РІШЕННЯ

"08" жовтня 2008 р.

Справа № 10/116-2800

Господарський суд Тернопільської області складі

Розглянув справу

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Комерційний банк “Хрещатик“, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А, в особі Тернопільської філії ВАТ КБ “Хрещатик“ м. Тернопіль вул. І.Франка, 23

До відповідача: Державного підприємства „Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області

За участю представників:

Позивача: Кітчак Ю.М. –представника , довіреність № 3 від 26.08.2008 року;

Відповідача: не прибув.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивачу роз’яснено його процесуальні права та обов’язки.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 11 годин 08 жовтня в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Суть справи:

До господарського суду Тернопільської області звернулося з позовною заявою Відкрите акціонерне товариство „Комерційний банк “Хрещатик “ м. Київ в особі Тернопільської філії ВАТ КБ м. Тернопіль про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № 14-178-КЛ від 29.09.2006 року та за Договором про овердрафтне кредитування № 14-161-КД від 05.04.2007 року в сумі 857677,49 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 20.04.2007 року , а саме на будівлі спиртового заводу загальною площею 7022,6 кв. м., що знаходяться в с. Зарубинці на вул. Заводській 1 Збаразького району Тернопільської області і включають: адміністративний будинок ( літ. “А“ площею 1783,8 кв. м.; склад ( модуль ) ( літ. ”І” площею 780,5 кв. м.; склад посівного матеріалу ( ном. ХІІ) площею 4458,3 кв. м; відшкодування витрат по сплаті державного мита та за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на відповідача.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує невиконанням Відповідачем умов кредитного № 14-178-КЛ від 29.09.2006 року, Іпотечним договором від 29.09.2006 року; Договором про овердрафтне кредитування № 14-161-КД від 05.04.2007 року ;Іпотечним договором від 20.04.2007 року.

Ухвалою господарського суду від 04 серпня 2008 року розгляд справи призначено о 15 год. 26 серпня 2008 року.

У зв’язку з неприбуттям у судове засідання 26.08.2008 року представника відповідача, розгляд справи було відкладено до 16 год. 30 хвилин 08.09.2008 року.

Згідно клопотання ДП “Зарубинський спиртовий завод“ розгляд справи відкладено до 15 год. 30 хвилин 01 жовтня 2008 року.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав , заперечень щодо заявлених позовних вимог суду не представив, його представник у судові засідання не прибував, а тому справа розглядається у відповідності до статті 75 ГПК України, за наявними в ній документами.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги повністю.

Розглянувши матеріали справи , заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

Згідно статті 1 ГПК України Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 16 Цивільного Кодексу України також визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга п. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно статті 25 Закону України “Про банки і банківську діяльність“ комерційні банки здійснюють обслуговування позичальників на договірних умовах.

Відповідно до статей 1,22,28,49-54 Положення Національного банку України “Про кредитування“, затвердженого постановою правління НБУ № 246 від 28.09.1995 року із наступними змінами та доповненнями, кредитом є позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п.15 Положення , кредитні взаємовідносини регламентуються на підставі кредитних договорів, що укладаються між кредитором і позичальником тільки в письмовій формі, які визначають взаємні зобов'язання та відповідальність сторін і не можуть змінюватися в односторонньому порядку без згоди обох сторін.

Як вбачається з представлених позивачем документів , згідно кредитного договору № 14-178-КЛ від 29.09.2006 року ВАТ Комерційний банк “ Хрещатик “ було надано відповідачу кредит в сумі 800 000 грн. , а ДП “ Зарубинський спиртовий завод “ зобов’язувався повернути Банку кредит в строк до 28.09.2007 року , сплачувати 17% річних за користування кредитом , а у разі прострочення повернення кредиту повернути прострочену суму з урахуванням індексу інфляції та 34% річних .

28 вересня 2007 року між сторонами було укладено правочин №2 до кредитного договору № 14-178-КЛ від 29.09.2006 року, згідно умов якого п. 1 кредитного договору № 14-178-КЛ викладено в наступній редакції :

1.1.Банк пролонговує Позичальнику в порядку передбаченому цим договором кредит у формі відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 361911,91 грн. з кінцевим терміном повернення 20 лютого 2008 року

05.04.2007 року між сторонами було укладено Договір про овердрафтне кредитування № 14-161-КД , згідно якого Банком було надано кредит в формі овердрафту в сумі 385000 грн. , а Відповідач зобов’язувався повернути кредит в строк до 04.04.2008 року , сплачувати за користування кредитом 19% річних , а у разі прострочення повернення кредиту повернути прострочену суму з урахуванням індексу інфляції та 38% річних .

В забезпечення належного виконання зобов’язань за даним кредитом відповідач згідно Іпотечного договору від 20.04.2007 року , посвідченого приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Футуймою В.Б. за реєстровим № 735 , передав у наступну іпотеку Банку будівлі спиртового заводу , які були предметом іпотеки згідно Іпотечного договору від 29.09.2006 року .

