КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2008                                                                                           № 18/4-а

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:           Авдєєва П.В.

Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від Генеральної прокуратури - не з"явився

від прокуратури Київської обл. _ Лук"яненко В.В. посвідчення

від позивача - Воронов-Лапицький М.А. ( за довіреністю)

від відповідача 1 - не з"явився

від відповідача 2 - Смолякова В.Ю.( за довіреністю)

від відповідача 3 - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступник прокурора Київської області

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.04.2006

у справі № 18/4-а (Мандриченко О.В.)

за позовом                               Заступник прокурора Київської області

до                                                   Київська обласна державна адміністрація

Приватне підприємство "Стенд Плюс"

Бориспільська районна державна адміністрація Київської області

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  визнання незаконним розпорядження; визнання недійсним договору орендита зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2005 року Заступник прокурора Київської області звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом в порядку ст. 2 ГПК України, (з доповненням до позову) відповідно до якого просив суд визнати незаконним розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 23.11.2004 р. №853 „Про надання в оренду земельної ділянки"; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 24.11.2004 р., укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Приватним підприємством „Стенд Плюс"; зобов’язати ПП „Стенд Плюс" привести спірну земельну ділянку у первісний стан, у якому вона знаходилась до надання її у користування на умовах оренди; зобов'язати ПП „Стенд Плюс" повернути зазначену земельну ділянку площею 9,65 га попередньому постійному землекористувачу – Бориспільському державному лісогосподарському підприємству.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 23.11.2004р. за №853 та укладання на його підставі договору оренди земельної ділянки від 24.11.2004р. суперечить принципам регулювання земельних та лісових відносин в України, які закріплені ст. 14 Конституції України, ст. 5 Земельного Кодексу України та ст. 2 Лісового Кодексу України та порушують інтереси держави.

Суд першої інстанції порушив провадження, розглянув справу та виніс постанову відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, вважаючи що цей судовий спір є адміністративним..

Постановою Господарського суду м. Києва від 28.04.2006р. по справі №18/4-а у позові Заступнику прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету лісового господарства України, Бориспільського державного лісогосподарського підприємства було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Заступник прокурора звернувся з апеляційною скаргою та просить її скасувати, оскільки вважає, що вона прийнята по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає, що в порушення діючого законодавства , норм Лісового Кодексу України розпорядженням адміністрації спірна земельна ділянка лісового фонду надана для цілей не пов’язаних з веденням лісового господарства, а також змінено її цільове призначення без згоди ДЛГО „Київліс” та без одночасного вирішення питання про збереження або вирубування дерев і чагарників та використання одержаної про цьому деревини.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегія вважає, що постанову по справі прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вона підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги заявлені прокурором в порядку ст. 2 ГПК України та стосуються визнання недійсним розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 23.11.2004 р. №853 „Про надання в оренду земельної ділянки"; та визнати недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.11.2004 р. (т.1 а.с 15-21)

Господарський суд міста Києва, вважаючи що цей спір є адміністративним, розглянув дану справу та виніс відповідне рішення відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий висновок суду першої інстанції колегія вважає помилковим з наступних підстав:

Відповідно до Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 р. N 3.2.-2005, стосовно розмежування компетенції між спеціалізованими адміністративними і господарськими судами, з метою забезпечення єдності судової практики слід враховувати наступне.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Стаття 3 КАС України передбачає, що адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Якщо ж суб'єкти (в тому числі орган державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи), хоча б і на реалізацію своїх повноважень, вільно укладають договір відповідно до норм ЦК України, під час укладання такого договору його сторони вільно домовляються про зміст та обсяг прав і обов'язків за договором, можуть відмовитись від його укладання, то такий договір може бути цивільним (господарським), але не адміністративним, оскільки в змісті цього договору відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обов'язковими для адміністративного договору, а кожний суб'єкт такого договору виступає як рівний один до одного.

Як вже зазначено, позовні вимоги прокурора стосуються визнання недійсним договору оренди (господарського договору) а також розпорядження адміністрації щодо надання в оренду земельної ділянки конкретній юридичній особі. Таким чином цей спір стосується відносин орендодавця та орендаря, тобто господарських а не адміністративних відносин. Такий спір, на думку колегії, повинен розглядатися в порядку, який визначено Господарським процесуальним Кодексом України.

Позовні вимоги правильно заявлені прокурором на підставі ст. 2 ГПК України але помилково розглянуті судом першої інстанції в порядку адміністративного судочинства.

Зазначене порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до прийняття неправильного рішення, що є підставою для його скасування відповідно до вимог ст.104 ГПК України.

Відповідно до частини 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які з’явились у судове засідання, колегія вважає, що позовні вимоги прокурора у даному випадку підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації „Про надання в оренду земельної ділянки" від 23.11.2004р. № 853 затверджено проект землеустрою щодо відведення ПП „Стенд Плюс" земельної ділянки загальною площею 9,65 га в довгострокову оренду під розміщення торгівельно-складських приміщень в адміністративних межах Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Згідно вказаного розпорядження, з постійного користування Бориспільського держлісгоспу вилучено земельну ділянку лісового фонду площею 9,65 га, вкриту лісом 1-ї групи та надано її в тимчасове користування на умовах оренди вказаному підприємству для розміщення торгівельно-складських приміщень. Крім цього, згідно п. 3 розпорядження зазначену земельну ділянку віднесено до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та іншого призначення.

