ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 4/245

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Державної акціонерної компанії "Хліб

України"

на постанову           Київського апеляційного господарського

суду від 27.08.2007р.

у справі                                                  № 4/245

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Закритого акціонерного товариства

"Укрзерноімпекс"

до                                                             Державної акціонерної компанії "Хліб

України"

про          відстрочення виконання рішення суду

за участю представників:

позивача –          не з"явились

відповідача –          Айвазян О.Ю.

ВДВС -          не з"явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2002 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ЗАТ "Укрзерноімпекс" до ДАК "Хліб України" про стягнення заборгованості у розмірі 2 059 601,82 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2002 року, залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2002 року, рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2002 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено; стягнуто з ДАК „Хліб України" на користь ЗАТ „Укрзерноімпекс" заборгованість у розмірі 2 059 601,82 грн. та судові витрати.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.01.2003 року відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 19.11.2002 року у справі №4/245.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2003 року та від 01.06.2004 року відмовлено у задоволенні заяв ДАК „Хліб України" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2002 року за нововиявленими обставинами, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2002 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2004 року ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2004 року скасовано, справу передано на новий розгляд Київському апеляційному господарському суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2005 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2005 року, постанову Київського апеляційного господарського суду" від 27.08.2002 року залишено в силі, а заяву ДАК „Хліб України" про перегляд постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2002 року за нововиявленими обставинами без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду України від 24.11.2005 року відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 21.09.2005 року у справі №4/245.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі статті 121 ГПК України звернувся до господарського суду міста Києва з заявою про надання відстрочки виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.03.2008 року задоволено заяву відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2002 року у справі №4/245 на шість місяців - до 03.09.2008 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2008 року ухвалу господарського суду міста Києва від 03.03.2008 року скасовано; заяву відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочку виконання рішення суду залишено без задоволення.

В касаційній скарзі ДАК "Хліб України" просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду, а ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін. В обгрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу –без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, якщо суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як зазначалось вище, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі статті 121 ГПК України звернувся до господарського суду міста Києва з заявою про надання відстрочки виконання рішення суду про стягнення з ДАК "Хліб України" грошових коштів.

Зі змісту заяви про розстрочку виконання судового рішення вбачається, що ВДВС посилається на те, що станом на 09.10.2007 року у його на виконанні перебуває 22 виконавчих документи про стягнення коштів з ДАК „Хліб України" на загальну суму 81 716 733,68 грн., у тому числі на користь ЗАТ „Укрзерноімпекс" боргу в сумі 1 564 115 грн.

Виконавчі провадження, за якими боржником є ДАК „Хліб України", об'єднано у зведене виконавче провадження №2659500.

06.09.2007 року в процесі виконавчого провадження ДАК „Хліб України" звернулася з заявою про вжиття заходів щодо відстрочення виконання рішень до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на те, що на даний час неможливо погасити кредиторську заборгованість, зважаючи на відсутність обігових коштів на рахунках підприємства.

Крім того, у поданій заяві відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначив, що Законом України „Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення механізму примусової реалізації майна, що, в свою чергу, ускладнює у повній мірі застосувати до боржника заходи примусового виконання рішень.

Місцевий господарський суд, врахувавши доводи заявника та визнавши обгрунтованими посилання останнього на неможливість погашення заборгованості у визначений строк, посилаючись на положення статті 121 ГПК України та статті 33 Закону України „Про виконавче провадження", задовольнив заяву про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 19.06.2002 року у справі №4/245 на шість місяців - до 03.09.2008 року.

Проте, апеляційна інстанція, скасувавши ухвалу місцевого суду та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, правильно вказала на помилковість висновку щодо наявності доказів на підтвердження обставин ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду. За відсутності таких доказів апеляційна інстанція відмовила в задоволенні заяви про надання відстрочки виконання рішення у даній справі.

Відповідно до положень ст. 83 та ст. 121 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власної ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При цьому, розстрочка виконання рішення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки визначаються господарським судом. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Господарський суд оцінює докази, які підтверджують обставини унеможливлення або ускладнення виконання рішення, за правилами статті 43 ГПК України і, лише за наявності таких обставин, має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд повно, всебічно дослідив надані сторонами докази, доводи, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про скасування ухвали місцевого суду з огляду на відсутність доказів, що підтверджують обставини унеможливлення або ускладнення виконання вказаного судового акту.

З таким висновком Київського апеляційного господарського суду повністю погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України.

Доводи ДАК "Хліб України" в касаційній скарзі про порушення судом апеляційної інстанції при винесенні постанови від 24.06.2008 року норм Господарського процесуального кодексу України щодо наявності у справі належних доказів для задоволення заяви Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочку виконання рішення, не заслуговують на увагу та не спростовують висновків апеляційного господарського суду про необґрунтованість підстав відстрочки виконання судового рішення.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань ДАК "Хліб України" надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги не беруться.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної акціонерної компанії "Хліб України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2007р. у справі № 4/245 залишити без змін.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк