ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.08                                                                                           Справа№ 3/225

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Торській розглянула матеріали справи

за позовом Львівського міжрайонного транспортного прокурора в інтересах держави в особі:

Міністерства транспорту та зв’язку України

Держаного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця”

до відповідача-1 : Виконавчий комітет Львівської міської ради

до відповідача-2: Відділ приватизації державного житлового фонду Залізничної районної адміністрації

Про визнання права державної власності на нерухоме майно

За участю представників:

Від прокурора: Барабаш Д.В.-пом. прокурора (посвідчення №116)

Від позивача: Малькута О.Ф. -представник

Від відповідача-1: не з’явився

Від відповідача-2 : не з’явився

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.22 ГПК України.

Суть спору: Львівським міжрайонним транспортним прокурором подано позов в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України та Держаного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” до Виконавчого комітету Львівської міської ради та Відділу приватизації державного житлового фонду Залізничної районної адміністрації про визнання права державної власності на нерухоме майно.

Відповідач-1 проти позову заперечує, однак письмових обґрунтованих пояснень по суті спору не подав.

В судовому засіданні 29.09.2008 року оголошувалась перерва до 15.10.2008 року.

В продовжене судове засідання представники відповідача не з’явились, письмових заперечень по суті спору не подали, що стало підставою відкладення розгляду справи.

27.10.2008 року відповідачі повторно в судове засідання участь своїх представників не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалами господарського суду, які направлялась сторонам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст.75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідачів.

В судовому засіданні 27.10.2008 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

Перевіркою проведеною Львівською міжрайонною транспортною прокуратурою встановлено, що на балансі «Управління будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд»Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця»обліковуються об'єкти нерухомого майна, а саме:

- будівля «літ А-3»адміністративного будинку, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 1249,3м2;

- будівля «літ Б-І»деревообробного цеху, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 442,7м2;

- будівля «літ В-І»столярних і механічних майстерень, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною

площею 716,7м2;

- будівля «літ Г-l»залізобетонного і арматурного цеху, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 561,3м2;

- будівля «літ Д-l»лісосушки, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 113,2м2;

- будівля «літ Ж-2»розчинного узла, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 110,lм2;

- будівля «літ З-2»гашення вапна, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 59,5м2;

- будівля «літ Є-1»гараж, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 262,7м2;

- будівля «літ Е-2»покрівельного цеху, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 272,2м2

- будівля «літ Й-1»гараж, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 110,6м2;

- будівля «літ І-1»гараж, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 136,3м2;

- будівля «літ К-l»склад ГСМ, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 13,lм2;

- будівля «літ Л-1»склад, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 92,4м2;

- будівля «літ М-2»вбиральні, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 15,6м2;

- будівля «літ Н-2»складу, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 45,9м2;

- будівля «літ 0-1»цеху, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 148,5м2;

- будівля «літ П-l»насосної, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 9,4м2

- будівля «літ Р-l»складу сипучих матеріалів, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 80,4м2;

- будівля «літ С-2»санпобудблоку, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 126,8м2;

- будівля «літ Т-l»складу, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 265,4м2;

- будівля «літ Т-l-1» прибудови складу, м. Львів, вул. Талінська, 3, загальною площею 9,3м2.

15.11.2007р. ДТГО «Львівська залізниця»листом № 2491 звернулась до міського голови м. Львова щодо реєстрації права державної власності на вищевказані об' єкти нерухомого майна. Згідно відповіді начальника відділу приватизації державного житлового фонду Залізничної районної адміністрації №32/587-11/25 від 19.12.2007 року ДТГО «Львівська залізниця» відмовлено в реєстрації права державної власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна в зв'язку із відсутністю документів передбачених п. 6 Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.03.2006 року № 394, а саме: рішення про надання дозволу на будівництво або прийняття у державну власність, акт державної комісії про ввід в експлуатацію об'єкту, акт про право користування земельною ділянкою.

Згідно архівних даних не збереглись рішення про надання дозволу на будівництво і акти державних комісій про ввід в експлуатацію цих спеціалізованих будівель і відсутність зазначених документів унеможливлює оформлення права державної власності на зазначені вище об’єкти нерухомості, що стало підставою визнання права власності в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. судом.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вище об’єкти нерухомого майна складають інфраструктуру залізничного транспорту та розташовані на території відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд»і відображені на його балансі,що підтверджується інвентарними картками. За призначенням будівлі використовуються виключно для потреб залізничного транспорту: майстерні, гаражі, приміщення цехів та виробництва, що обумовлено завданнями та функціями будівельного управління. Ці будівлі мають специфічну конструкцію за якою їх можна ідентифікувати, як об'єкти залізничного транспорту. ВП «Управління будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд»здійснює утримання, ремонт та сплату до бюджету всіх необхідних та обов'язкових платежів щодо утримання зазначених будівель.

