ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.10.08 р.                     Справа № 17/122

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу, порушену

за позовом: Закритого акціонерного товариства «Донецьксталь – металургійний завод», м. Донецьк

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк

про стягнення збитків у сумі 4’085,17 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Мірошниченко І.В. – довіреність;

від відповідача: Вишневський С.В. – довіреність

СУТЬ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство «Донецьксталь – металургійний завод» звернувся до Державного підприємства «Донецька залізниця» з позовом про стягнення збитків у сумі 4’085,17 грн., які виникли через «…невиробниче простоювання вагону…» впродовж 43 діб з 17.01.08р. до 29.02.08р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що орендований позивачем у ТОВ «САВІ» власний вагон № 59223347 під час проведення розвантажувальних робот на залізничних коліях ВАТ «МК ім. Ілліча» був останнім пошкоджений, через що - тривалий час знаходився в ремонті, а саме з 17.01.08р. до 29.02.08р. У зв’язку з цією обставиною позивач, незважаючи на оплату ТОВ «САВІ» за цей період орендної плати, не міг використовувати цей вагон для власних потреб. Сплачена позивачем орендна плата за згаданий період є, на думку позивача, невиробничими витратами - збитками, які мають бути відшкодовані за рахунок відповідача. У якості правової підстави для стягнення спірної суми позивач посилається на норми ст. 1166 Цивільного кодексу (ЦК) України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу (ГК) України та ст.ст. 127, 130 Статут залізниць України (далі – «Сатут»).

Відповідач проти позовних вимог заперечує через відсутність власної вини у завданих збитках, якщо такі дійсно мали місце.

Розгляд справи був закінчений 06.10.08р. У судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.10.08р. для підготовки повного тексту рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно умов укладеного між позивачем та ТОВ «САВІ» договору № 2547/302806 від 01.05.07р. (а.с. 10-14) позивач є орендарем вагону № 59223347. 29.12.2007р. під час маневрових робот на залізничній під’їзній колії ВАТ «МК ім. Ілліча» з вини останнього зазначений вагон був пошкоджений, що підтверджено Актом № 173 «про пошкодження вагону» форми ВУ – 25М.

За усною домовленістю між ВАТ «МК ім. Ілліча» та відповідачем останній за замовленням ВАТ «МК ім. Ілліча» здійснив ремонт пошкодженого вагону, а ВАТ «МК ім. Ілліча» - сплатив вартість цього ремонту, що підтверджено довідкою № 2653 від 03.10.08р та випискою банку за документом № 5983 від 07.02.08р. (а.с. 45-46). При цьому, за поясненням представника відповідача, ремонт був здійснений після оплати ВАТ «МК ім. Ілліча» його вартості. Це твердження позивачем належними доказами не спростовано.

Виходячи з актів виконаних послуг №№ 117, 185 від 31.01.08р. і 29.02.08р. та звіренню рахунків по сплаті за користування орендованими вагонами (а.с. 18-23) позивач сплатив ТОВ «САВІ» за надані останнім послуги з оренди вагону № 59223347 у січні – лютому 2008 року 4’908,54 грн.

Наполягаючи на стягненні з відповідача 4’085,17 грн., позивач вважає, що ця сума, сплачена ТОВ «САВІ» у складі двомісячної орендної плати є збитками відповідача, які спричинені з вини відповідача. Проте, з таким твердженням погодитись не можна, виходячи з наступного.

За ч. 2 ст. 217 ГК України відшкодування збитків є одним з видів господарських санкцій як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання.

Виходячи з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

У відповідності з ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків а також неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

За ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків/шкоди за загальними правилами є:

-          протиправність поведінки особи;

-          збитки, як результат протиправної поведінки;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

-          вина особи, що заподіяла збитками;

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи позивач жодними доказами не довів суду у чому ж полягає протиправність у діях відповідача та – чим підтверджений причинний зв’язок між діями відповідача по ремонту вагону і сумою, яка була сплачена позивачем у складі орендної плати.

Більш того, господарський суд не вбачає підстав для ствердження про те, що спірна сума взагалі є збитком чи шкодою у розумінні норм господарського та цивільного кодексів України, адже ця сума була сплачена позивачем не у зв’язку із пошкодженням чи ремонтом вагону, а на виконання умов договору № 2547/302806 від 01.05.07р. і згідно відповідних актів виконаних послуг, які є ні чим іншим ніж підтвердженням факту отримання позивачем від ТОМ «САВІ» відповідних послуг оренди вагонів (зокрема, вагону № 59223347).

За таких умов господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст.ст. 33, 36, 43, 49, 82-85, ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Татенко В.М.