На підставі зазначеного розпорядження між Київською обласною державною адміністрацією в особі заступника голови Бориспільської районної державної адміністрації Пензая М.Я. та ПП „Стенд Плюс" 24.11.2004р. укладено договір оренди спірної земельної ділянки.

Відповідно до п.1.3 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка під розміщення торговельно-складських приміщень загальною площею 9,65 гектарів лісів, за рахунок земель державної власності на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Колегія вважає, що зазначене розпорядження та договір оренди не відповідають вимогам чинного законодавства.

Усі землі в Україні за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, які передбачені ст. 19 Земельного кодексу України (зокрема, землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі лісового фонду, землі водного фонду, землі рекреаційного призначення і т.д.). Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна з категорій земель має свій особливий правовий режим.

Порядок надання в оренду земельних ділянок лісового фонду передбачений ст. 57 Земельного кодексу України та Лісовим кодексом України.

Так, у тимчасове користування (оренду) земельні ділянки лісового фонду можуть надаватися юридичним особам для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково- дослідних робіт. Як виняток, земельні ділянки лісового фонду можуть надаватись юридичним особам для інших цілей, однак з обов'язковим відшкодуванням орендарем втрат лісогосподарського виробництва, завданих обмеженням прав власників землі і землекористувачів внаслідок вилучення земельних ділянок для потреб, не пов'язаних із веденням лісового господарства.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

Таким чином, юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки в тимчасове користування на умовах оренди із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені ч. 15 ст. 151 Земельного кодексу України, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування. Відповідна районна державна адміністрація або сільська, селища, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України, передбачено, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, на підставі відповідних проектів відведення (проектів землеустрою) зазначених земельних ділянок.

Таким чином, якщо одночасно з відведенням земельної ділянки у користування передбачається зміна цільового призначення зазначеної земельної ділянки та віднесення її до іншої категорії, у проекті її відведення повинно чітко вказуватись та обґрунтовуватись необхідність такої зміни, а також на таку зміну повинна бути згода відповідних контролюючих органів державної влади (органу земельних ресурсів, природоохоронного і санітарно-епідеміологічного органів, органу містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини) та місцевого самоврядування.

Проте, в матеріалах справи не надано доказів (відповідних висновків) щодо погодження із зазначеними органами місця розташування об'єкта будівництва, план земельної ділянки з нанесенням на ній варіантів розміщення об'єкта нерухомості із зазначенням загальної площі, яку необхідно вилучити, забезпечивши при цьому нормальне функціонування на цій земельній ділянці та прилеглих територіях усіх об'єктів, умови проживання населення і охорону довкілля.

Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 42 Лісового кодексу України переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, як постійних користувачів земельних ділянок лісового фонду.

Таким державним органом у Київській області є Державне лісогосподарське об'єднання „Київліс".

В матеріалах справи міститься лист Київського державного лісогосподарського об’єднання „Київліс” від 29.11.2004р. за №04-87/224 про надання згоди на перевід лісових земель до нелісових (а.с. 95 ). Даний лист підписаний вже після винесення розпорядження та укладання договору оренди, хоча така згода повинна була даватися ПП „Стенд плюс” до укладання договору оренди. Таким чином на час прийняття спірного розпорядження 23.11.2004 р. та укладання спірного договору оренди 24.11.2004р. була відсутня згода користувача земельної ділянки лісового фонду, що є порушенням ст. 42 Лісового кодексу України.

Крім того, в зазначеному листі дається згода на перевід лісових земель до нелісових „як виняток”, але не зазначено в чому полягає ця винятковість вказаних обставин, хоча спірна ділянка лісового фонду знаходиться в лісах І групи Вишеньківського лісництва загальною площею 9,65 гектарів, та має насадження сосново-березове, а на дільниці 0,4 га. дубове, вік насадження 29-38 років.

Відповідно до ст. 14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі ст. 13 п. „б" Земельного кодексу України реалізація державної політики у сфері використання та охорони земель належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до стаття 25. Лісового кодексу України, яка передбачає основні завдання державного регулювання та управління у сфері лісових відносин, передбачено, що основним завданням державного регулювання та управління у сфері лісових відносин є забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Державне регулювання та управління у сфері лісових відносин здійснюється шляхом:

1) формування та визначення основних напрямів державної політики у сфері лісових відносин;

2) визначення законом повноважень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування;

3) установлення відповідно до закону порядку і правил у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

4) здійснення державного контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів.

Верховною Радою України від 5 березня 1998 року N 188/98-ВР затверджено Постанову „Про Основні напрями державної політики України у галузі охорони довкілля, використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки„ , якою передбачено підвищення стійкості та екологічних функцій лісів та забезпечення шляхом перегляду існуючого поділу лісів на групи і категорії захисності виходячи з їх екологічного та господарського значення, а також шляхом збільшення площі територій, що охороняються, обмеження регульованого антропогенного навантаження, збільшення обсягів робіт із заліснення земель, охорони і захисту лісів, підвищення продуктивності та поліпшення породного складу лісів.

