ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
16.10.08                                                                                           Справа № 2/2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                                  Кордюк Г.Т.

Суддів                                                                      Давид Л.Л.

Мурської Х.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Відкритого акцонерного товариства «Кордон», м. Тячів, за вих. № 82 від 18.08.2008р.

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.07.2008 р.

у справі № 2/2 (суддя –Журавчак Л.С.)

за первісним позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача 1: Відкритого акціонерного товариства «Кордон», м. Тячів

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Норіс», м. Київ

про визнання договору купівлі –продажу майна –будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за № 15743 недійсним та стягнення суми 150 000 моральної шкоди.

та за зустрічним позовом: Відкритого акціонерного товарсива «Кордон», м. Тячів

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, м. Ужгород

за участю: Прокуратури Закарпатської області

про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна –будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1

за участю представників сторін:

від позивача: Дубовий І.Б. –головний спеціаліст юридичиного відділу (довіреність б/н від 08.01.2008р.)

від відповідача 1: Мартин Д.І. –представник (довіреність № 96 від 06.10.2008р.)

від відповідача 2: Мартин Д.І. –представник (довіреність № 96 від 06.10.2008р.)

від прокуратури: Макогон Ю.І. –прокурор відділу прокуратури Львівської області (посвідчення № 28 від 12.03.1996р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.07.2008 (суддя Журавчак Л.С.) позов у переданій на новий розгляд частині задоволено. Визнано недійсним договір купівлі –продажу майна –будівлі гуртожитку (літера А), що знаходяться в місті Тячів, вул. Заводська, 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за № 15743, із застосуванням правових наслідків правочину щодо зобов’язання кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все одержане на виконання цього правочину.

Суд мотивував рішення тим, що право власності продавця –ВАТ «Кордон»на майно, яке є предметом купівлі-продажу, підтверджено свідоцтвом про право колективної власності на нерухоме майно від 14.06.2000р. № 91, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 121 від 30.05.2000р, які на час укладення договору були визнані в судовому порядку недійсними в частині реєстрації гуртожитку в м. Тячів, вул. Комсомольська (Заводська) 1 за ВАТ «Кордон».

Постановою Тячівського районного суду від 12 грудня 2005р. по справі № 2-1560/5, встановлено факт неправомірного включення включення будівлі гуртожитку по вул. Комсомольській (Заводській) 1 в м. Тячів до Статутного фонду ВАТ «Кордон»і наступної державної реєстраці цього об’єкта за товариством.

Здійснивши продаж зазначеної будівлі гуртожитку за спірним договором купівлі-продажу, ВАТ «Кордон»діяло всупереч ч. 2 ст. 13 ЦК України, так і моральним засадам суспільства, на підставі цього спірний договір належить визнати недійсним, як такий, що суперечить ст.ст. 317, 319, 328 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ВАТ «Кордон»подало апеляційну скаргу та письмові пояснення до скарги, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, в позові відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що посилання господарського суду на постанову Тячівського районного суду від 12.12.2005р., як на безперечний доказ права власності на нерухоме майно не відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, оскільки моментом набуття права власності є державна реєстрація у встановленому законом порядку, що позивачем не було здійснено, ВАТ «Кордон»не було позбавлено права вланості, а отже, мало право розпоряджатися належним йому майном.

Крім того, зазначає апелянт, ТзОВ «Норіс», визнано добросовісним набувачем об’єкту нерухомості –будівлі гуртожитку (літера «А») загальною площею 2621,44 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тячів Закарпатської області, вул. Заводська, 1, відповідно до рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Український продовольчий альянс»від 28.12.2006р.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, ТзОВ «Норіс»є добросовісним набувачем, застосування двосторонньої реституції є неможливе, захист порушеного права Фонду Державного майна України по Закарпатській області не підлягає таким способом як визнання недійсною угоди, оскільки така особа не є стороною договору, а порушене право підлягає захисту шляхом подання віндикаційного позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, представник в судовому засіданні, доводи апеляційної скарги відхилив, покликаючись, що наявність права власності породжує необхідність його державної реєстрації, отже твердження відповідача про те, що момент набуття права власності є його державна реєстрація є безпідставні.

