ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.10.08 р.                     Справа № 2/173пд

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Трубачовій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвода” м. Луганськ

до відповідача: Держаного підприємства “Донецька залізниця” в особі Луганського будівельно-монтажного експлуатаційного управління

про зобов’язання укласти договір на послуги з водопостачання в редакції позивача з 01.08.2008р.; прийняти п. 6.2., 8.1., 8.6. в редакції позивача

За участю

представників сторін

від позивача: не з’явився

від відповідача: Білоусов С.В. – за довір.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Луганськвода” м. Луганськ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Донецька залізниця” в особі Луганського будівельно-монтажного експлуатаційного управління про зобов’язання укласти договір на послуги з водопостачання в редакції позивача з 01.08.2008р.; прийняти п. 6.2., 8.1., 8.6. в редакції позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обов’язковість, в силу закону, укладення договору про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення від 01.08.2008р. № 370, на направлення проекту такого договору відповідачеві для підписання та розбіжності, що виникли між сторонами під час укладання даного договору, які викладені у протоколі розбіжностей, протоколі погодження розбіжностей. Як на правову підставу заявленого позову позивач посилається на Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, ст. 181 ГК України.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, де вказує, що не заперечує проти прийняття п. 6.2. та 8.1. договору на послуги водопостачання та водовідведення в редакції Постачальника, п. 8.6 договору просить виключити.

Заслухавши у судовому засіданні представника відповідача, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем у відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України направлено Луганського будівельно-монтажного управління Державного підприємства “Донецька залізниця” проект договору про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення № 370 від 01.08.2008р., підписаний з боку позивача.

08.08.2008р. Луганське будівельно-монтажне управління Державного підприємства “Донецька залізниця” направило на адресу позивача спірний договір підписаний з протоколом розбіжностей.

Згідно до матеріалів справи протокол погодження розбіжностей між сторонами підписаний не був.

У зв’язку з тим, що сторони не підписали договір про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення № 370 від 01.08.2008р., оскільки не досягли домовленості по пунктам 6.2., 8.1., 8.6. Товариство з обмеженою відповідальністю “Луганськвода” звернулося до господарського суду із вимогами про зобов’язання прийняти п.п. 6.2., 8.1., 8.6. та зобов’язати укласти договір на послуги з водопостачання в редакції позивача з 01.08.2008р. Зокрема, позивач наполягає на прийнятті спірних пунктів договору у наступній редакції:

Пункт 6.2. – “Споживач” оплачує за надані послуги авансовим платежем у розмірі 100% від суми нарахування за попередній місяць до 7 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за послуги водопостачання та водовідведення, плату за перевищення лімітів води та інше, “Споживач” робить на підставі наданих “Постачальником” рахунків чи інших платіжних документів, не пізніше наступного робочого дня після їх отримання.

Пункт 8.1. – За несвоєчасну оплату наданих послуг з водопостачання та водовідведення “Споживач” сплачує “Постачальнику” пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пункт 8.6. – За несвоєчасне надання інформації щодо зменшення обсягів споживання питної води понад 20% від заявленого ліміту на місяць, зазначеному у п. 5 Додатку 1, Споживачеві нараховуються штрафні санкції у розмірі вартості цієї води по діючим тарифам за кожний окремий випадок.

Вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступні підстави.

Порядок укладання договорів визначений ст.ст. 179-188 Господарського кодексу України.

В силу ч.3 ст.179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.4 цієї ж статті при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, примірного договору, рекомендованого органом управління суб’єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади.

Особливості укладання господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені ст.184 ГК України. Так, відповідно до ч.3 ст.184 ГК України укладенні господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладання господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов’язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом

Як встановлено під час судового розгляду справи, сторонами повністю дотримано вимоги ст.181 Господарського кодексу України щодо загального порядку укладання господарських договорів.

Предметом договору від 01.08.08р. № 370, який містить спірні пункти, є подача питної води та приймання стічних вод Споживача Постачальником, а Постачальник зобов’язується приймати питну воду та скидати стічні води та своєчасно оплачує послуги Постачальника з водопостачання та водовідведення в відповідності з діючими тарифами, умовами договору, Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”, Законом України “Про житлово-комунальні послуги”, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, Правилами приймання стічних вод підприємства в систему каналізації міст, Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скидання промислових та інших стічних вод підприємства в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України.

Правила користування системами комунального водопостачання і водовідведення визначають взаємовідносини між об’єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційними господарствами, комбінатами комунальних підприємств (Водоканал) і користувачами (абонентами) міських, районних, селищних водопроводів і каналізації. При цьому, дотримання цих Правил є обов’язковим для всіх осіб, підприємств, організацій, установ, які користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їх відомчої належності і форми власності та Водоканалу.

Наведе свідчить про те, що відносини між сторонами даного спору з приводу отримання послуг з питного водопостачання та водовідведення, згідно договору № 370 від 01.08.2008 року, регулюються, зокрема, положеннями Господарського кодексу України, а також чинними Законом України “Про питну воду та питне водопостачання”, Законом України “Про житлово-комунальні послуги”, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, Правилами користування системами комунального водопостачання і водовідведення, зі змісту яких вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Луганськвода” - виробник (постачальник) послуг, а Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління державного підприємства “Донецька залізниця” є споживачем (абонентом) у розумінні Правил користування системами комунального водопостачання і водовідведення, якими передбачений єдиний та обов’язковий порядок відпускання води та приймання стічних вод лише шляхом укладання договору.