Відповідно до п. 1.7. , п.п. 3.4.5. та п. 4.1. Іпотечного договору , у разі невиконання Відповідачем забезпечених іпотекою зобов’язань за кредитним договором , Банк набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки .

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб’єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов’язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.

У судовому засіданні встановлено, що Державне підприємство “Зарубинський спиртовий завод“ с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області отримало кредити і на час звернення до суду з позовом його заборгованість становить:

- прострочену заборгованість за Кредитним договором –1: 361911,91 грн.; прострочені відсотки –49481,07 грн.; нараховані відсотки по простроченому кредиту за період з 01.07.2008 року по 17.07.2008 року –6051,64 грн. ;пеню по прострочених відсотках: 2404,45 грн.;

- прострочену заборгованість за Кредитним договором-2 : 384946,35 грн. ; прострочені відсотки : 45941,15 грн.; пеню по прострочених відсотках станом на 18.07.2008 року –2649,71 грн. ; нараховані відсотки по простроченому кредиту за період з 01.07.2008 року по 17.07.2008 року –4291,21 грн.

Загальний розмір заборгованості відповідача за Кредитними договорами станом на 18.06.2008 року складає 857677,49 грн.

Доказів, які б свідчили про погашення відповідачем отриманих кредитів та відсотків за його користування Зарубинський спиртовий завод суду не представив.

16.06.2008 року за № 05-843/1 на адресу ДП “Зарубинський спиртовий завод“ була направлена претензія про погашення заборгованості на суму 833931,54 грн.

У відповіді на претензію ДП “Зарубинський спиртовий завод“ зазначило, що визнає в повній сумі борг і гарантує сплату відсотків та погашення кредиту.

Для забезпечення належного виконання Відповідачем зобов’язань за кредитним договором ( з урахуванням усіх додаткових угод, змін та доповнень до нього ) між сторонами було укладено Іпотечний договір від 29.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Футуймою В.Б., та зареєстрованого в реєстрі за № 1847. Згідно умов Іпотечного договору Відповідач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме будівлі спиртового заводу загальною площею 7022,6 кв. м., які знаходяться в с. Зарубинці по вул. Заводській 1 Збаразького району Тернопільської області і включають :

- адміністративний будинок ( літ. “А“ ) площею 1783,8 кв. м.;

- склад ( модуль ) ( літ.”І” ) площею 780,5 кв. м.; склад посівного матеріалу ( ном.”ХІІ”) площею 4458,3 кв. м.

Пунктами 1.7 , 3.4.5 та п. 4.1. Іпотечного договору сторони погодили, що у разі невиконання Відповідачем забезпечених іпотекою зобов’язань за кредитним договором, Банк набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Статтею 319 Цивільного Кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

У судовому засіданні Досліджено Статут Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод“ ( у новій редакції ), державну реєстрацію змін до установчих документів проведено Державним реєстратором Збаразької районної державної адміністрації 14 квітня 2006 року ( про що свідчить відмітка на титульній сторінці Статуту ) і в преамбулі якого зазначається, що ДП “Зарубинський спиртовий завод“ засноване на державній власності і підпорядковане Тернопільському обласному державному об’єднанню спиртової та лікеро-горілчаної промисловості “Тернопільспирт“, Державному концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ( концерн “Укрспирт“), надалі –концерн “Укрспирт“, Державному департаменту продовольства ( Держпром ), надалі –Орган управління майном.

Отже, Статутом ДП “Зарубинський спиртовий завод“, що ДП засноване на державній власності, а також визначено орган управління майном –а саме Державний департамент продовольства.

В пункті 3.4. Статуту підприємства зазначається, що виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображена в самостійному балансі Підприємства, становлять майно підприємства, яке є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту.

Пунктом 5 статті 75 Господарського Кодексу України визначено, що Державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

У пункті 3.6 Статуту ДП “Зарубинський спиртовий завод“ зазначено, що Порядок відчуження, здачі в заставу майнових об’єктів, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів Підприємство має право лише за попередньою згодою Органу управління майном на конкурентних засадах.

Таким чином, відповідачу у справі –Державному підприємству “Зарубинський спиртовий завод“ надається право здачі в заставу майнових об’єктів лише за згодою Органу управління майном, яким виступає Державний департамент продовольства Міністерства аграрної політики України.

Досліджені у судовому засіданні документи підтверджують, що таку згоду на здачу в заставу майнових об’єктів ДП “Зарубинський спиртовий завод“ у Органа управління майном –Державному департаменті продовольства отримав.

Так, у матеріалах справи знаходиться лист № 37-32-13/4737 від 28.03.2007 року Державного Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики України “Про надання дозволу на заставу майна“, згідно якого Державний департамент продовольства, розглянувши лист ДП “Зарубинський спиртовий завод“ відповідно до статті 75 ГК України дав згоду на передачу в заставу основних фондів, що не входять до цілісного майнового комплексу, а саме:

- адміністративний корпус –оціночна вартість 1 465 950 грн.;

- склад сільгосптехніки і посівного матеріалу –оціночна вартість 552 810 грн.;

-склад-модуль –оціночна вартість 533 820 грн.

