ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

15.07.08
Справа  № 2/1

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії: Головуючого-судді
М.Г. Слука

Суддів
Т.С. Процик

Я.О.
Юрченко

при секретарі Науменко І.В.

розглянувши
апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи (далі СПД ФО) ОСОБА_1 б/н від
13.03.08 р.

на
рішення господарського суду Рівненської області від 07.02.08 р.

у
справі № 2/1

за
позовом Приватного
підприємства (далі ПП) Фірми «Юнісон», АДРЕСА_1

до
відповідача СПД ФО
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 128
022,97 грн.

за
участю представників:

від
позивача: ОСОБА_2
-довіреністьНОМЕР_1 від 08.01.08 р.

від
відповідача: не з'явився.

Ухвалою від 07.04.08 р. поновлено строк на
апеляційне оскарження і призначено розгляд апеляційної скарги СПД ФО ОСОБА_1
б/н від 13.03.08 р. на 06.05.08 р., витребувано від сторін докази зазначені в
ухвалі.

До
початку судового засідання представникам сторін роз'яснено їх права і обов'язки
передбачені ст. ст. 20.22 ГПК України.

Ухвалою
Голови Львівського апеляційного господарського суду від 12.05.08 р. продовжено
строк розгляду апеляційної скарги на один місяць.

Ухвалами
від 06.05.08 р., 27.05 08 р., 17.06.08 р. розгляд апеляційної скарги
відкладався, задовольнялись клопотання представників сторін про розгляд
апеляційної скарги без технічної фіксації судового процесу, клопотання про
розгляд апеляційної скарги поза межами ст. 102 ГПК України, а також клопотання
про відкладення розгляду апеляційної скарги.

В зв'язку
з тим, що судом першої інстанції не зібрані докази для дослідження всіх
обставин справи, суд апеляційної інстанції витребував і дослідив докази в
обґрунтування відпуску, доставки і передачі нафтопродуктів.

Позивач
надав суду відзив на апеляційну скаргу, ксерокопію довідки №1 про включення до
ЄДРПОУ, розрахунок суми позову, ксерокопії товарно-транспортних накладних -10
шт.

Відповідач
надав суду пояснення до апеляційної скарги, докази оплати поставки
нафтопродуктів, лист позивача за № 48 від 26.06.08 р., ксерокопію свідоцтва
фізичної особи -підприємця.

Представник
відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду
апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення № 329965.

Розглянувши
апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представника позивача, судом
встановлено:

Рішенням
господарського суду Рівненської області від 07.02.08 р. у справі № 2/1 (суддя
Савченко Г.І.) позов ПП Фірми «Юнісон»про стягнення з відповідача основного
боргу на суму 26 507,2 грн., відсотків за користуванням товарним кредитом на
суму 101 515,77 грн., пені на суму 3 301,89 грн., 6 150,99 грн. як 30% річних
задоволено, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог в частині
стягнення пені -  3 301,89 грн., 30%
річних -6 150,99 грн. (а.с.41).

Рішення
суду першої інстанції мотивоване тим, що: на час звернення до суду,
заборгованість з оплати за отриману продукцію становить 26 507,2 грн., відсотки
за товарний кредит передбачені п. 11. 1. 2. Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», які сторони передбачили договором.

