СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"06" жовтня 2008 р.
Справа №13/3549-А

за позовом               Управління
Пенсійного фонду України в Славутському районі та

місті Славута

до        Приватного
підприємця -фізичної особи ОСОБА_1 м.

Славута

про
стягнення суми 160,62 грн.

Суддя          Матущак О.І.

Секретар
судового засідання Смішко О.П.

Представники сторін:

позивача:        Сабінський
В.Е. по довіреності № 4115/08 від 09.07.2008р.;

відповідача:   ОСОБА_2  по довіреності б/н від 24.11.2006р.

Позивач у позові просить
господарський суд стягнути з відповідача на користь Фонду суму 160,62 грн.
заборгованості по сплаті фіксованого розміру страхового внеску у відповідності
до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”

Ухвалою суду від 08.08.2008р. було
відмовлено відповідачу у клопотанні про зупинення провадження у даній справі та
направленні через Верховний суд України запиту до Конституційного Суду України
згідно ч.5 ст.9 КАС України стосовно конституційності ст. 45 у Законі України
„Про державний бюджет на 2005 рік” від 23.12.2004р. за № 2285 (оскільки ст. 45
була вилучена із тексту Закону України „Про внесення змін та доповнень до
Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” від 25.03.2005р. №
2205 IV) тому, що органи Пенсійного фонду України, посилаючись на ст. 45
вказаного Закону України № 2285, звужують права і свободи підприємців та
порушують права громадян, що передбачені ст. ст. 8, 19, 22 Конституції України.

Не погоджуючись з даною ухвалою,
відповідачем 13.08.2008р. було подано апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, який ухвалою від 26.08.2008р. відмовив у
відкритті апеляційного провадження, а справу повернуто до господарського суду
області для подальшого розгляду по суті.

Представник позивача в попередніх
та даному судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному
об'ємі, посилаючись на те, що вони підтверджені належними доказами, поданими до
адміністративного позову.

Відповідач у відзиві на позов,
поданому 15.07.2008р., проти позовних вимог заперечував, з посиланням на те, що
до підприємців (спрощенців), що обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний
податок, фіксований патент, спеціальний патент) за вказаний

період з 0101.2005р. до
31.03.2005р. не повинні бути застосовані положення ст. 106 Закону України №
1058-1У від 09.07.2003р. та п. 8 Інструкції 21-1 від 19.12.2003р. про стягнення
недоїмки, так як її не може бути після оприлюднення в газеті „Урядовий кур'єр”
№ 71 від 14.04.2006р. Закону України № 3583-1У, де в ст. 2 зазначено, що
донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
щодо сум фактично сплачених внесків у 2004р. -1 кварталі 2005р. не
застосовуються.

Представник відповідача в даному
судовому засіданні підтримав заперечення, зазначені у відзиві на позов, а також
повідомив про те, що в 2006р. оскаржив вимогу Пенсійного фонду про сплату боргу
№ Ф-270 від 26.04.2006р. на суму 251,52 грн.

Розглядом матеріалів справи
господарським судом встановлено наступне:

Позивачем проведено розрахунок
належних до сплати сум фіксованого розміру страхового внеску з урахуванням
частини фіксованого податку, про що складено відповідний акт № 65 від
10.10.2006р.  Згідно акту, належна до
сплати сума фіксованого страхованого внеску станом на 19.03.2008р. складає
160,62 грн. за період з січня по березень місяці 2005р.

Дана сума заборгованості
підтверджується також  карткою особового
рахунку.

На підставі картки особового
рахунку та складеного акту, позивачем в адресу відповідача 26.04.2006р. було
надіслано вимогу за № Ф-270 про сплату заборгованості, яку він отримав особисто,
про свідчить поштове повідомлення про вручення № 27689/9 від 03.05.2006р.

При прийнятті  даної постанови, господарським судом до уваги
береться наступне:

За змістом ст. 58 Закону України
“Про загальнообов'язкове  державне
пенсійне страхування”, Пенсійний фонд є органом,  який провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати,
забезпечує  своєчасне  і в повному
обсязі фінансування  та  виплату
пенсій.

Згідно  ст.
5   цього Закону  передбачено, що   Закон регулює відносини,  що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія  інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в
частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначається,
зокрема, платники страхових внесків, їх права та обов'язки;   порядок нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

При
цьому  згідно  ст.ст. 14 та 15 зазначеного Закону,
страхувальниками  і  відповідно платниками страхових внесків
відповідно до цього Закону є: роботодавці: підприємства, установи і
організації,  створені відповідно до
законодавства  України,  незалежно
від  форми   власності,
виду діяльності  та  господарювання,  об'єднання громадян,  профспілки, політичні партії (у тому числі
філії,  представництва,  відділення та
інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств,  установ, організацій,  об'єднань громадян,  профспілок,
політичних партій, які  мають  окремий
баланс  і  самостійно
ведуть  розрахунки  із застрахованими особами),  фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності  та  інші особи (включаючи юридичних та фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування  (фіксований
податок,  єдиний  податок,
фіксований сільськогосподарський
податок,  придбали   спеціальний
торговий патент),   які   використовують  працю
фізичних  осіб  на
умовах трудового договору (контракту) або на інших  умовах,
передбачених законодавством,  або
за договорами цивільно-правового характеру. На    виконання
зазначеного  Закону  в п. 2
Інструкції  про порядок  обчислення
і    сплати страхувальниками
та   застрахованими особами  внесків
на   загальнообов'язкове
державне  пенсійне страхування  до Пенсійного Фонду   України, затвердженого  Постановою Правління   Пенсійного Фонду України  № 21-1 від 19.12.2003р.  наведено такий же перелік платників  страхових внесків.

Судом враховується, що відповідно
до ч. 4 ст. 18  зазначеного Закону
страхові  внески не включаються до складу
податків,  інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове
законодавство. Натомість згідно п.6

ст. 17 Закону платник страхових
внесків зобов'язаний нараховувати,
обчислювати  і  сплачувати
в   установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.
Відповідно до п. 6 ст. 20 даного Закону страхувальники  зобов'язані
сплачувати  страхові  внески, нараховані за відповідний базовий
звітний період,  не пізніше  ніж через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

За приписами ст. 45 Закону України
„Про державний бюджет України на 2005р.”
в редакції чинній з 23.12.2004р. по 22.03.2005р., установлено на 2005
рік фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне
страхування для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які
обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та
членів сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, у розмірі мінімального страхового внеску,
визначеного Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне  страхування”.

При цьому Законом України №1058-IV
також визначено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької  діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний
податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени сімей зазначених
фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності,
на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом у фіксованому
розмірі.

З 14 квітня 2006р. набрав чинності
Закон України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року” №3583 від 16.03.2006,
яким врегульовано    питання сплати
фіксованої ставки  на рівні різниці між
встановленою ставкою внеску та частиною єдиного або фіксованого податку, що не
надійшли до Пенсійного фонду.

При цьому судом також враховується,
що позивачем дотримано вимоги ст.106 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” за змістом якої, суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки,  визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону,
вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків.
Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням  Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.  Вимога про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Протягом десяти робочих  днів
із дня  одержання вимоги про сплату
недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити вказані суми. У разі, якщо
страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного  фонду про сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у  вимозі суму недоїмки разом з застосованою до
нього фінансовою санкцією,  включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з  позовом  про стягнення недоїмки.

Заперечення відповідача стосовно
того, що ним було оскаржено вимогу Пенсійного фонду № Ф-270 від 26.04.2006р. на
суму 251,52 грн., на підставі якої позивачем у даній справі було пред'явлено
позов, господарським судом до уваги не приймаються, оскільки  постановою господарського суду від
15.01.2007р. у справі № 16/452-НА скасовано
вимогу УПФУ в Славутському районі та місті Славута частково, а саме в
частині нарахування суми 88,20 грн.

Ухвалою Житомирського апеляційного
господарського суду від 12.06.2007р. вказана постанова залишена без змін, тобто
вступила в законну силу.

Таким чином, позивачем у даній
справі правомірно заявлено до стягнення решта суми 160,62 грн. заборгованості
по сплаті фіксованого розміру страхового внеску.

Дослідивши усі матеріали справи та
давши їм правову оцінку в сукупності, господарський суд приходить до висновку,
що позов заявлений обґрунтовано, підтверджений належними доказами, тому
підлягає задоволенню у повному об'ємі.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 71, 86,
104, 158-163, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні
положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов  задовольнити у повному об'ємі.

Стягнути
з приватного підприємця -фізичної особи ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ( ід. код НОМЕР_1 ) на
користь Управління Пенсійного фонду України в Славутському районі та місті
Славута, вул. Козацька, 2 ()
суму 160,62  (сто шістдесят
гривень 62 коп.) заборгованості по сплаті фіксованого розміру страхового
внеску.

Згідно з ст.ст. 185-186 КАСУ
сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Дані
заяви подаються до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Згідно з ст. 254 КАСУ Постанова,
якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Копії
даної постанови надіслати в адреси позивача та відповідача.

Суддя