ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01"
серпня 2008 р.
Справа № 47/210-08

вх. № 5519/5-47

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Фізичної особи-підприємцяОСОБА_1;  відповідача - не з"явився

розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємцяОСОБА_1,
м. Харків

до  Приватної
впроваджувальної фірми "Універсал - 91", м. Харків

про визнання права власності та визнання договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд
визнати Договір купівлі-продажу нерухомого майна від  16 липня 2008 року, що укладений між Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 та Приватною впроваджувальною фірмою
„Універсал-91”, дійсним, визнати за позивачем право власності на нежитлову
будівлю у літ. „Г/1-1” по АДРЕСА_1 загальна площа нежитлових приміщень підвалу
№ 0-1 та першого поверху № 1-2 якої складає -71,2 кв.м, де основна - 35, 6
кв.м., допоміжна- 35, 6 кв.м.

Представник відповідача  в
судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений
належним чином. Відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не
надав.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального
кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника
позивача господарським судом встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 16 липня 2008р. Приватна   впроваджувальна   фірма „Універсал-91” продала, а фізична особа
- підприємець ОСОБА_1 оплатив та прийняв нежитлову будівлю у літ. „Г/1-1” по
АДРЕСА_1 загальною площею 71, 2 кв. м. (об'єкт).

Відповідно до п. 10 вищезазначеного договору відповідач взяв на
себе обов'язок щодо нотаріального посвідчення договору та вчинення інших
юридично значимих дій.

Відповідач, відповідних дій не вчинив, як стало відомо пізніше
об'єкт, що було продано не введено до експлуатації. Зазначений факт унеможливив
проведення нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначений об'єкт перебував у
власності відповідача на підставі Договору купівлі-продажу від 05 грудня 2005
року та Договору про дольову участь у будівництві № 4 від 17 травня 1996 року з
Додатковими угодами від 02 листопада 2004 року та 20 травня 2005 року.

Згідно ч.1 ст.173 ГК України, господарським зобов'язанням
визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим
учасником відносин у сфері господарювання з підстав передбачених цим Кодексом,
в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або
утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.4 ст.179 ГК України, сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати
на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно ч.1 ст.180 ГК України, зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і
ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до
законодавства.

Згідно ч.2 ст.180 ГК України, договір вважається укладеним, якщо
між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.З ст.180 ГК України, при укладанні господарського
договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк
договору.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається із змісту договору позивач та відповідач домовилися
щодо усіх істотних умов договору та відбулося часткове виконання договору.

Відповідно до вимог чинного законодавства КП „Харківське міське
БТІ" 09.07.2008р. було  проведено
технічну інвентаризацію та складено технічний паспорт на громадський будинок.

Відповідно до технічного паспорту загальна площа нежитлових
приміщення підвалу № 0-1 та першого поверху № 1-2 нежитлової будівлі у літ.
„Г/1-1” по АДРЕСА_1 складає - 71, 2 кв. м., де основна -35, 6 кв. м, допоміжна
- 35, 6 кв. м.

З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації
об'єкту позивачем було замовлено у ПОП „Білий ведмідь” (ліцензія: серія АВ №
195755) відповідний технічний висновок.

Відповідно до розділу „висновки та рекомендації” технічного
висновку стан будівельних конструкцій об'єкту забезпечує несучу здатність,
достатню для їх експлуатації. Експлуатація не протирічить будівельно-технічним,
санітарним та протипожежним нормам.

При цьому, з огляду на те, що об'єкт не введено в експлуатацію
позивач у разі визнання договору дійсним буде позбавлений можливості провести
його державну реєстрацію.

Згідно ч.1 ст. 4 ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень” від 01.07.2004р. та п.1.5. Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, обов'язковій
реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних осіб.
Згідно положень Цивільного кодексу зазначений об'єкт відноситься до об'єктів
нерухомого майна, тобто до об'єктів, право зласності на які підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі  яких господарський   суд
у  визначеному  законом
порядку  встановлює наявність  чи
відсутність  обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими,
законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають
задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позивач не наполягає на стягненні з
відповідача судових витрат, суд вважає, що витрати по сплаті державного мита та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу слід покласти на
позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 220, 316, 319, 321,
Цивільного кодексу України, ст. 173, 174, 180 ГК України, статтею 3 Декрету
Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.03.2002р. № 411, статтями 1, 12, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати Договір купівлі-продажу нерухомого майна від  16 липня 2008 року, що укладений між Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1 та Приватною впроваджувальною фірмою
„Універсал-91”, дійсним.

3. Визнати за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на нежитлову будівлю у літ.
„Г/1-1” по АДРЕСА_1 загальна площа нежитлових приміщень підвалу № 0-1 та
першого поверху № 1-2 якої складає -71,2 кв.м, де основна - 35, 6 кв.м.,
допоміжна- 35, 6 кв.м.

Повний текст рішення підписано 01.08.2008р.

Суддя