ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 р.

№ 1/1010-14/277

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Швеця О.В.

за участю представників сторін

позивача

відповідача

третьої особи

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну скаргу

у справі

Балобанов О.В. дов. від 08.10.08 № 14/1456

Павлишин М.М. дов. від 01.09.08

не з'явились, повідомлені належним чином

Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій

№1/1010-14/277

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

20.05.2008 року

за позовом

Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій

до

Громадського клубу інтелектуально-творчої ініціативи "Династія"

третя особа, без самостійних вимог на стороні позивача

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області

про

усунення перешкод у володінні і розпорядженні майном державної власності, повернення майна із чужого незаконного володіння

Державний університет інформаційно-комунікаційних технологій звернувся до господарського суду Львівської області з позовом в якому просив усунути перешкоди у володінні і розпорядженні майном нежитлових приміщень, загальною площею 199,8 м2 в будинку №33 по вул. Володимира Великого у місті Львові, які були предметом оренди за договором №41/01 від 01.04.2001 року, а також повернути зазначене майно у володіння позивача. Позов вмотивований тим, що відповідач не виконав умови договору, а саме: не звільнив займані оренді приміщення, чим порушив норми статей 759, 785 Цивільного кодексу України та

статей 284, 291 Господарського кодексу України, статті 10, 26, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна ".

Господарський суд Львівської області рішенням від 13.02.2008 року (суддя: Кітаєва С.Б.) позов задовольнив частково, зобов'язав Громадський клуб інтелектуально-творчої ініціативи "Династія" повернути у володіння Державному університету інформаційно-комунікаційних технологій нежитлові приміщення, загальною площею 199,8 м2 в будинку № 33 по вул. Володимира Великого у місті Львові, що були предметом оренди за договором №41/01 від 01.04.2001 року. В цій частині суд послався на норми статей 317, 759, 785 Цивільного кодексу України. В решті задоволення позовних вимог відмовив, пославшись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Стягнув з відповідача сплату судових витрат.

Львівський апеляційний господарський суд постановою від 20.05.2008 року ( судді Кузь В.Л., Юркевич М.В., Городечна М.І.) рішення господарського суду Львівської області від 13.02.2008 року скасував частково, в задоволенні позовних вимог відмовив. Постанова вмотивована посиланнями на статтю 764 Цивільного кодексу України, статтю 284 Господарського кодексу України, частину 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Державний університет інформаційно-комунікаційних технологій звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду України від 20.05.2008 року, а рішення господарського суду Львівської області від 13.02.2008 року залишити без змін. Скарга вмотивована порушеннями апеляційною інстанцією при ухваленні оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, зокрема: статті 124 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 287 Господарського кодексу України, статей 1, 2, 5, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Громадський клуб інтелектуально-творчої ініціативи "Династія" надіслав до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її доводів, просить касаційну скаргу Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій залишити без задоволення, а ухвалену постанову-без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г. та пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача і відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий госпо дарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В процесі розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій було встановлено, що 01 квітня 2001 року між Львівським електротехнікумом зв’язку (правонаступником якого є Державний університет інформаційно-комунікаційних технологій) та Громадським клубом інтелектуально-творчої ініціативи "Династія", за погодженням із Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, укладено Договір оренди від 01.04.2001 року за № 41/01 індивідуально визначеного нерухомого майна ( будівлі і окремих її приміщень) розташованого за адресою : м. Львів, вул. Володимира Великого, 33, що належить до державної власності та знаходиться на балансі у Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій.

За умовами пункту 1.1. договору Державний університет інформаційно-комунікаційних технологій (Орендодавець) передає а Громадський клуб інтелектуально-творчої ініціативи "Династія" (Орендар) приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до державної власності, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 199,8 м2 в будинку № 33 по вул. В.Великого у місті Львові. Договір укладено строком на 5 років до 1 квітня 2006 року включно ( пункт 10.1.).

На виконання договору оренди Державний університет інформаційно-комунікаційних технологій передав по акту, а Громадський клуб інтелектуально-творчої ініціативи "Династія" прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 199,8 м2 в будинку № 33 по вул. В.Великого у м.Львові терміном до 01 квітня 2006 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з вимогами статті 17 вказаного Закону термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду мають право звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльної, за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарськими судами попередніх інстанцій було встановлено, що предметом оренди спірного договору є об'єкт, що належить до державної власності та знаходиться на балансі у Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій. Це також підтверджується і матеріалами справи.

Зі змісту статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) вбачається, що Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцем щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук. Державні підприємства можуть бути орендодавцями лише щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 м на одне підприємство.

Подібна норма також міститься у частині 1 статті 287 Господарського кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, де також вказано, що орендодавцем нерухомого майна, яке перебуває у державній власності, є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Згідно з частиною 2 пункту 4 Розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Оскільки з 1 січня 2004 року Державний університет інформаційно-комунікаційних технологій втратив право бути орендодавцем нерухомого майна, що перебуває у державній власності, як правомірно зазначив Львівський апеляційний господарський суд, право на звернення до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні спірним орендованим майном належить саме регіональному відділенню Фонду державного майна України по Львівській області. Разом з тим, вказаний орган був залучений до участі у справі в якості третьої особи, будь-які докази про те, що, пред'являючи даний позов, Державний університет інформаційно-комунікаційних технологій діяв від імені вищезазначеного регіонального відділення та був наділений відповідними повноваженнями, у матеріалах справи відсутні.

Отже, фактичні обставини справи встановлено Львівським апеляційним господарським судом на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правильна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстав для зміни чи скасування не вбачається, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими, тому до уваги не приймаються.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 108, 1115 , 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.05.2008 року у справі №1/1010-14/277 залишити без змін, а касаційну скаргу Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій - без задоволення.

Головуючий суддя                                                            Т. Добролюбова

Судді                                                                                Т.Гоголь

В.Швець