Технічні паспорти на вказані об'єкти нерухомості виготовлені Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»за зверненням ДТГО «Львівська залізниця»та відповідно до довідки БТІ та ЕО №10/4701 від 13.11.2007р. вбачається, що вказані будівлі на праві власності не зареєстровані і свідоцтва про право власності не видавались.

Ухвалою Львівської міської ради №1637 від 20.03.2008 року земельна ділянка площею 1,85 га за адресою м. Львів, вул. Талінська, 3 була передана у постійне користування ДТГО «Львівська залізниця»для обслуговування виробничої бази відокремленого підрозділу «Управління будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд». Згідно довідки Львівського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру від 15.10.2007 року слідує, що технічна документація на вказану земельну ділянку внесена на черговий кадастровій план площею 1,85 га.

Як вбачається із п. 4 статуту Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 413 від 03.05.2006р., майно залізниці становить виробничі та невиробничі фонди, а також цінності, вартість яких відображається у балансі Залізниці. Майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського віддання. Джерелами формування майна залізниці є в тому числі власні капітальні вкладання та майно відокремлених підрозділів, що входять до складу залізниці.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. А частиною 8 цієї ж статті обов'язок щодо реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень покладений на місцевий орган державної реєстрації прав того реєстраційного (кадастрового) округу, в якому розміщена нерухомість або більша за площею її частина. Статтею 4 цього ж закону передбачено обов'язковість державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно пункту 1.5. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002р. за №7/5 обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном.

Відповідно до ст. 326 ЦК України до державної власності відноситься майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави право власності здійснюють органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Положеннями ст.1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»передбачено, що управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Стаття 9 Закону України «Про транспорт»визначає, що транспортні засоби, споруди, фінансові ресурси, устаткування транспорту, шляхи сполучення, закріплені за підприємствами, об'єднаннями, установами та організаціями Міністерства транспорту України, є загальнодержавною власністю і належать до єдиної транспортної системи.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про залізничний транспорт» майно, закріплене за залізницями, підприємствами, установами та організаціями залізничного транспорту загального користування, є загальнодержавною власністю.

Положеннями ч.2 ст.73 Господарського кодексу України передбачено, що орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб’єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у встановлених випадках. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Не заслуговують на увагу суду доводи відповідачів про те, що відсутність дозволів на проведення будівельних робіт та відсутність актів введення в експлуатацію є підставою відмови у оформленні права власності на об’єкти, збудовані ще у 1956-1968 роках.

Листом №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України роз’яснено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів було передбачено постановою Кабінету Міністрів України №449 від 05.08.1992 р.. По об’єктах, що збудовані до 05.08.1992 р., тобто до прийняття урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності наявність акту прийняття в експлуатацію не вимагається. Належних доказів завершення будівництва спірних будівель після 05.08.1992 р. відповідачами суду не надано, як і не спростовано факт їх вводу в експлуатацію ще до 1968 року.

З матеріалів справи, зокрема, технічних паспортів, інвентаризаційних справ, довідок про приналежність, технічний стан спірних об’єктів нерухомого майна та площу земельної ділянки вбачається, що за адресою м. Львів, вул.Талінська,3 розташовані, зокрема : об'єкти нерухомого майна, а саме: будівля «літ А-3»адміністративного будинку загальною площею 1249,3 м2; будівля «літ Б-І» деревообробного цеху загальною площею 442,7 м2; будівля «літ В-1»столярних і механічних майстерень загальною площею 716,7 м2; будівля «літ Г-l»залізобетонного і арматурного цеху загальною площею 561,3м2; будівля «літ Д-l»лісосушки загальною площею 113,2м2; будівля «літ Ж-2»розчинного вузла загальною площею 110,l м2; будівля «літ З-2»гашення вапна загальною площею 59,5м2; будівля «літ Є-1»гараж загальною площею 262,7м2; будівля «літ Е-2»покрівельного цеху загальною площею 272,2м2 ; будівля «літ Й-1»гараж загальною площею 110,6м2; будівля «літ І-1»гараж загальною площею 136,3 м2; будівля «літ К-l»склад ГСМ загальною площею 13,l м2; будівля «літ Л-1»склад загальною площею 92,4м2; будівля «літ М-2»вбиральні загальною площею 15,6м2; будівля «літ Н-2»складу загальною площею 45,9м2; будівля «літ 0-1»цеху загальною площею 148,5м2; будівля «літ П-l»насосної загальною площею 9,4м2; будівля «літ Р-l»складу сипучих матеріалів загальною площею 80,4м2; будівля «літ С-2»санпобудблоку загальною площею 126,8м2; будівля «літ Т-l»складу загальною площею 265,4м2; будівля «літ Т-l-1»прибудови складу загальною площею 9,3м2.

