ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/276

15.09.08

За позовом

Комунального підприємства «Енергозбереження»

до

Дочірнього підприємства «Газ-Тепло»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про

зобов’язання вчинити певні дії та визнання кредиторських вимог

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

Від позивача Мартюшев С.С.- представник за довіреністю № 499 від 28.05.2008 року;

Від відповідача Галанський Д.П.- представник за довіреністю № 08/129 від 16.07.2008 року;

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства «Енергозбереження»до Дочірнього підприємства «Газ-Тепло»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про :

-          зобов’язання вчинити дії, документально оформити факт існування заборгованості шляхом підписання акту звірки взаємних розрахунків як за договором переробки природного газу так і за договором комісії;

-          визнання кредиторських вимог позивача до відповідача дійсними та зобов’язання відповідача включити їх до реєстру вимог кредиторів;

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2008 р. порушено провадження у справі № 37/276, розгляд справи було призначено на 28.07.2008 р. о 15-45.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.07.2008 року подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що ні договором, ні законом у відповідача не виникає обов’язок підписувати акти звірки взаєморозрахунків в редакції позивача, а також відсутній обов’язок включати позивача до реєстру вимог кредиторів. Відповідач вважає, що права позивача не були порушені з боку відповідача, а тому в розумінні статті 1 ГПК України відсутні правові підстави для задоволення позову.

Крім того, в судовому засіданні 28.07.2008 року представники сторін подали суду клопотання про продовження строку вирішення спору по справі № 37/276.

Подане клопотання судом було задоволено.

У судовому засіданні 28.07.2008 р., відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 15.09.2008 року о 15-00.

15.09.2008 року позивачем через канцелярію Господарського суду міста Києва було подану заяву про уточнення позовних вимог по справі, відповідно до якої позивач просить зобов’язати Дочірнє підприємство «Газ-Тепло»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»підписати довідку (акт звірки) узгодження заборгованості як за договором комісії і за договором переробки за весь час господарської діяльності.

Позивач в судовому засіданні 15.09.2008 року підтримав позов у урахуванням заяви про уточнення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував, з підстав, які викладені детально у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.09.2008 року за згодою представників сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Енергозбереження» звернулося до суду з вимогою щодо зобов’язання Дочірнє підприємство «Газ-Тепло»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»підписати довідку (акт звірки) узгодження заборгованості як за договором комісії і за договором переробки за весь час господарської діяльності. Посилаючись на те, що відповідач не визнає наявну заборгованість, безпідставно ухиляється від підписання акту про наявність та розмір заборгованості, що в свою чергу позбавляє можливості позивача провести взаєморозрахунки у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій України» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Господарським судам підвідомчі справи визначені в статті 12 Господарського процесуального кодексу України, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір носять господарський характер, що підтверджується позицією Верховного суду України в постановах від 11.05.2004 № 25/389 та від 29.10.2002 року.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 Цивільного кодексу України. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Суд відзначає, що вимога про спонукання підписати довідку (акт звірки) не призводить до поновлення порушеного права і не може бути самостійним предметом позову, оскільки предметом позову є матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, ця вимога повинна опиратись на підставу позову. В підставу позову не можуть входити такі обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів звірки. З ними закон не пов’язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов’язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Вимога про зобов’язання ДК «Газ-тепло»підписати довідку (акт звірки) узгодження заборгованості як за договором комісії, так і за договором переробки за весь час господарської діяльності є загальною, не встановлює конкретні дії, які необхідно вчинити відповідачу, не визначає, який саме акт необхідно підписати, на яку суму, тощо. Заявлена позовна вимога не може бути виконана також у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

У пункті 3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.11.2005 N 01-8/2229 зазначено, що «дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду. Правову позицію Верховного Суду України з цього приводу викладено в його постановах від 13.07.2004 зі справи N 10/732 та від 14.12.2004 зі справи N 6/11».

Судом також встановлено, що закон не передбачає безумовний обов’язок відповідача щодо підписання такої довідки, оскільки згідно п. 6.2 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»у процесі підтвердження заборгованості учасниками розрахунків самостійно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, на підставі відповідних документів встановлюються та уточнюються суми дебіторської та кредиторської заборгованостей, що підлягають погашенню. За результатами встановлення та уточнення сум заборгованості складається акт про наявність та розмір заборгованості, яку передбачається погасити із застосуванням механізмів, визначених цим Законом.

Згідно пункту 5 Порядку підтвердження заборгованості, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії (далі –Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.06р. №191, процес підтвердження заборгованості, якщо інше не визначено цим Порядком, передбачає встановлення (уточнення) сум заборгованості учасником розрахунків –ініціатором підтвердження заборгованості (далі –ініціатор) самостійно на підставі підтвердних документів (договорів, рахунків-фактури, накладних та інших документів, що підтверджують наявність господарських відносин і заборгованості учасників розрахунків) та складення акта про наявність та розмір заборгованості, який є підставою для погашення заборгованості на умовах, визначених Законом. Для погодження сум заборгованості ініціатор подає іншому учаснику розрахунків складені ним два примірники акта про наявність та розмір заборгованості, якщо інше не встановлено цим Порядком. Учасник розрахунків у семиденний строк після надходження акта про наявність та розмір заборгованості, якщо інше не встановлено цим Порядком, повертає ініціатору погоджений один примірник акта або надсилає відмову в його погодженні із зазначенням причин. Форму акта про наявність та розмір заборгованості за окремими її видами затверджує Міжвідомча комісія. Строк дії акта про наявність та розмір заборгованості становить тридцять днів після його погодження учасниками розрахунків, крім акта про наявність та розмір податкового боргу, строк дії якого визначено пунктом 14 цього Порядку.

Згідно пункту 6 Порядку встановлено, що у разі незгоди одного з учасників розрахунків із сумами заборгованості, встановленими (уточненими) ініціатором, учасники розрахунків разом визначають іншу суму, на яку складають акт про наявність та розмір заборгованості, що погоджується усіма учасниками розрахунків. Питання щодо погашення заборгованості, суми якої не погоджені учасниками розрахунків відповідно до цього Порядку, вирішуються відповідно до законодавства.

Згідно пункту 7 Порядку, спірні питання, що виникають між учасниками розрахунків під час підтвердження заборгованості, крім тих, що стосуються строків виникнення та встановлення сум заборгованості, розглядаються Міжвідомчою комісією. Для цього учасники розрахунків надсилають до Міжвідомчої комісії лист разом з копіями необхідних документів, які вона не пізніше ніж протягом семи днів після їх надходження розглядає і надсилає учасникам розрахунків свої висновки і рекомендації.

Позивачем не надано доказів того, що він звертався до Міжвідомчої комісії для розгляду спірних питань що виникли між учасниками розрахунків під час підтвердження заборгованості.

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що за змістом положень Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»та Порядку підтвердження заборгованості, що виникла внаслідок неповних розрахунків за енергоносії, не встановлено обов’язку учасників розрахунків підтверджувати суми заборгованості, в свою чергу підтвердження сум заборгованості є правом, а не обов’язком учасників розрахунків.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем невірно визначений спосіб захисту встановлений законодавством України, а також судом встановлено, що права позивача не були порушені з боку відповідача, оскільки чинним законодавством не встановлено обов’язку відповідача, як учасника розрахунків підписувати із позивачем акт звірки про наявність та розмір заборгованості між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, а отже такими, що задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 30.09.2008 року