Не відповідає дійсності твердження відповідача-1 про відсутність у позивача повноважень на повернення та управління державним майном, в силу вимог Закону України «Про приватизацію державного майна»та «Про державну програму приватизації», а також Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фондом державного майна України від 19.05.199р. № 908/68.

Законодавство не ставить визнання договору недійсним в залежність від можливості застосування наслідків визнання такого договору недійсним, ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 30.03.2006р. у справі № 22-364, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20.02.2007р. по справі № 2-1560/05 встановлено, що гуртожиток, який виступає предметом спірного договору та розташований по вул. Комсомольській б/н і зареєстрований під № 1 по вул. Заводській в м. Тячів є одним об’єктом, постанова Тячівського районного суду від 18.12.2007р. по справі № 2/1560/05 набрала законної сили і на момент прийняття оскаржуваного рішення не скасована, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу, доводи викладені в ній відхилив, в судовому засіданні підтримав думку відповідача –ВАТ «Кордон»щодо обрання

позивачем невірного способу захисту, покликаючись на практику Верховного Суду України.

Львівським апеляційним господарським судом встановлено:

В грудні 2006 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом до ВАТ „Кордон” і ТОВ „Норіс” про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна –будівлі гуртожитку від 20.12.2006р. і стягнення з ВАТ „Кордон” 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В процесі розгляду справи ВАТ „Кордон” подало зустрічну позовну заяву про визнання його добросовісним набувачем нерухомого майна –будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою м. Тячів, вул. Заводська, 1.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.02.2007р. у справі № 2/2 відмовлено повністю у задоволенні первісного позову Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області до ВАТ „Кордон” та до ТОВ „Норіс” про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна –будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1, укладеного між ВАТ „Кордон” та ТОВ „Норіс”, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006 року за № 15743, та стягнення суми 150 000 грн. моральної шкоди. Також відмовлено повністю в задоволенні зустрічного позову ВАТ „Кордон” до Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області про визнання його добросовісним набувачем нерухомого майна –будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2007р. рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2007р. за первісним позовом змінено, в частині вимог про визнання недійсним договору від 20.12.2006р. купівлі-продажу майна –будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м.Тячів, вул.Заводська, 1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за №15743 –скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області. В частині вимог щодо стягнення суми 150000грн. моральної шкоди рішення місцевого господарського суду залишено без змін. За зустрічним позовом рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2007р. у справі №2/2 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.07.2008р. у справі №2/2, позов у переданій на новий розгляд частині задоволено повністю та визнано недійсним договір купівлі-продажу майна –будівлі гуртожитку (літера А), що знаходиться в місті Тячів, вул. Заводська, 1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за № 15743, із застосуванням правових наслідків правочину щодо зобов’язання кожної із сторін повернути другій стороні у натурі все одержане на виконання цього правочину.

Як встановлено судом попередньої інстанції, цілісний майновий комплекс в м. Тячів, вул. Заводська, 1, в тому числі і спірна будівля гуртожитку, перейшов з державної власності у приватну власність на визначених законодавством підставах, відповідно, ВАТ „Кордон” є правонаступником ВАТ „Тячівконсерв”, як підприємства, що створене у процесі приватизації цілісного майнового комплексу по переробці сільськогосподарської сировини на підставі Закону України „Про приватизацію державного майна” у відповідності до наказів позивача від 22.07.1994р. №2/219 „Про приватизацію майна Тячівського консервного заводу”, від 06.05.1996р. №3/768 „Про затвердження Плану приватизації і перетворення у відкрите акціонерне товариство Тячівського консервного заводу” та від 06.05.1996р. №3/769 „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Тячівконсерв”.