Як випливає з довідок, виданих Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, реєстрація права власності на вказані будівлі не проводилась. Зазначені будівлі перебувають на балансі позивача, що підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів.

У відповідності до п. 7 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/225 від 02.04.1994 р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності”, вирішуючи спори, пов'язані з визнанням права власності, слід виходити з того, що знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Одним з основних критеріїв визначення законності володіння державним майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

З матеріалів справи вбачається, що спірні об’єкти утримуються і обслуговуються державним підприємством Міністерства транспорту та зв’язку України “Львівська залізниця”. Жодних доказів зворотнього чи належності спірних будівель іншим суб’єктам, суду не надано.           Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, листів відповідача –1 та пояснень сторін, що єдиною причиною відмови в оформленні права державної власності на вказані будівлі є недостатність, на думку відповідачів, правовстановлюючих документів. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності не тільки якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, але й у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому, у відповідності до ст. 329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом. Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позовні вимоги заявлені про визнання права власності, що тягне за собою подальше оформлення цього права. При цьому, у відповідності до п. 16 рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №394 від 23.03.2006 р. “Про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна і затвердження вартості цих послуг”, в оформленні права власності на об’єкт нерухомого майна може бути відмовлено, якщо заявником не подано документів, які достатньо підтверджують право власності на об’єкт нерухомого майна. Але при відсутності документів, які достатньо підтверджують право власності на об’єкт нерухомого майна, таке право встановлюється на підставі рішення суду.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд не зв’язаний переліками документів, зазначених в рішенні виконавчого комітету Львівської міської ради №394 від 23.03.2006 р. “Про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна і затвердження вартості цих послуг”. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Водночас, суд звертає увагу відповідачів на те, що у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Відповідно, встановлення в рішеннях виконавчого комітету Львівської міської ради №394 від 23.03.2006 р. “Про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна і затвердження вартості цих послуг” та №186 від 30.03.2007 р. “Про внесення змін і доповнень у додаток до рішення виконавчого комітету від 23.03.2006 р. №394 “Про порядок оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна” вимог, які прямо не передбачені в Конституції та законах України, у тому числі передбачене в п. 8 зазначеного положення право вимагати будь-які інші документи, які підтверджують право власності, є незаконним. У відповідності до п. 10 ст. 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, виконавчі комітети наділені повноваженням здійснювати облік та реєстрацію об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, але виключно відповідно до закону.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.136 ГК України, ст.ст.321,328,329,392 ЦК України, ст.ст.24, 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, ст.ст. 33, 41, 42 43, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити .

2. Визнати за державою в особі Міністерства транспорту та зв'язку України, як органу управління майном, право державної власності на об'єкти нерухомого майна, закріплені за відокремленим підрозділом «Управління будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд»Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця»на праві повного господарського віддання та обліковані на його балансі, що знаходяться за адресою м. Львів, вул.Талінська,3 , а саме : будівля «літ А-3»адміністративного будинку загальною площею 1249,3 м2; будівля «літ Б-І»деревообробного цеху загальною площею 442,7 м2; будівля «літ В-1»столярних і механічних майстерень загальною площею 716,7 м2; будівля «літ Г-l»залізобетонного і арматурного цеху загальною площею 561,3м2; будівля «літ Д-l»лісосушки загальною площею 113,2м2; будівля «літ Ж-2»розчинного вузла загальною площею 110,l м2; будівля «літ З-2»гашення вапна загальною площею 59,5м2; будівля «літ Є-1»гараж загальною площею 262,7м2; будівля «літ Е-2»покрівельного цеху загальною площею 272,2м2 ; будівля «літ Й-1»гараж загальною площею 110,6м2; будівля «літ І-1»гараж загальною площею 136,3 м2; будівля «літ К-l»склад ГСМ загальною площею 13,l м2; будівля «літ Л-1»склад загальною площею 92,4м2; будівля «літ М-2»вбиральні загальною площею 15,6м2; будівля «літ Н-2»складу загальною площею 45,9м2; будівля «літ 0-1»цеху загальною площею 148,5м2; будівля «літ П-l»насосної загальною площею 9,4м2; будівля «літ Р-l»складу сипучих матеріалів загальною площею 80,4м2; будівля «літ С-2»санпобудблоку загальною площею 126,8м2; будівля «літ Т-l»складу загальною площею 265,4м2; будівля «літ Т-l-1»прибудови складу загальною площею 9,3м2.

3. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя