ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.08 р.                     Справа № 9/148

Господарський суд Донецької області у складі судді Марченко О.А.

при секретарі судового засідання Єгоровій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс”, смт Високий, Харківська область

до відповідача: Приватного підприємства „Дінікс-компані”, м.Горлівка

про: стягнення 196 539грн.37коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Горлач О.С. – представник (за довіреністю вих.№26 від 22.08.2008р.);

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс”, смт Високий, Харківська область звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного підприємства „Дінікс-компані”, м.Горлівка про стягнення суми в розмірі 196 539грн.37коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 120 255грн.20коп., пені в розмірі 14 632грн.80коп., інфляційних витрат в розмірі 14 864грн.91коп., 3% річних в розмірі 2 047грн.40коп., збитків в розмірі 11 785грн.46коп. та моральної шкоди в розмірі 32 953грн.60коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір поставки №55_ПС від 18.12.2007р. з додатками до нього, специфікацію №1 до договору, платіжне доручення №3247 від 20.12.2007р., видаткові накладні №25-0000002 від 11.02.2008р., №25-0000009 від 24.03.2008р., №25-0000024 від 20.05.2008р., реєстри кредитових платіжних документів від 30.05.2008р., 26.06.2008р., договір №02-06К-66 на кредитну лінію від 26.10.2006р. з додатками №3, №5 до нього, лист №384 від 06.05.2008р., претензію №33 (вих.№84) від 22.04.2008р., відповідь на претензію №51 від 15.05.2008р.

Крім того, позивач у позовній заяві просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві.

Судом дана вимога позивача залишена без задоволення як необґрунтована, оскільки доказів в підтвердження наявності підстав, які б ускладнили або зробили неможливим виконання судового рішення позивачем не надано, судом не встановлено.

Відповідач надав відзив на позовну заяву №158 від 19.08.2008р., відповідно з яким позовні вимоги не визнає, посилаючись на їх необґрунтованість.

Згідно довідки Головного управління статистики у Донецькій області №14/4-20/773 від 14.08.2008р. Приватне підприємство „Дінікс-компані”, м.Горлівка станом на 14.08.2008р. в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України значиться як юридична особа.

10.09.2008р. через канцелярію господарського суду позивач надав заяву про уточнення позовних вимог №221 від 09.09.2008р., відповідно з якою останній зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 175 028грн.33коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 110 255грн.20коп., пені в розмірі 14 632грн.80коп., інфляційних витрат в розмірі 4 485грн.99коп., 3% річних в розмірі 915грн.28коп., збитків в розмірі 11 785грн.46коп. та моральної шкоди в розмірі 32 953грн.60коп.

Суд розглядає зменшені позовні вимоги.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача у попередніх судових засіданнях, господарський суд встановив:

18.12.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс”, смт Високий та Приватним підприємством „Дінікс-компані”, м.Горлівка укладений договір поставки щита меблевого №55_ПС, відповідно з яким постачальник (відповідач) зобов`язується поставити, а покупець (позивач) оплатити та прийняти товар, асортимент та комплектність якого визначаються в додатку №1, який є невід`ємною частиною даного договору (п.1.1 договору).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, між сторонами виникли господарські правовідносини щодо поставки товару за договором поставки щита меблевого №55_ПС від 18.12.2007р.

Згідно специфікації №1 до договору №55_ПС від 18.12.2007р. сторони дійшли згоди про те, що відповідач повинен поставити товар на суму 698 498грн.50коп.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що оплата товару здійснюється на умовах: 70% від вартості товару в партії – передоплата; 30% від вартості товару в партії – оплата здійснюється після завантаження товару в автотранспорт покупця.

На виконання умов договору позивач здійснив передоплату продукції на суму в розмірі 355 561грн.13коп., що підтверджується платіжним дорученням №3247 від 20.12.2007р., копії якого наявна в матеріалах справи.

Як вбачається з зазначеного платіжного доручення, призначенням платежу є передоплата за щит меблевий згідно договору №55_ПС від 18.12.2007р.

З наведеного вбачається, що позивач добросовісно виконав свої зобов`язання за договором, здійснивши часткову передоплату за належний до поставки товар.

Відповідно до п.2.1 договору, строки поставки (графік поставок) та кількість товару визначаються в специфікаціях. Специфікація укладається сторонами на підставі заявки покупця на поставку. Заявка на поставку товару подається покупцем не пізніше, ніж за 30 календарних днів до бажаної дати першого відвантаження. Прийняттям заявки до виконання вважається передача постачальником підписаної специфікації.

В свою чергу, специфікацією №1 до договору №55_ПС від 18.12.2007р. встановлено строк поставки товару – 15.02.2008р.

За приписом ч.1 ст530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач повинен був поставити оплачену продукцію в строк до 15.02.2008р.

За твердженням позивача, відповідач частково виконав свої договірні зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, здійснивши поставку оплаченої продукції на суму в розмірі 110 116грн.44коп., що підтверджується видатковою накладною №25-0000002 від 11.02.2008р. (копія накладної наявна в матеріалах справи).

Крім того, всупереч вимогам договору та закону, після спливу встановленого для поставки строку, відповідач поставив товар на загальну суму 66 799грн.13коп., що підтверджується видатковою накладною №25-0000009 від 24.03.2008р., копія якої залучена до матеріалів справи.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №33 (вих.№84) від 22.04.2008р. з вимогою про повернення суми передоплати. У відповідь на зазначену претензію відповідач надіслав лист №51 від 15.05.2008р., відповідно з яким зобов`язався погасити виниклу заборгованість.

20.05.2008р. відповідач поставив товар на суму 38 390грн.36коп., що вбачається з видаткової накладної №25-0000024 від 20.05.2008р.

Крім того, в якості повернення передоплати за меблеві щити відповідачем сплачено грошові кошти в розмірі 20 000грн.00коп., що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями реєстрів кредитових платіжних документів від 30.05.2008р., 26.06.2008р.

В процесі розгляду справи відповідач частково погасив заборгованість на суму 10 000грн.00коп., на підставі чого позивачем зменшено розмір позовних вимог.

Таким чином, на момент винесення рішення сума основного боргу становить 110 255грн.20коп.

За твердженням позивача, незважаючи на попередню оплату товару, відповідач до теперішнього часу не здійснив остаточну поставку товару, обумовленого договором.

Відповідних доказів того, що відповідач поставив вищевказану продукцію позивачу, незважаючи на оплату останнім його вартості, суду не надано.

За приписом ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В розумінні зазначеної норми, в разі невиконання продавцем своїх договірних зобов`язань, у покупця виникає можливість пред`явлення до продавця альтернативних вимог – або передати обумовлені договором товари, за які вже була здійснена попередня оплата, або вимагати повернення сплаченої за товар суми. Право вибору при цьому належить покупцеві.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов’язання не допускається.

В свою чергу, згідно ст.509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, здійснивши передоплату за належний до поставки товар, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач всупереч вимогам договору та закону своїх зобов`язань щодо своєчасної поставки оплаченого товару не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 110 255грн.20коп.

Враховуючи положення ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, з моменту виставлення грошової вимоги, у відповідача перед позивачем виникло грошове зобов`язання щодо повернення передоплати.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Оскільки відповідачем не представлено суду доказів перерахування на рахунок позивача передоплати за договором №55_ПС від 18.12.2007р. в розмірі 110 255грн.20коп., суд робить висновок, що дана сума не перерахована до теперішнього часу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс”, смт Високий в частині стягнення заборгованості в розмірі 110 255грн.20коп. є обґрунтованими, доведеними належними чином та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов’язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічно, п.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що за порушення строків поставки товару постачальник повинен виплатити покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого або не поставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Договір в цій частині підписаний сторонами без заперечень, у судовому порядку недійсним не визнаний.

На підставі вищезазначеного пункту договору позивачем нарахована пеня в розмірі 14 632грн.80коп. за період прострочення з 16.02.2008р. по 30.06.2008р.

Перевіривши арифметичній розрахунок суми пені, судом встановлено, що належна до стягнення сума пені за період прострочення з 16.02.2008р. по 30.06.2008р. (з урахуванням часткової поставки та оплати) становить 14 124грн.33коп.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 14 632грн.80коп. підлягають частковому задоволенню на суму в розмірі 14 124грн.33коп.

Відповідно до ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, грошове зобов`язання відповідача виникло з моменту пред`явлення грошової вимоги (претензії). Оскільки претензія отримана відповідачем 25.04.2008р. (що підтверджується відповідним написом на претензії), тому нарахування інфляційних витрат та 3% річних повинно починатися з 02.05.2008р.

На підставі зазначеного, за розрахунком позивача, сума інфляційних витрат становить 4 485грн.99коп. за період прострочення з 02.05.2008р. по 30.06.2008р. та 3% річних становлять суму в розмірі 915грн.28коп. (за період прострочення з 02.05.2008р. по 30.06.2008р.).

Розглянувши розрахунок позивача, судом встановлено, що при нарахуванні інфляційних витрат позивачем допущено помилку, у зв`язку з чим належна до стягнення сума інфляційних витрат становить 2 815грн.33коп.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 4 485грн.99коп. підлягають частковому задоволенню на суму в розмірі 2 815грн.33коп.

Одночасно, перевіривши арифметичний розрахунок суми 3% річних, суд вважає, що зазначена сума не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в розмірі 915грн.28коп. підлягають задоволенню.

Крім викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 11 785грн.46коп.

В обґрунтування зазначеної вимоги позивач посилається на п.8.10 договору, відповідно з яким шкода, завдана невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань, підлягає стягненню в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

За твердженням позивача, для сплати передоплати за договором №55_ПС від 18.12.2007р. ТОВ „Тандем плюс” використовувало кредитні кошти, за користування якими згідно договору №02-06К-66 на кредитну лінію від 26.10.2006р. та додатку №3 від 27.10.2007р. до даного договору сплачував 16% річних та додатку №5 від 07.05.2008р. сплачував 20% річних.

20.12.2007р. позивачем була надана заява №31 в АКБ „Меркурій” для перерахування кредитних коштів на поточний рахунок ТОВ „Тандем плюс” під цільове призначення – поповнення обігових коштів.

Як зазначено позивачем, через несвоєчасне виконання зобов`язань з боку Приватного підприємства „Дінікс-компані” Товариству з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс” було завдано збитків у вигляді необхідності сплати процентів за користування кредитними коштами, які позивач сплачував АКБ „Меркурій” за договором №02-06К-66 на кредитну лінію від 26.10.2006р.

На думку позивача, за час прострочення поставки товару за договором №55_ПС від 18.12.2007р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс” сплатило банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 11 785грн.46коп.

Зазначену суму позивач визначає як збитки, понесені останнім в результаті невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Суд не приймає посилання позивача з огляду на наступне:

За приписом ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, відшкодування збитків.

Частиною 2 ст.22 Цивільного кодексу України до збитків віднесені: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналогічно, стаття 224 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Крім того, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню, включається, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

З огляду на зазначене, суд вважає, що в даному випадку сплата банківській установі процентів за користування кредитними коштами не є збитками в розумінні ст.22 Цивільного кодексу України та ст.225 Господарського кодексу України, оскільки позивачем не доведено, що відповідна сума кредиту була надана саме для здійснення передоплати за договором №55_ПС від 18.12.2007р. (навпаки, ціллю кредиту зазначено загальне та неконкретне поняття – поповнення обігових коштів, що могло застосовуватись позивачем для розрахунку за будь-якими іншими правовідносинами).

Крім того, суд зазначає, що необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

1) протиправність поведінки;

2) збитки, як результат протиправної дії;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

4) вина особи, що заподіяла збитки.

Втім, цивільно-правова відповідальність по відшкодуванню збитків настає при наявності зазначених умов у сукупності. Відсутність хоча б однієї з умов є підставою для відмови щодо відшкодування збитків.