В подальшому 20.12.2006 року між ВАТ „Кордон” та ТОВ „Норіс” було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі гуртожитку (літера А) загальною площею 2621,44кв.м., що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсним оспорюваний правочин, місцевий господарський суд виходив з тих підстав, що на момент укладення вказаного договору ВАТ „Кордон” не набуло права власності на об’єкт, що відчужувався, оскільки постановою Тячівського районного суду від 12.12.2005р. по справі № 2-1560/05 (яка набула законної сили 30.03.2006р.), залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області та ухвалою Вищого адміністративного суду України, визнано недійсними накази Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 22.07.1994р. № 2/219 „Про приватизацію майна Тячівського консервного заводу”, від 06.05.1996р. № 3/768 „Про затвердження Плану приватизації і перетворення у відкрите акціонерне товариство Тячівського консервного заводу” та від 06.05.1996р. № 3/769 „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Тячівконсерв” в частині приватизації ВАТ „Тячівконсерв” гуртожитку та вилучено його зі статутного фонду ВАТ „Кордон”, а тому гуртожиток набув статусу майна, яке не увійшло до статутного фонду господарського товариства, але перебуває на його балансі.

В зв‘язку із цим та на виконання постанови Тячівського районного суду від 12 грудня 2005р., наказом Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області від 15.08.2006р. № 09-01/145 гуртожиток по вул. Комсомольській (Заводській), 1 в м. Тячів повернуто в державну власність без зміни розміру статутного фонду ВАТ „Кордон” та зазначений об’єкт соціально-побутового призначення внесено в Реєстр державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств під час приватизації, але знаходиться на їх балансах.

Заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, представника відповідача-1 та відповідача-2, розглянувши доводи апеляційної скарги, Львівський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи та організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.Це право кореспондується з повноваженням суду щодо захисту цих прав та охоронюваних законом інтересів, які передбачені Законом України “Про господарські суди”.

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заявлена Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області, як органом, який здійснює функції з управління об’єктами соціально-побутової сфери, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації і є державною власністю, вимога про визнання недійсним договору не відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України та іншим законам України.

Так, статті 203, 215 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило про те, що недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам названого Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.В силу ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, або було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, або вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму, встановленого ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, незалежно від того чи відповідає спірна угода закону.

Наслідки недійсності угоди стосуються сторін угоди і не поширюються на права позивача, який вважає себе власником спірного майна, не будучи стороною угоди.Захист прав такої особи можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені статтею 388 Цивільного кодексу України.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в постанові від 25.07.2006 р. у справі № 69/8-05, від 30.01.2007р. в справі за позовом ВАТ «Івано-Франківськбджолопром»до ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, Прикарпатської універсальної товарної біржі, ТзОВ «Прикарпатський торговий дім», ТзОВ «Сота».

Проте місцевий господарський суд при розгляді справи на дані вимоги закону уваги не звернув, що потягло за собою ухвалення судового рішення в даній частині позову, яке не відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.07.2008р. у справі №2/2 скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову у переданій на новий розгляд частині про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна –будівлі гуртожитку (літера А), що знаходиться в місті Тячів, вул. Заводська, 1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за № 15743, слід відмовити.

Витрати по держмиту за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача в розмірі 42,50 грн. Зайво стягнене, платіжним дорученням № 00088 від 14.08.2008р., держмито в сумі (750 –42,50) = 707,50 грн. за розгляд апеляційної скарги підлягає поверненню відповідачу-1 з Державного бюджету України, відповідно до ст. Декрету Кабінету Міністерству Міністрів України «Про державне мито».

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ВАТ «Кордон»задоволити.

2.          Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.07.2008р. у справі № 2/2 скасувати. Прийняти нове рішення. В позові Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області про визнання недійсним договору купівлі –продажу майна –будівлі гуртожитку (літера «А»), укладеного 20.12.2006р. між ВАТ «Кордон»та ТзОВ «Норіс»- відмовити.

3.          Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області на користь ВАТ «Кордон»42,50 грн. держмита за розгляд апеляційної скарги.

4.          Повернути ВАТ «Кордон»з Державного бюджету України зайво сплачене, платіжним дорученням № 00088 від 14.08.2007р., держмито за розгляд апеляційної скарги в сумі 707,50 грн. Довідку видати.

5.          Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

6.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

7.          Справу № 2/2 повернути Господарському суду Закарпатської області.

Головуючий суддя                                                                      Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                          Давид Л.Л.

Суддя                                                                                          Мурська Х.В.