При затверджені Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України був зразок Договору на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації.

Щодо п. 6.2. договору, то суд виходить з наступного, згідно до заяви відповідача від 29.10.2008р. № 495/1363 останній не заперечує проти прийняття спірного пункту в редакції позивача, крім того суд зазначає, що редакція вказаного пункту не суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема Правилам користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”, отже вказаний пункт договору підлягає прийняттю в редакції позивача.

Відносно п. 8.1., то він підлягає прийняттю в редакції позивача з огляду на те, що редакція вказаного пункту не суперечить ст. 230 Господарського кодексу України та Закону України “Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги” № 686-ХІV від 20.05.1999р. До того ж, відповідач проти прийняття п. 8.1. в редакції позивача не заперечує.

Щодо п. 8.6. то суд виходить з таких обставин, що обсяги використання води (ліміт використання) визначені договором є обов’язковими для виконання.

Згідно до п. 3.4. договору, відносно якого сторони дійшли згоди обсяг води, зафіксований договором, може бути зменшено або збільшено у межах технічної спроможності системи водопостачання “Постачальника”. Про всі зміни обсягів “Споживач” письмово інформує “Постачальника” не пізніше як за 2 тижні до початку такої зміни (з наданням “Споживачем” обґрунтування та підтвердження розрахунків).

Діючим законодавством, зокрема із змісту норм Закону України “Про питну воду та питне водопостачання”, Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України не встановлена наявність будь-якої відповідальності за несвоєчасне надання інформації щодо зменшення обсягів споживання питної води.

За недотримання споживачем умов користування системою комунального водопостачання, до нього застосовуються санкції та відповідальність, передбачена Законом України “Про питну воду та питне водопостачання”, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, обов’язковість застосування яких визначена предметом договору.

За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 20 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” встановлено, істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору; відповідальність сторін договору.

У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання.

За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Як вказувалось, обсяги питного водопостачання встановлюються щомісячною заявкою, дотримання якої є обов’язковим для обох сторін, оскільки є істотною умовою договору. Зміни у щомісячних об’ємах води можуть здійснюватися лише за взаємним узгодженням сторін, тому, суд вважає недоцільним встановлювати відповідальність за своєчасне чи несвоєчасне надання такої інформації, оскільки у будь-якому випадку такі зміни будуть мати обов’язковий характер для сторін в разі їх узгодження. Крім того, згідно умов розділу 3 договору, позивач власними засобами та засувками має технічну можливість контролювати кількість поставленої питної води та визначати її відповідність заявленої відповідачем.

Позивачем не доведено та не обґрунтовано нормами чинного законодавства необхідності та доцільність включення вказаного пункту до договору, крім того відповідач проти прийняття вказаного спірного пункту в редакції позивача заперечує, у зв’язку з чим п. 8.6. підлягає прийняттю в редакції відповідача, тобто виключенню із змісту договору.

Згідно до ст. 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Позивач просить зобов’язати відповідача укласти договір на послуги з водопостачання з 01.08.2008р., у зв’язку з тим, що без договірне водопостачання заборонено за законом.

Відповідачем будь яких заперечень, щодо дати укладення договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення заперечень не надав.

З огляду на те, що в силу приписів ст. 179 Закону України “Про питну воду та питне водопостачання” укладання договору про надання послуг з водопостачання є обов’язковим, а без договірне водопостачання заборонено в силу закону вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позов обґрунтованим, та підлягаючим частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 179-188 Господарського кодексу України, Правилами користування системами комунального водопостачання і водовідведення у містах і селищах України, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, Законом України “Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги”, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, ст. ст. 82 – 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвода” м. Луганськ до Луганського будівельно-монтажного експлуатаційного управління Державного підприємства “Донецька залізниця” про зобов’язання укласти договір на послуги з водопостачання в редакції позивача з 01.08.2008р. та прийняття п. 6.2., 8.1., 8.2. в редакції позивача задовольнити частково.

Договір № 370 про послуги з водопостачання та водовідведення між Луганським будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням Державного підприємства “Донецька залізниця” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Луганськвода” вважати укладеним з 01.08.2008р.

Пункт 6.2., 8.1. договору № 370 від 01.08.2008р. про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення прийняти в редакції позивача.

Пункт 8.2. договору № 370 від 01.08.2008р. про надання послуг з питного водопостачання та водовідведення прийняти в редакції відповідача.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька залізниця” в особі Луганського будівельно-монтажного експлуатаційного управління (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, р/р 249 у Укрсімбанку, МФО 334817, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвода” (91047, м. Луганськ, кв. Пролетаріату Донбасу 166, р/р 2001 ЗАТ “Альфа-Банк”, МФО 300346, ЄДРПОУ 3554719) судові витрати: державне мито в розмірі 56,66 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 78,66 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Мартюхіна Н.О.