КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2008                                                                                           № 8/76

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Алданової С.О.

Шапрана В.В.

при секретарі:           Камінська Т.О.

За участю представників:

від позивача - не з’явився

від відповідача: Зайченко В.М. – Начальник Центру безпеки дорожнього

руху при Департаменті Державної автомобільної інспекції

Міністерства внутрішніх справ України

(посвідчення УЦА № 015535)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Корпорація "Літа"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.07.2008

у справі № 8/76 (Катрич В.С.)

за позовом                               Закритого акціонерного товариства "Корпорація "Літа"

до                                                   Центру безпеки дорожнього руху при Департаменті Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України

про                                                  стягнення 13043,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство „Корпорація Літа” звернулось з позовом до Центру безпеки дорожнього руху при Департаменті Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України про стягнення з відповідача 13043,88 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.07.2008 р. в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що рахунки та акти виконаних робіт, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, в матеріалах справи відсутні, крім того, судом першої інстанції зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Закрите акціонерне товариство „Корпорація Літа”, не погоджуючись з прийнятим рішенням, подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не розглянуто клопотання позивача про поновлення строків для подання позовної заяви.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні заперечували проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не враховують суттєвих обставин справи, вважали оскаржуване рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 04.05.2004 р. між сторонами по справі був укладений договір № 5/04-К (далі - договір), відповідно до умов якого, позивач (постачальник) зобов'язався постачати картриджі, тонер та копіювально-розмножувальну техніку і принтери, проводити технічне обслуговування, ремонт, заправку картриджів на копіювально-розмножувальну техніку і принтери, а відповідач (замовник) зобов'язався оплачувати товар на умовах даного договору (п. 1 договору).

Відповідно до статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 2.1 договору постачальник зобов'язався поставити, а замовник оплатити і прийняти товар по факту поставки.

Позивач зазначає, що ним було передано відповідачу картриджі, тюнери та надані послуги на суму 11442,00 грн., однак судом першої інстанції вірно зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували передачу позивачем відповідачу та отримання відповідачем спірного товару на суму 11442,00 грн.

Нормою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно умов договору замовник сплачує повну вартість товару або послуги згідно рахунку або акту виконаних робіт (п.2.2 договору).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рахунки та акти виконаних робіт, на які посилається позивач, в матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надано.

Також, представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції наголосив на тому, що строк позовної давності минув, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції та вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, виходячи з наступного.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, правовідносини між сторонами виникли у 2004 р., позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з даним позовом лише 29.02.2008 р.

До даної позовної заяви позивачем додана заява про поновлення строків для її подання, з посиланням на те, що вперше позов Закритого акціонерного товариства „Корпорація Літа” до Державного науково-дослідного центру з безпеки дорожнього руху та діяльності дорожньо-патрульної служби місцевої міліції МВС України про стягнення 13043,88 грн. був поданий до Господарського суду м. Києва 31.12.2007 р., однак ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.01.2008р. № 05-5-8/218 зазначений позов був повернутий на підставі п. п. 1, 2 ст. 63 ГПК України.

Однак, як свідчить штемпель Господарського суду м. Києва дана позовна заява надійшла до Господарського суду м. Києва 08.01.2008 р. за вх. № 107.

Також, згідно ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що не вважає причини пропуску позивачем строку позовної давності поважними, а тому підстав для їх відновлення немає.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи те, що відповідач до винесення рішення у даній справі наголосив на тому, що строк позовної давності минув, то суд правомірно застосував положення п. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якого, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на вищезазначене, та враховуючи, що правовідносини між сторонами виникли у 2004 р., а позивач звернувся до суду з позовом лише 29.02.2008 р., крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що правовідносини продовжували існувати між сторонами після 2004 р., а також враховуючи те, що відповідач до винесення рішення у даній справі наголосив на застосуванні позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в порушення зазначеної норми належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст.103, ст.105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Корпорація Літа”залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2008 р. у справі № 8/76 залишити без змін.

Матеріали справи № 8/76 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                                      Смірнова Л.Г.

Судді                                                                                          Алданова С.О.

Шапран В.В.

07.10.08 (відправлено)