ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.10.08 Справа №19/136/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Федоров І.О. судді Хуторной В.М. , Мойсеєнко Т. В.

при секретарі Лола Н.О.

За участю представників від позивача – ФанінП.В., довіреність №61 від 15.01.2008 р.; від відповідача – не з’явився;

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління комунальної власності Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 21.07.2008 р. у справі №19/136/08

за позовом: Управління комунальної власності Запорізької міської ради, м. Запоріжжя (далі УКВ Запорізької міської ради);

до відповідача: Закритого акціонерного товариства «Головне підприємство теплових мереж», м. Запоріжжя (далі ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж»;

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду від №2001 від 20.10.2008 справу № 19/136/08 передано на розгляд колегії суддів у складі: Федоров І.О. (головуючий), Хуторной В.М. (доповідач), Мойсеєнко Т.В., якою справу прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.07.2008 у справі №19/136/08 (суддя Даценко Л.І.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» грошові вимоги Запорізької міської ради вважаються погашеними, оскільки його вимоги виникли до порушення господарським судом Запорізької області 30.07.2002 р. провадження у справі № 5/5/212 про банкрутство ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» та не заявлені в процедурі банкрутства. Крім того, на момент пред’явлення позову 02.06.2008 р., строк позовної давності за даними вимогами закінчився.

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом УВК Запорізької міської ради, позивач по справі, звернулося з апеляційною скаргою в якій зазначає, що при винесені рішення господарським судом невірно застосовані норми матеріального права, не повно з’ясовано обставини, які мають значення для справи та висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, суд не надав належної оцінки змісту листа № 02/301 від 22.07.2002 р., який свідчить про те, що договір купівлі – продажу від 15.10.2002 р. укладено з метою погашення існуючої заборгованості у відповідача на той момент перед міським бюджетом з орендних платежів в розмірі 383999,28 грн. Враховуючи досягнення між сторонами домовленості по зарахуванню зустрічних вимог позивач не звертався до господарського суду з заявою про включення його до реєстру кредиторів на момент порушення провадження у справі про банкрутство підприємства відповідача, оскільки вважав свої вимоги погашеними. Крім того, вважає, що судом не вірно визначено момент, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, що призвело до неправильного застосування ст. 76, 261 ЦК України. Просить суд скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 21.07.2008 р. по справі № 19/136/08 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж», відповідач по справі відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні від 30.09.2008 р. з доводами апеляційної скарги не погоджується. Просить суд вказане рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 30.09.2008 р. розгляд справи було відкладено до 21.10.2008 р.

За клопотанням представника позивача судовий процес здійснювався без фіксації технічними засобами.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Сутність спору:

24.05.1993 р. з ціллю приведення у відповідність з Законом України «Про оренду майна державних підприємств та організацій» та діючим законодавством договорів оренди від 27.11.1989 р. та від 16.01.1992 р. між Запорізькою міською радою (далі УКВ Запорізька міська рада) та Організацією орендарів «Головне орендне підприємство теплових мереж» укладено договір № 122 оренди цілісного майнового комплексу «Головне орендне підприємство теплових мереж» (правонаступником якого є ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж») та на підставі акту прийому – передачі від 24.05.1993 р. було передано в оренду основні засоби цілісного майнового комплексу в строкове платне користування.

За погодженням сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди від 01.08.2002 р., договір №122 від 24.05.1993 р. було розірвано.

На момент розірвання договору №122 заборгованість по орендній платі склала 383999,28 грн., яку боржник визнав у повному обсязі, про що свідчить довідка від 16.07.2002 р. № 02/294.

15.10.2002 р. між Запорізькою міською радою (Покупець) та ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» (Продавець) було укладено договір купівлі – продажу, за умовами якого ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» зобов’язується передати майно згідно з додатком №1, що є невід’ємною частиною цього договору у власність Запорізькій міській раді, а останній зобов’язується прийняти майно і сплатити за нього визначену цим договору грошову суму у розмірі 383999,28 грн. у т. ч. ПДВ 68999,88 грн.

Вказану у договорі грошову суму Запорізька міська рада не сплатила ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж», що стало підставою із зверненням позовом до суду. Рішенням господарського суду від 17.05.2007 р. у справі № 17/286-22/72/06, залишеним в силі постановою Запорізького апеляційного господарського суду позовні вимоги ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» задоволені в повному обсязі.

Предметом цієї справи було стягнення з ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» заборгованості з орендної плати в сумі 383999,28 грн. відповідно до договору №122.

Рішенням господарського суду від 21.07.2008 р. в задоволені позовних вимог відмовлено, з чим не погодився позивач.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою від 30.07.2002 р. господарським судом Запорізької області порушено провадження по справі №5/5/212 про банкрутство ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» та 26.10.2002 р. у газеті «Голос України» №198 (2449) здійснено публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж». Ліквідаційна процедура на даний час триває.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 р. №2343-ХІІ (із змінами та доповненнями»), кредитори у місячний строк з дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство подають в арбітражний суд письмові заяви про грошові вимоги до боржника, а також документи, що їх підтверджують. Копії зазначених заяв та доданих до них документів кредитори надсилають боржнику. Боржник разом з розпорядником майна в результаті розгляду цих вимог визнає їх або заперечує, про що розпорядник майна повідомляє письмово заявників і арбітражний суд. Визнані боржником грошові вимоги включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Пунктом 2 ст. 14 вказаного Закону передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Позивач із заявою до господарського суду з майновими вимогами до ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» не звертався, що також не заперечується його представником у судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що не заявлені позивачем вимоги, що виникли до порушення господарським судом Запорізької області 30.07.2002 р. провадження по справі №5/5/212 про банкрутство ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» вважаються погашеними.

Колегія суддів також погоджується з висновком господарського суду стосовно того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача суми заборгованості по орендній платі, з наступних підстав.

З 01.01.2004 р. вступив в силу Цивільний Кодекс України. Відповідно до п. 4 «Перехідні та прикінцеві положення», Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

До правовідносин, що виникли між сторонами в даному випадку, слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 р.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами було досягнуто згоди про розірвання договору оренди та довідкою від 16.07.2002 р. відповідач підтвердив заборгованість по орендній платі в сумі 383999,28 грн., а відтак з цього моменту позивач був обізнаний про порушення свого права.

Посилання позивача на те, що про порушення права їм стало відомо лише 12.09.2005 р. (після надання позову ЗАТ «Головне підприємство теплових мереж» до Запорізької міської ради про стягнення боргу за договором купівлі-продажу) є безпідставним, оскільки предметом спору у справі була заборгованість по договору купівлі – продажу, а не по договору оренди. Залік взаємних зустрічних однорідних вимог, що виникли за договором оренди та договором купівлі-продажу, сторонами в установленому порядку не проведено, оскільки управленою стороною за договором купівлі-продажу є Запорізька міська рада, а за договором оренди – УКВ Запорізької міської ради, позивач по справі.

Таким чином, на момент пред’явлення позову 02.06.2008 р., строк позовної давності за даними вимогами закінчився.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення господарського суду, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності Запорізької міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 21.07.2008 р. по справі №19/136/08 – без змін.

Постанову оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України 22.10.2008 р.

Головуючий суддя Федоров І.О.

судді Хуторной В.М.

Мойсеєнко Т. В.