Пунктом 2 цієї постанови доручено Кабінету Міністрів України забезпечити реалізацію Основних напрямів державної політики України у галузі охорони довкілля, використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки.

Статтею 27 Лісового кодексу України передбачено повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин, а саме:

Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин:

1) забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісових відносин;

2) спрямовує та координує діяльність органів виконавчої влади щодо організації охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

3) забезпечує розроблення та виконання загальнодержавних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

4) затверджує державні програми з охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

5) вирішує інші питання у сфері лісових відносин відповідно до Конституції України та закону.

Враховуючи зміст зазначених норм права, при вирішенні питання щодо зміни цільового призначення та виведення земельної ділянки з лісів першої категорії до іншої категорії, органом, який приймає таке рішення потрібно було отримати погодження Кабінету Міністрів України, який відповідно до своїх повноважень координує діяльність органів виконавчої влади щодо організації охорони, захисту, використання та відтворення лісів та здійснює інші повноваження у цих правових відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та виведення її з першої категорії лісів погодження Кабінету Міністрів України не було отримано.

Відповідно до вимог ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок юридичним особам та угод щодо цих земельних ділянок.

Таким чином зазначене порушення є підставою для визнання недійсним спірного розпорядження, відповідно договір оренди, який було укладено на підставі цього розпорядження укладено з порушенням норм діючого законодавства.

Колегія погоджується з доводами апелянта про те, що інтереси держави порушуються через те, що незаконне видання головою Київської обласної державної адміністрації розпорядження від 23. 11.2004р. № 853 та укладення на його підставі неправомірного договору оренди земельної ділянки від 24.11.2004р. грубо суперечить принципам регулювання земельних та лісових відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України, ст. 5 Земельного кодексу України та ст. 2 Лісового кодексу України.

Також, відповідно до ст. 13 Закону України "Про оцінку земель" при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов'язковим проведення нормативної грошової оцінки зазначених земельних ділянок. Відповідно до ст. 23 цього Закону технічна документація щодо визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, підлягає затвердженню відповідними районними радами. Проте, на момент укладення спірного договору оренди земельної ділянки нормативна грошова оцінка земельної ділянки належним чином не була затверджена.

Зазначений факт підтверджується листом від 07.09.2005р. за №402 Київського обласного управління земельних ресурсів Бориспільського районного відділу земельних ресурсів (а.с. 47) де вказано, що на час укладання договору оренди земельної ділянки від 24.11.2004 р. не була затверджена орендна плата.

Розпорядження голови Київської обласної Ради від 19 листопада 2004 р. № 357, яке залучено до матеріалів справи (т.1 а.с.41) не є документом, який погоджує розмір орендної плати, оскільки в цьому розпорядження про погодження розміру орендної плати нічого не зазначено.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За таких обставин, колегія вважає, що доводи, викладені позивачем в позові та апеляційній скарзі є обґрунтованими. У даному випадку, колегія вважає про те, що розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 23.11.2004 р. №853 „Про надання в оренду земельної ділянки" слід визнати незаконним. Спірний договір оренди підлягає визнанню недійсним, ПП „Стенд Плюс" слід зобов’язати привести спірну земельну ділянку у первісний стан, у якому вона знаходилась до надання її у користування на умовах оренди; зобов'язати ПП „Стенд Плюс" та повернути зазначену земельну ділянку площею 9,65 га попередньому постійному землекористувачу – Бориспільському державному лісогосподарському підприємству.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103-104 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету лісового господарства України, Бориспільського державного лісогосподарського підприємства на постанову Господарського суду м. Києва від 28.04.2006р. по справі №18/4-а задовольнити.

2. Постанову Господарського суду м. Києва від 28.04.2006р. по справі №18/4-а скасувати.

3. Позов Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного комітету лісового господарства України, Бориспільського державного лісогосподарського підприємства задовольнити. Визнати незаконним розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 23.11.2004 р. №853 „Про надання в оренду земельної ділянки" . Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 24.11.2004 р., укладений між Київською обласною державною адміністрацією та Приватним підприємство „Стенд Плюс" який посвідчено приватним нотаріусом Козій А.В. Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 24.11.2004р. ; Зобов’язати ПП „Стенд Плюс" привести спірну земельну ділянку яка розташована на території Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області , відповідно до плану який є додатком до договору оренди земельної ділянки від 24.11.2004р. ( Т.1 а.с.31), у первісний стан, у якому вона знаходилась до надання її у користування на умовах оренди; зобов'язати ПП „Стенд Плюс" повернути зазначену земельну ділянку площею 9,65 га попередньому постійному землекористувачу – Бориспільському державному лісогосподарському підприємству. Видати наказ.

4. Матеріали справи №18/4-а повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Корсак В.А.

Судді                                                                                          Авдєєв П.В.

Коршун Н.М.