Оскільки сплата процентів повинна здійснюватись позивачем незалежно від того, чи своєчасно виконано відповідачем зобов`язання щодо поставки товару, тому суд вважає, що між протиправною поведінкою відповідача і збитками позивача відсутній причинний зв`язок.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення збитків в розмірі 11 785грн.46коп. є необґрунтованими, недоведеними, а тому підлягають залишенню без задоволення.

На ряду з зазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 32 953грн.60коп.

На думку позивача, своїми неправомірними діями Приватне підприємство „Дінікс-компані” завдало ТОВ „Тандем плюс” моральної шкоди, що виразилось у приниженні ділової репутації та у претензіях покупців щодо невиконання строку поставок через відсутність деревини, яка мала бути поставлена відповідачем. В підтвердження цього позивач посилається на лист №384 від 06.05.2008р. від ВАТ „САН ІнБев Україна”, в якому виражається занепокоєння щодо спроможності виконання ТОВ „Тандем плюс” своїх зобов`язань. Позивач зазначає, що враховуючи той факт, що ВАТ „САН ІнБев Україна” є одним з основних покупців ТОВ „Тандем плюс” і співпраця з цим контрагентом є важливою для останнього, такий факт занепокоєння є небажаним для позивача.

На підставі зазначеного, позивач оцінює моральну шкоду у 32 953грн.60коп., що складає 1% від суми, на яку була допущена про строчка поставки ВАТ „САН ІнБев Україна” згідно листа №384 від 06.05.2008р.

Суд вважає посилання позивача необґрунтованими з огляду на наступне:

Як зазначено вище, відповідально до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню, включається, зокрема, матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст.1167 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Втім, позивачем не надано до матеріалів справи належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння останньому моральних страждань або втрат немайнового характеру; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, та вини відповідача.

Наданий позивачем лист №384 від 06.05.2008р. від ВАТ „САН ІнБев Україна” не може вважатися належним доказом, що підтверджує факт заподіяння позивачу моральних збитків, оскільки даний лист має інформаційний характер та лише виражає певну особисту думку контрагента.

Як зазначено вище, за приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Однак, позивачем жодним чином не обґрунтовано розмір зазначених до стягнення збитків.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс”, смт Високий в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 32 953грн.60коп. є необґрунтованими, недоведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають розподілу між сторонами в порядку, встановленому ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.22, 23, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 623, 625, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.174, 193, 224, 225, 230 Господарського кодексу України, ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Тандем плюс”, смт Високий, Харківська область до відповідача, Приватного підприємства „Дінікс-компані”, м.Горлівка про стягнення заборгованості в розмірі 175 028грн.33коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 110 255грн.20коп., пені в розмірі 14 632грн.80коп., інфляційних витрат в розмірі 4 485грн.99коп., 3% річних в розмірі 915грн.28коп., збитків в розмірі 11 785грн.46коп. та моральної шкоди в розмірі 32 953грн.60коп. – задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства „Дінікс-компані” (за адресою: пр.Перемоги, 103, м.Горлівка, Донецька область, 84637, р/р 0537 у Донецькому філіалі АБ „Факторіал Банк”, МФО 377023, , ІПН 12) на користь Приватного підприємства „Дінікс-компані” (за адресою: авто турбаза „Кемпінг”, смт Високий, Харківська область, 62460; фактична адреса: вул.Іванівська, 1, м.Харків, 61022, р/р 74 в АКБ „Меркурій” м.Харків, МФО 351663, , ІПН 31) суму основного боргу в розмірі 110 255грн.20коп., пеню в розмірі 14 124грн.33коп., інфляційні витрати в розмірі 2 815грн.33коп. та 3% річних в розмірі 915грн.28коп., а також витрати по сплаті державного мита в розмірі 1 281грн.10коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 76грн.92коп.

Видати наказ після набуття рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У судовому засіданні 01.10.2008р. оголошено повний текст рішення.

Суддя