ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2008

Справа №2-7/7665-2008

За позовом Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» (97012, Красногвардійський район, с. Петрівка, ідентифікаційний код 32644372)

До відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Докучаєвське» (96324, Первомайський район, с. Грішине, вул. Центральна, 2, ідентифікаційний код 30639043)

Про стягнення 1 584 011,98 грн.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Кучина Ю. І., предст., дов. №12 від 16.01.2008 р.

Від відповідача - Рижков С. В., предст., дов. №280 від 25.06.2008 р.

Суть справи: 27.06.2008 р. об 11 год. 15 хв. Закрите акціонерне товариство «Кримська фруктова компанія» подало до Господарського суду АР Крим заяву про застосування запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на 1520,227 тонн пшениці 6 класу, яка належить Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Докучаєвське» та знаходиться на зернотоку СВК «Докучаєвське» у с. Грішино Первомайського району, до погашення боргу.

Ухвалою ГС АР Крим від 27.06.2008 р. заява Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» задоволена. Накладено арешт на 1520,227 тонн пшениці 6 класу, яка належить Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Докучаєвське» (96324, Первомайський район, с. Грішине, вул. Центральна, 2, ідентифікаційний код 30639043) та знаходиться на зернотоку Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Докучаєвське» у с. Грішино Первомайського району.

07.07.2008 р. до ГС АР Крим від Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» надійшла позовна заява до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Докучаєвське» про стягнення 1 584 011,98 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені умови укладеного між сторонами договору №538 від 20.03.2007 р. в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, у зв’язку з чим заборгованість Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Докучаєвське» перед Закритим акціонерним товариством «Кримська фруктова компанія» станом на 03.07.2008 р. складає 1 275 812,56 грн. та до часу звернення до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з СВК «Докучаєвське» 77 215,18 грн. пені, 207 411,44 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 23 572,80 грн.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що сума заборгованості була оплачена ним самостійно в добровільному порядку.

У судовому засіданні, що відбулося 02.09.2008 р., представник Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» надав суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що сума основного боргу у розмірі 1 275 812,56 грн. була оплачена відповідачем 08 серпня 2008 року. З урахуванням цього, позивач просить стягнути з СВК «Докучаєвське» 90 962,74 грн. пені, 218 070,47 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 27 554,90 грн.

Ухвалою ГС АР Крим від 02.09.2008 р. запобіжні заходи, які були вжиті ухвалою ГС АР Крим від 27.06.2008 р., були скасовані.

У судовому засіданні представник відповідача надав суду відзив на уточнену позовну заяву. В якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказаний відзив був прийнятий судом до розгляду.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

20.03.2007 р. між Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Докучаєвське» (Замовник) та Закритим акціонерним товариством «Кримська фруктова компанія» (Виконавець) був укладений договір №538 на виконання робіт (надання послуг), згідно з розділом 1 якого Замовник надає Завдання, а Виконавець зобов’язується його виконати – обробка ґрунту та внесення мінеральних добрив сільськогосподарською технікою.

Відповідно до пункту 3.1 Договору оплата наданих послуг за цим Договором здійснюється за фактом виконаних робіт відповідно до підписаних сторонами актів виконаних робіт/наданих послуг.

Причому оплата наданих послуг, згідно з пунктом 2.2 Договору, повинна бути здійснена Замовником не пізніше 5 банківських днів з дати підписання акта.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного договору позивачем були надані послуги на загальну суму 1 275 812,56 грн., що підтверджується відповідними актами надання послуг, підписаними обома сторонами та скріпленими печатями підприємств (а. с. 28-32).

Зазначення у вказаних актах на інші дати та номери договорів розцінюється судом як технічна помилка, оскільки ані позивач, ані відповідач не довели суду того, що окрім договору №538 від 20.03.2007 р. між сторонами у справі були укладені ще якісь угоди. У той же час, згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів.

Враховуючи те, що сума заборгованості була сплачена відповідачем в повному обсязі платіжним дорученням №28 від 08.08.2008 р. (а. с. 47), позивачем були змінені вимоги, згідно з якими ЗАТ «Кримська фруктова компанія» просить стягнути з СВК «Докучаєвське» 77 215,18 грн. пені, 207 411,44 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 23 572,80 грн. Отже, фактично має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Така позиція викладена, зокрема, в пункті 17 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 N 01-8/2351 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в першому півріччі 2006 року" та в пункті 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року» від 13.08.2008 р. N 01-8/482.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 4.2 Договору №538 від 20.03.2007 р. сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов’язків за цим Договором, винна сторона сплачує на користь іншої пеню в розмірі 0,3% від вартості невиконаних робіт або несвоєчасно виконаних зобов’язань за кожний день прострочення.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Відповідно до ч. 1 ст. 231 названого Кодексу законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Приписами п. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань регулюються Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. Статями 1, 3 цього Закону встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Вказаний висновок суду відповідає позиції Вищого господарського суду України, викладеній в п. 49 Інформаційного листа від 07.04.2008 р. N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України».

З урахуванням цього, суд вважає, що позивачем правомірно обчислений розмір пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ. Судом встановлено, що розмір заявленої позивачем до відшкодування пені у сумі 90 962,74 грн. обчислений позивачем правомірно, через що підлягає стягненню з СВК «Докучаєвське».

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з СВК «Докучаєвське» 207 411,44 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 23 572,80 грн.

Так, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суми інфляційних втрат та 3% річних також розраховані позивачем правомірно, через що підлягають стягненню з відповідача.

Оскільки сума основного боргу була сплачена відповідачем після подання позову до суду та порушення провадження у справі, судові витрати суд покладає на відповідача згідно положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Докучаєвське» (96324, Первомайський район, с. Грішине, вул. Центральна, 2, ідентифікаційний код 30639043) на користь Закритого акціонерного товариства «Кримська фруктова компанія» (97012, Красногвардійський район, с. Петрівка, ідентифікаційний код 32644372) 77 215,18 грн. пені, 207 411,44 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 23 572,80 грн., 15 840,12 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.