Апелянт в
апеляційній скарзі та поясненнях до апеляційної скарги посилається на те, що:
судом першої інстанції порушено вимоги ст. 64 ГПК України, ухвала про порушення
провадження у справі не направлялась відповідачу, підпис на повідомленнях про
вручення ухвал йому не належить; про прийняте рішення відповідачу стало відомо
18.02.08 р., а неповідомлення сторони про час і місце розгляду справи,
відповідно до п. 2. ч. 2 ст. 104 ГПК України є в будь-якому випадку підставою
для скасування рішення; накладні, на які посилається позивач не відповідають
Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»- не
містять обов'язкових реквізитів (підписів отримувача продукції); довіреність
НОМЕР_2 від 29.03.07 р. видана не відповідачам, а невідомою особою і видана
після отримання продукції згідно накладної№1 від 29.03.07 р.; в накладних
відсутні посилання на договір, а тому положення щодо товарного кредиту не
підлягали застосуванню; судом безпідставно взяті як доказ накладні, які є в
матеріалах справи, оскільки вони не мають юридичної сили, не є доказами у справі,
а тому суд не мав правових підстав для задоволення позову, як в частині
стягнення основного боргу, так і стягнення відсотків за користування товарним
кредитом; строк оплати договором не передбачений, тому підлягає до застосування
ч. 2 ст. 530 ЦК України, чого не дотримався позивач; господарський суд
застосував п. 11. 1. 2 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств»безпідставно, а позивачем неправильно проведено розрахунок суми за
користування товарним кредитом; просить скасувати рішення господарського суду
Рівненської області від 07.02.08 р. у справі № 2/1 повністю та прийняти нове
рішення, яким в позові ППФ «Юнісон»відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
зазначає, що: на виконання договору поставкиНОМЕР_19/02-07 від 01.02.07 р. здійснено
поставку нафтопродуктів на загальну суму 143 282,2 грн., а розрахувався
відповідач за отриманий товар частково, сплативши суму 116 775 грн.; відповідно
до п. 5. 1. Договору відповідач мав право здійснити оплату вартості отриманого
товару протягом 10 календарних днів з дня відвантаження товару; відповідно до
п. п. 5.2., 5.3., 5.4. Договору, у випадку неоплати товару  у 10-ти денний термін покупець дає згоду на
те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту
терміном на 30 днів, починаючи з дня після відвантаження товару з нарахуванням
1 % відсотку за кожний день використання товарного кредиту; заперечує посилання
апелянта на неотримання ухвали суду, спростовує такі твердження посилаючись на
Правила надання послуг поштового зв'язку; посилається на ст. 526 ЦК України,
яка передбачає обов'язковість виконання зобов'язання; вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив обставини у даній справі, дав їм належну
оцінку, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції і
задоволення апеляційної скарги.

Колегія
суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду
Рівненської області від 07.02.08р. у справі № 2/1 -частковому скасуванню,
виходячи з такого:

Як видно
з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки від 10.02.07
р.№19/02-07 (а.с.11).

З п. 1.1.
Договору видно, що предметом Договору є нафтопродукти в асортименті, а згідно
п. 1.2 Договору, накладні на товар є невід'ємною частиною Договору.
Специфікація до Договору відсутня.

Відповідно
до п. 2.2 Договору, загальна кількість товару, асортимент і ціна товару
погоджуються сторонами при формуванні замовлення та визначаються в накладних.

Доказів погодженості
кількості, асортименту та ціни товару сторони суду не надали.

Строки і
умови поставки товару договором не встановлено.

Відповідно
до п. 5.1. Договору, покупець має право здійснити оплату вартості отриманого
товару протягом 10 календарних днів з дня відвантаження продукції, а відповідно
до п. 5.2. Договору, у випадку неоплати
відвантаженої партії товару, в строки передбачені в п. 5.1. Договору
покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту терміном на 30 днів, з оплатою  1 % за кожний день використання товарного
кредиту.

Відповідно
до п. 6 Договору сторони погодили, що право власності на товар виникає в
момент передачі товару та підписання сторонами накладних.

В п. 8
Договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання умов
договору у вигляді пені та інфляційних збитків.

Оцінюючи
умови договоруНОМЕР_19/02-07 від 10.02.07 р., суд виходить з того, що
відповідно до ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення сторін,
примірного договору, типового договору, договору приєднання.

Відповідно
до ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані
у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оскільки,
сторони укладали договірНОМЕР_19/02-07 від 10.02.07 р. на основі вільного
волевиявлення і фактично не погодили асортименту і ціни товару, кількості
товару, то відповідно до ч.8 ст.181 ГК України, такий договір вважається
неукладеним, оскільки, на час підписання Договору сторони не погодили
істотних умов.

Відсилка
в договорі (п.2.2) до накладних грубо порушує порядок укладення договорів,
оскільки в момент підписання такого договору сторони не досягли згоди з
істотних умов. Крім цього, накладні на отримання товару(продукцію) є
бухгалтерськими звітними документами, в яких повинні розписуватись не керівники
підприємств чи особи, яким надано право на підписання договору, а особи, яким
доручено отримати товар, передати на склад для оприходування і звітуватись за
отриманий по довіреності товар.

