ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/246

10.11.08

За позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю „Укаргосвіт”

до

Товариство з обмеженою відповідальністю „Україна Агро”

про

стягнення 34 987,08 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача

Мельниченко О.В., представник за дов. б/н від 10.05.2008;

від відповідача

не з’явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Украгросвіт” (далі –Позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна Агро” (далі –Відповідач) про стягнення 32 236,32 грн. основного боргу, 15,90грн. 3% річних, 934,86 грн. витрат пов’язаних з інфляційними процесами, 1800,00 грн. збитків, а також 362,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що протягом квітня –травня 2007 року поставив Відповідачу засоби захисту рослин на загальну суму 75 92472 грн., проте останній їх оплатив частково в сумі 40 416,00 грн.

Крім того, 27.09.2007 Відповідач часткового повернув Позивачу товар на загальну суму 3 272,40 грн.

Відтак, як зазначив Позивач станом на 26.05.2008 загальна заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар становить 32 236,32 грн.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Ухвала суду про порушення провадження у справі №34/246 та ухвали суду про відкладення розгляду справи надсилалась Відповідачу за адресами: 01601, м. Київ, вул. Голосіївська, 9 (юридична) та 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 13 (фактична), які зазначені в позовній заяві.

Юридична адреса Відповідача підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою з Головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві за №21-10/4578-1 від 13.08.2008.

Статтею 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо такі відомості, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа .оже посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у .спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Про поважні причини неявки в судове засідання представника Відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від Відповідача не надходило.

За таких обставин відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України), справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

Як слідує з матеріалів справи, Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 75 924,72 грн., що підтверджується наступним документами:

- видаткова накладна №УС-0000202 від 17.04.2007 на суму 21 816,00 грн., товар відповідно до довіреності серії ЯИЦ №420590 від 19.04.2007 отримав Скок О.О.

- видаткова накладна №УС-0000153 від 16.05.2007 на суму 44 415,12 грн., товар відповідно до довіреності серії ЯИЦ №420598 від 16.05.2007 отримав Скок О.С.

- видаткова накладна №УС-0000153 від 17.05.2007 на суму 9 693,60 грн., товар відповідно до довіреності серії ЯИЦ №420598 від 16.05.2007 отримав Скок О.С.

Позивач виставив Відповідачу рахунки-фактури №УС-0000104 від 17.04.2008, № УС №0000148 від 11.05.2007, №УС-0000160 від 16.05.2007 на оплату вартості поставленої продукції.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково в сумі 40 416,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

27.09.2007 Відповідач повернув позивачу частину товару на загальну суму 3 272,40 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (частина 1 статті 641 ЦК України).

Частиною 1 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі –ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських оговорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Пунктом 1 статті 208 ЦК України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до частин 2, 3, статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Таким чином, між сторонами у справі було укладено договір поставки, про що зокрема свідчать видаткові накладні №УС-0000202 від 17.04.2007, №УКС-0000153 від 16.05.2007, №УС-0000153 від 17.05.2007 та рахунки-фактури (в яких визначено найменування товару, його ціна та кількість).

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 15.04.2008 складений та підписаний між сторонами, відповідно до якого заборгованість Відповідача перед Позивачем станом на 15.04.2008 становить 32 236,32 грн.

При цьому, в матеріалах справи наявна довідка за підписом Генерального директора Позивача, проте, що заборгованість ТОВ „Україна Агро” перед ТОВ „Украгросвіт” станом на 02.07.2008 становить 32 236,32 грн.

08.05.2008 Позивач направив на адресу Відповідача вимогу, в порядку ст. 530 ЦК України, за №06/05-05/2008, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією фіскального чеку №0125 від 08.05.2008 та описом вкладення з відтиском печатки поштового зв’язку.

Вказана вимога була отримана Відповідачем 13.05.2008, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Пунктом 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач, в порушення умов Договору, вартість поставленого товару у строк до 20.05.2008 не сплатив.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 32 236,32 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

При цьому, Позивач просив стягнути з Відповідача 15,90 грн. - 3% річних та 934,86 грн. індексу інфляції.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладені обставини, а також той факт, що судом задоволено основну суму боргу за прострочення оплати поставленого товару в розмірі 32 236,32 грн., вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 3% річних та витрат, пов’язаних з інфляційними процесами визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком Позивача. Розрахунок 3% річних та витрат пов’язаних з інфляційними процесами відповідає нормам законодавства та матеріалам справи.

Що стосується вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача збитків у розмірі 1 800,00 грн., суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний Договір №31/02/08 про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 07.02.2007 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Украгросвіт” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Незалежна юридична компанія”, Акт прийому-передачі документів (матеріалів) від 07.02.2008,Акт прийому-передачі виконаних робіт та надання послуг від 08.02.2008 та платіжним дорученням №20 від 08.02.2008 на суму 1 800,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За правилами статті 611 ЦК України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов’язання.

Виходячи зі змісту статті 623 ЦК України збитки кредиторові відшкодовуються боржником у разі порушення ним зобов’язання.

Згідно з частиною 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 ГК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов’язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов’язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов’язання, носить обов’язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв’язку з порушенням.

Проте, як свідчать матеріали справи, розмір плати за отриману юридичну допомогу, на яку погодився Позивач, не пов'язаний із сумою, що є предметом позову у даній справі, тобто не перебуває у причинно-наслідковому зв’язку із діями Відповідача, пов’язаними із зверненням останнього до Господарського суду м. Києва для захисту своїх прав.

Зобов’язального характеру відшкодування витрат на юридичну допомогу також не носить, а ні за умовами договору, а ні за вимогами закону. Адже, умовами Договору сторони не передбачили компенсацію витрат на юридичну допомогу у випадку порушення ними його умов. А згідно з частинами 1, 2, 3 статті 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, залучення до участі у справі в якості представника іншої особи є правом, а не обов’язком сторони, витрати якої щодо такої особи не носять для другої сторони у справі обов’язкового характеру, і пов’язано лише з волевиявленням самої сторони.

При цьому суд зазначає, що результати розгляду справи у суді залежать не від того хто представляє інтереси тієї чи іншої сторони у суді, а від встановлення судом наступних обставин: наявності у Позивача права, на захист якого ним подано позов, а також наявності чи відсутності факту порушення такого права або його оспорення.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Аналіз правовідносин Позивача і Відповідача з приводу відшкодування Відповідачем збитків у вигляді витрат Позивача на юридичну допомогу за Договором про надання юридичної допомоги, предметом якого є здійснення представництва інтересів Позивача при слуханні даної справи Господарському суді м. Києва, дає підстави для висновку про відсутність правових умов відшкодування збитків, витрати за цим договором не мають обов’язкового характеру для Позивача, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному причинно-наслідковому зв’язку з діями Відповідача.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

За таких обставин, вимога про стягнення з Відповідача 1 800,00 юридичних послуг є незаконною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 6, 11, 15, 22, 208, 253, 509, 525, 526, 530, 625, 642, 712 ЦК України, статтями 22, 180, 181,, 193, 224 ГК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна Агро” (01601, м. Київ, вул.. Голосіївська, 9; 01004, м. Київ, вул.. Червоноармійська, 13, р/р в ВАТ „СЕБбанк”, МФО 300175, р/р 1001 в АКБ „ТАС-Комерцбанк”, МФО 300164, , а у випадку відсутності коштів із будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Украгросвіт” (03038, м. Київ, вул. Ямська, 28, р/р 1350 в ВАТ „Біг Енергія”, МФО 322603, ) 32 236 (тридцять дві тисячі двісті тридцять шість) грн. 32 коп. основного боргу; 15 (п’ятнадцять) грн. 90 коп. 3% річних, 934 (дев’ятсот тридцять чотири) грн. 86 коп. витрат, пов’язаних з інфляційними процесами, а також 331 (триста тридцять одну) грн. 87 коп. витрат по сплаті державного мита та 111 (сто одинадцять) грн. 92 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                              Р.Б. Сташків