а також уповноважив директора ДП “Зарубинський спиртовий завод“ Асіновича Ю.В. підписати кредитний договір, договір застави та інші необхідні для отримання кредиту документи ( належним чином завірена копія листа знаходиться в матеріалах справи ).

Як випливає із зазначеного листа ініціатива щодо отримання дозволу на заставу майна ДП “Зарубинский спиртовий завод“ належала самому підприємству, який звернувся до органу управління майном –Державного Департаменту продовольства з клопотанням для отримання такої згоди, яке не входило до цілісного майнового комплексу.

Таким чином суд вважає, що відповідач у справі у відповідності до вимог статті 75 ГК України отримав 28.03.2007 року від органу управління майном - Державного Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики України дозвіл на заставу майна, яке не входить до цілісного майнового комплексу.

Статтею 33 Закону України “Про іпотеку“ встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить державному чи комунальному підприємству або підприємству, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) якого перебуває у державній власності, здійснюється на підставі рішення суду.

Враховуючи порушення відповідачем зобов’язань за кредитним договором –1 та кредитним договором-2 в частині прострочення сплати основних сум кредитів та відсотків за користування кредитами , в силу приписів статті 33 Закону України “ Про іпотеку “ , пунктів 1,7 , п.п. 3.4.5 і п. 4.1 Іпотечного договору ВАТ “ КБ “ Хрещатик “ набув право на звернення стягнення на майно , переданого Відповідачем в іпотеку .

Оскільки , відповідач у справі ДП “Зарубинський спиртовий завод“ є державним підприємством, звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки і належить йому здійснюється на підставі рішення суду.

З огляду на зазначене позовні вимоги ВАТ “КБ “Хрещатик“ м. Київ в особі Тернопільської філії ВАТ є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про визначення способу реалізації предмета іпотеки в ході звернення стягнення шляхом продажу ВАТ КБ “Хрещатик“ від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, суд зазначає, що п. 4.1. Іпотечного договору від 20.04.2007 року сторони визначили, що Іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов’язань, забезпечених цією іпотекою, вони не будуть виконані, а також у разі невиконання Іпотекодавцем зобов’язань, передбачених цим договором, та у випадку, якщо інформація або документи, надані Іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляється недостовірними та ( або ) недійсними.

Окрім того, пунктом 4.3. Іпотечного договору сторони погодили, що при настанні випадків, передбачених п. 4.1. Договору, Іпотекодержатель за 30 днів попереджає Іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов’язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані Іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

- приймає у власність предмет іпотеки в рахунок погашення зобов’язань, забезпечених цією іпотекою;

- від свого імені продає предмет іпотеки третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення свої вимог.

Отже, умовами Іпотечного договору ( п. 4.3. ) Іпотекодержателю ( позивачу у справі ) надало право на реалізацію від свого імені предмету іпотеки третім особам, але лише після попередження за 30 днів Іпотекодавця при настанні випадків, передбачених п. 4.1. цього Договору.

Позивач у справі не надав суду доказів про виконання ним п. 4.3. Іпотечного договору, а тому суд припиняє провадження у справі в цій частині в порядку статті 80 п. 1-1 ГПК України.

Також суд припиняє провадження у справі в частині встановлення стартової ціни продажу предмета іпотеки в порядку статті 80 п. 1 ГПК України, оскільки, частиною 5 статті 38 Закону України “Про іпотеку“ визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб’єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відшкодування витрат по сплаті Державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у відповідності до статті 49 ГПК України суд покладає на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 43 49, 80 п.п. 1,1-1, 82, 84, 116, 117 ГПК України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтею 526 Цивільного Кодексу України, статтею 25 Закону України “Про банки і банківську діяльність“, господарський суд ,-

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства „Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області ( ідентифікаційний код 00375065 ) на користь Відкритого акціонерного товариства „Комерційний банк “Хрещатик“, м. Київ, вул. Хрещатик, 8-А, в особі Тернопільської філії ВАТ КБ “Хрещатик“ м. Тернопіль вул. І.Франка, 23 () заборгованість за кредитним договором № 14-178-КЛ від 29.09.2006 року та за Договором про овердрафтне кредитування № 14-161-КД від 05.04.2007 року в сумі 857 677,49 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 20.04.2007 року, а саме на будівлі спиртового заводу загальною площею 7022,6 кв. м., що знаходяться в с. Зарубинці на вул. Заводській, 1 Збаразького району Тернопільської області і включають: адміністративний будинок ( літ. “А“ площею 1783,8 кв. м.; склад ( модуль ) ( літ. ”І” площею 780,5 кв. м.; склад посівного матеріалу ( ном. ХІІ) площею 4458,3 кв. м; 8576 грн. 78 коп. в повернення сплаченого державного мита та 118 грн. послуг за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.В решті позовних вимог –провадження припинити.

4.Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його підписання.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його підписання через господарський суд Тернопільської області.

5.Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

6.Повний текст Рішення складено та підписано 10 жовтня 2008 року.

Суддя