СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27.05.08
Справа № 26/6

За позовом: Приватного
підприємця ОСОБА_1, смт. Підволочиськ Тернопільської області

до відповідача:
Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії „Волді”, м.
Львів

про стягнення
68 660,80 грн.

Суддя Деркач
Ю.Б.

при секретарі
Боровець Я.

Представники:

від позивача ОСОБА_2-представник
(довіреність б/н від 15.04.2008 р.)

від відповідача не
з'явився

Представнику позивача роз'яснено
його права та обов'язки

передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України

Суть спору: Приватний
підприємець ОСОБА_1, смт. Підволочиськ Тернопільської області звернувся до
господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
торгово-виробничої компанії „Волді”, м. Львів про стягнення 68 660,80 грн.

Ухвалою суду від 09.04.2008 р. порушено
провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на
22.04.2008 р. В судовому засіданні 22.04.2008 р. оголошувалась перерва до
13.05.2008 р. Ухвалою суду від 13.05.2008 р. розгляд справи відкладався до
27.05.2008 р.

Представники позивача в судове
засідання з'явилися, подав заяву № 24 від 12.05.2008 р. про зменшення та
уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 54
074,60 грн., з яких 41 539,74 грн. -основний борг, 1 489,49 грн. -3% річних та
11 048,37 грн. -інфляційні втрати.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав,
проти позовних вимогу встановленому порядку не заперечив, причин неявки не
повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого
поштового відправлення № 3073787.

Відповідно до ст. 75 ГПК України
суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за
наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

01.02.2007 р. між сторонами
укладено договір купівлі-продажу товарів (далі по тексту -договір).

Згідно умов договору позивач
зобов'язався продавати, а відповідач купувати продукти харчування (далі по
тексту -товар).

На виконання умов договору позивач
по видатковим накладним продав відповідачу товар на загальну суму 62 374,76 грн.
(копії видаткових накладних містяться в матеріалах справи).

Відповідач частково повернув
позивачу товар. Згідно позовної заяви, позивач зазначав, що відповідач повернув
позивачу товар згідно накладної № ГП-0000002 від 28.03.2007 р. на загальну суму
11 453,12 грн., однак уточнивши розмір позовних вимог, позивач зазначив, що
відповідач повернув товар згідно накладної № РН-0000005 від 12.04.2007 р. на
загальну суму 15 835,02 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.3. договору передбачено,
що оплата товару здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на
розрахунковий рахунок Продавця (позивача) згідно виставленого рахунку протягом
20 банківський днів.

В матеріалах справи містяться копії
рахунків, які виставлялися позивачем відповідачу на оплату товару на загальну
суму 62 374,76 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконував, частково повернув
позивачу товар на загальну суму 15 835,02 грн. та частково сплатив вартість
отриманого товару, вже після звернення позивача з позовною заявою до суду, на
загальну суму 5 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за
09.04.2008 р. (позовна заява зареєстрована в канцелярії суду 07.04.2008 р.).

Таким чином, враховуючи часткове
повернення відповідачем товару на загальну суму 15 835,02 грн. та часткове
погашення заборгованості в сумі 5 000,00 грн., заборгованість відповідача перед
позивачем за проданий товар склала суму в розмірі 41 539,74 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно
розрахунку до позовної заяви позивачем нараховувалось відповідачу інфляційні
втрати на загальну суму 16 116,89 грн. та три проценти річних на загальну суму
1 622,27 грн., однак, позивач уточненням розміру позовних вимог, у зв'язку з
помилкою при нарахуванні у позовній заяві суми основного боргу, здійснив
перерахунок інфляційних нарахувань та трьох процентів річних і які відповідно
становлять суми 11 048,37 грн. та 1 486,49 грн.

Відповідно ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги обгрунтовані, підставні та такі, що підлягають до задоволення
частково.

Судові витрати слід покласти на
обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки, часткове
погашення заборгованості в сумі 5 000,00 грн. відбулося відповідачем після
звернення позивача з позовною заявою до суду, то в цій частині судові витрати
слід покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та
ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, п.п. 11, 4 ст. 80, ст.ст. 82, 83,
84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

1.          Позов
задоволити частково.

2.          Судові
витрати покласти на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

3.          Стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-виробничої компанії „Волді”, м.
Львів, вул. Пимоненка, 3 (р/р 933 в ДЛФ ВАТ „Кредобанк”, МФО 385372,
) на користь Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (р/р
НОМЕР_1 в ТОД „Райффайзен Банк „Аваль”, МФО 338501, ідентифікаційний номер
платника податків) 41 539 грн. 74 коп. основного боргу, 11 048 грн. 37 коп.
інфляційних втрат, 1 486 грн.49 коп. -3% річних, 590 грн. 92 коп. державного
мита та 101 грн. 52 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

4.          Наказ видати
згідно ст. 116 ГПК України.

5.
В
частині позовних вимог щодо стягнення 9 381,90 грн. основного боргу, 5 068,52
грн. інфляційних втрат та 135,78 грн. -3% річних провадження у справі
припинити.

6.          В частині
позовних вимог щодо стягнення 95,89 грн. державного мита та           16,48 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у задоволенні позову відмовити.

Суддя