Відповідно
до ч.1 ст. 181 ГК України, господарський договір викладається за загальним
правилом, у формі єдиного документу підписаного сторонами, підписи яких
скріплено печатками.

Навіть,
враховуючи волевиявлення сторін, договір від 10.02.07 р.НОМЕР_19/02-07 не можна
вважати укладеним, оскільки в накладних б/н від 20.02.07 р., 15.03.07 р.,
29.03.07 р., 02.04.07 р., 11.04.07 р., 27.04.07 р., 03.05.07 р. відсутні
підписи особи, яка отримала товар (а.с.15-32).

Крім
цього, в накладних не значиться підстава відпуску нафтопродуктів, тобто слід
вважати, що відпуск нафтопродуктів мав місце на позадоговірній основі.

Вартість
нафтопродуктів, згідно накладних, в яких були підписи осіб про відпуск і отримання
нафтопродуктів, оплачена на суму 116 775 грн.

Оцінюючи
надані суду апеляційної інстанції ксерокопії ТТН, суд виходить з того, що ТТН
№11 від 15.02.07 р.,126 від 20.02.07 р.,68 від 02.03.07 р., № 204 від 07.03.07
р., № 230 від 16.03.07 р., № 291 від 29.03.07 р., № 306 від 02.04.07 р., № 356
від 11.04.07 р., № 456 від 27.04.07 р., № 472 від 03.05.07 р. не відповідають
формі ТТН, затвердженій Наказом Міністерства транспорту України від 29.12.05 р.
№ 488/346 як типова форма з усіма реквізитами, а тому не є доказами у справі.
Як видно з наданих суду апеляційної інстанції ТТН, відпуск товару проводив
позивач сам собі (ППФ «Юнісон»передав ППФ «Юнісон»).

Відповідно
до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

Відповідно
до ст. 47 Статуту автомобільного транспорту України, доказами перевезення товару
автомобільним транспортом є товарно-транспортна накладна, яка повинна
відповідати типовій формі і може бути доказом відпуску продукції(товару)
перевізнику і здачі його вантажоотримувачу.

Враховуючи
те, що під час розгляду апеляційної скарги відповідач перерахував позивачу суму
основного боргу -26 507,02 грн. меморіальним ордером № 02 від 17.06.08р., що
підтвердив позивач листом № 48 від 26.06.08 р., якого відповідач надав суду
апеляційної інстанції, тому в цій частині рішення господарського суду Рівненської
області  від 07.02.08 р. у справі № 2/1
слід залишити без змін. Однак рішення суду першої інстанції щодо стягнення
основного боргу на суму 26 507,02 грн. не підлягає виконанню, а наказ для
примусового виконання на цю суму не підлягає видачі позивачу.

Враховуючи
те, що договір між сторонами неукладений, в накладних не вказано підстав
відпуску чи поставки нафтопродуктів, накладні на відпуск товару не містять
підпису особи яка отримала товар, ТТН надані позивачем суду апеляційної
інстанції не є доказами у справі, вантажовідправник і вантажоотримувач являє
собою одну особу згідно ТТН, внаслідок чого відповідач не зміг оприходувати
продукцію до вияснення цих питань по суті, вимога щодо оплати продукції згідно
ст. 530 ЦК України не пред'являлась, колегія суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області
від 07.02.08 р. у справі № 2/1 в частині стягнення суми 101 515,77 грн. -
відсотків за користування товарним кредитом підлягає скасуванню, як помилково
прийнята з неповним дослідженням всіх обставин справи.

Судові
витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до задоволеної суми
позову.

Керуючись
ст. ст. 91, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення господарського суду Рівненської
області від 07.02.08 р. у справі № 2/1 скасувати в частині стягнення з
відповідача суми 101 515,77 грн. - відсотків за користування товарним кредитом,
а також держмита на суму 1 015 грн., інформаційно-технічних послуг на суму
92,02 грн.

В решті рішення
господарського суду Рівненської області від 07.02.08 р. у справі № 2/1 залишити
без змін.

Доручити господарському суду
Рівненської області видати наказ на стягнення з відповідача судових
витрат(держмито на суму 265,07 грн., інформаційно-технічні послуги на суму
22,20 грн.

Матеріали
справи повернути в господарський суд Рівненської області

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий
суддя
Слука М.Г.

Судді
Процик Т.С.

Юрченко Я.О.