договором, 3915 грн. пені, 118900 грн. річних, 480000 грн. інфляційних, 25000 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позивач вважає укладення Договору відповідачами та можливість стягнення боргу з відповідача-1 на підставі рішення суду № 16/417 від 11.12.2007 такими, що порушують його права як кредитора закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь».

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У той же час, позивачем не наведено жодних доказів порушення або оспорення відповідачами його прав і охоронюваних законом інтересів у зв’язку з укладенням спірного Договору.

Посилання позивача на можливе зменшення у подальшому грошових коштів, наявних у відповідача-1, та неможливість стягнення у зв’язку з цим боргу з останнього на користь позивача є припущенням позивача, яке не підтверджено належними засобами доказування. Крім того, рішення та ухвала районних судів міста Києва, про які йшлося вище та якими підтверджується наявність заборгованості відповідача-1 перед позивачем, не містять посилання на векселі, які у подальшому були предметом купівлі-продажу за Договором, як на одну з підстав виникнення боргу.

Також суд не погоджується з твердженнями позивача щодо відсутності у відповідача-1 права на укладення Договору, у зв’язку з відсутністю статусу фінансової установи.

Так, відповідно до рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку України № 2095 від 09.10.2007 «Про затвердження висновку щодо віднесення векселя до ордерних цінних паперів» вбачається, що векселі є ордерними цінним паперами.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»права, посвідчені ордерним цінним папером, передаються шляхом вчинення на цьому папері індосаменту.

Відповідно до ст. 11 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі (далі –Уніфікований закон), запровадженого Женевською конвенцією 1930 року, будь-який переказний вексель може бути переданий шляхом індосаменту.

Держатель векселя з бланковим індосаментом може передати вексель третій особі, не заповнюючи бланк і не вчиняючи індосаменту (ст. 14 Уніфікованого закону).

Частиною 8 статті 17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»передбачено, що провадження юридичними особами на підставі договорів комісії або договорів доручення купівлі-продажу (обміну) цінних паперів через торговця цінними паперами, який має ліцензію на провадження брокерської діяльності, а також на підставі договорів купівлі-продажу або міни, укладених безпосередньо з торговцем цінними паперами, не вважається професійною діяльністю.

За таких обставин правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                С.А. Ковтун