ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 16/56

11.04.08

За позовом          Відкритого акціонерного товариства «Київ –Дніпровське МППЗТ» в особі відокремленого структурного підрозділу Київ –Петровської філії

До                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікра»

Про                     стягнення 68850,00 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача           Андріяк П.І. –дор.,

Від відповідача Лисиця Б.М. –дор.,

01.04.08 в засіданні суду оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред‘явлені вимоги про відшкодування фактичної вартості майна у сумі 68850 грн.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач неправомірними діями завдав позивачу шкоди на суму 68850 грн. та посилається на ст.. 1166, 1213 ЦК України, ст.ст. 174, 218 ГК України.

Відповідач позов не визнає, у відзиві на позов пояснює, що ним за договором купівлі –продажу було придбане нерухоме майно за адресою м. Київ, вул. Фрунзе, 102. На час укладенні договору про наявність чи відсутність майна будь –яких інших суб‘єктів господарювання на зазначеній земельній ділянці йому не було відомо, вважає ціну позову необґрунтованою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення 68850 грн. відшкодування фактичної вартості майна - неправомірно демонтованого розгалуження залізничних колій № № 7, 8, 9, 11 та 12, що знаходилися на території Відповідача.

15.08.07 р. Позивачем було виявлено факт неправомірного демонтажу розгалуження залізничних колій № № 7, 8, 9 та 12, що знаходилися на території відповідача. Крім того, залізнична колія № 11, що входить до цього ж розгалуження, покрита шаром асфальту і на цьому місці побудовано автомобільну дорогу, внаслідок чого демонтаж або використання колії є неможливим, про що представниками позивача було складено акт обстеження розгалуження залізничних колій № № 7, 8, 9, 11 та 12 у зв‘язку з несанкціонованим демонтажем.

Як зазначає позивач, майно підлягало списанню в установленому порядку, який був встановлений наказом Мінтрансзв’язку України від 03.03.2006 р. № 211. Відповідні документи 07.08.2006 р. було подано на погодження до вищестоящої організації, оскільки здійснювати демонтаж та розбирання майна (основних фондів) без дозволу вищестоящої організації та Мінтрансзв’язку України забороняється, про що було повідомлено попереднього власника території листом від 18.05.06 р. № 485.

Дослідивши наявні в матеріалах справи і надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав :

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

За статтею 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Відповідно до .ч 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди, необхідно наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності ) особи;

2) шкідливого результату такої поведінки (шкоди);

3) причинного зв‘язку між протиправною поведінкою та шкодою;

4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не наступає.

Згідно зі статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов”язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести факт порушення його права відповідачем та надати відповідні докази.

Таких доказів суду не надано.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Свої позовні вимоги позивач грунтує на тому, що відповідачем демонтовані залізничні колії, які є його власністю. В якості доказу, що він є власником розгалуження залізничних колій № № 7, 8, 9 та 12, що знаходилися на території відповідача, позивач надав наказ № 746 Міністерства транспорту України від 30.10.2001р. «Про перетворення Київ –Дніпровсткого міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту у відкрите акціонерне товариство»та Акт передачі нерухомого майна у власність Відкритому акціонерному товариству «Київ –Дніпровське МППЗТ»(додаток до наказу № 746 ).

Ні з зазначеного наказу, ні з акту не вбачається, що позивачу були передані розгалуження залізничних колій № № 7, 8, 9 та 12, що знаходилися за адресою м. Київ вул. Фрунзе , 102.

Доказів, що саме відповідачем були демонтовані зазначені колії, позивач суду не надав.

В акті від 15.08.07 р. (п.13) на який посилається позивач, зазначено, що розгалуження залізничних колій № № 7, 8, 9, 11 та 12, готувалося до списання в установленому порядку , але було демонтовано невідомими особами без дозволу.

Таким чином, в порушення статтей 33, 34 ГПК України позивач не надав суду належних доказів протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, спричинення шкоди, наявності причинного зв‘язку між протиправною поведінкою та шкодою.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85, п. 4 ст. 80 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити .

Суддя

Ярмак О.М.