ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/201

07.07.08

За позовом

Хмельницького обласного підприємства по заготівлях і постачанню палива населенню, комунальним підприємствам і установам «Облпаливо»

До

1.          Товариства з обмеженою відповідальністю «Промсервіс»

2.          Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»

Про

стягнення 2040,28 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях приймали участь представники сторін :

Від позивача не з’явився;

Від відповідача 1 не з’явився;

Від відповідача 2 : Созданий С.І.- представник за довіреністю № 1885-НЮ від 30.05.2008 року; Костерний Д.О.- представник за довіреністю № 1885-НЮ від 30.05.2008 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Хмельницького обласного підприємства по заготівлях і постачанню палива населенню, комунальним підприємствам і установам «Облпаливо»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промсервіс»та Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»про стягнення 2040,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2008 р. порушено провадження у справі № 37/201, розгляд справи було призначено на 03.06.2008 року о 10-15.

Представник позивача в судове засідання 03.06.2008 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/201 від 16.05.2008 р. не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з’явився, проте на адресу господарського суду міста Києва надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промсервіс», зазначаючи, що завантаження було проведено відправником ТОВ «ТД «Максікрон ЛТД», після чого ТОВ «Промсервіс», будучи відправником за даним договором, здійснив разом з ДП «Донецька залізниця»необхідні дії для фіксації завантаження товару та його об’єму, що підтверджується книгою зауважень ГУ -36, в якій відображено підтвердження факту зважування відповідного вагону з підписом представника залізниці, а також витягом з відомості номерного обліку навантаження вагонів на станції Красний Луч Донецької залізниці, на які відображено підтвердження факту зважування відповідного вагону та розрахунку сплати зважування ТОВ «Промсервіс»на адресу ДП «Донецька залізниця». Відповідач 2 наголошує на тому, що було порушено маркування вантажу відправника, а тому за твердженням відповідача відповідальність має нести залізниця.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні 03.06.2008 року подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позовні вимоги позивача до Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»є необґрунтованими, оскільки вантаж завантажено засобами вантажовідправника, маса вантажу при навантаженні визначена засобами вантажовідправника, вантаж завантажено нижче бортів, а також відсутні відомості про застосування катка для ущільнення вантажу для запобігання його втрати при перевезенні. Відповідач 2 вказує на те, наявність поглиблення та відсутність захисного маркування свідчить не про виїмку вугілля при транспортуванні, як припускає позивач в позовній заяві, а свідчить про недовантаження вантажу у вагон вантажовідправника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2008 року розгляд справи було відкладено у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судове засідання 07.07.2008 року не з’явився, проте на адресу господарського суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця» в судвому засіданні 07.07.2008 року заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07.07.2008 року за згодою представників сторін судом оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відправником вантажу –Товариством з обмеженою відповідальністю «Промсервіс»у вагоні № 67197202 за залізничною накладною № 49543505 від 21.07.2007 р. зі станції відправлення «Червоний луч» Донецької залізниці на Староконстантинівський топливний склад Хмельницького обласного підприємства по заготівлях і постачанню палива населенню, комунальним підприємствам і установам «Облпаливо»(станція Староконстантинів –1 Південно-Західної залізниці) було відправлено 69 тон вугілля марки антрацит АМ.

При цьому, завантаження вугілля було здійснено силами і засобами Товариства з обмеженою відповідальністю «Промсервіс», про що вказано в залізничній накладній. Згідно з цією залізничною накладною, антрацит завантажено нижче бортів. Вантаж розміщено і закріплено згідно Технічних умов правильно. Маса вантажу визначена на 150 тонних вагах відправника.

На станції Знам’янка на підставі актів загальної форми № № 7526, 7527 від 23.07.2007 року був складений комерційний акт № 879254/604/1 від 24.07.2007 року, яким встановлено, що у вагоні № 67197202 вугілля марки антрацит завантажено рівномірно, нижче бортів 300 мм, захисне маркування відсутнє, каток не застосовувався. Двері та люки щільно закриті. Течі вантажу не має. Фактично вантаж прибув в технічно та комерційно справному вагоні. На поверхні вантажу праворуч по ходу потягу наявне поглиблення над 1-2-3-4 люками шириною 1700 мм, глибиною 300 мм, довжиною 6000 мм., на 7 люком - шириною 1700 мм, глибиною 300 мм, довжиною 1000 мм. Переважування вугілля проводилось на 150 тонних вагах станції Знам’янка. При переважуванні було виявлено : вага брутто 85550 кг, тара з бруса 22000 кг, нетто 635000 кг, що становить різницю ваги проти документів в сторону зменшення на 5500 кг. Перевірка проводилась двічі. Недостача підтвердилась. Недостаючий вантаж у вагоні поміститись міг. При цьому в даному акті зазначено також, що в місцях поглиблення доступ до вантажу усунений шляхом нанесення захисного маркування.

Позивач вважаючи, що недостача вугілля виникла як з вини вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Промсервіс», так і з вини перевізника, звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просив стягнути з них пропорційно ступеня їх вини суму збитків від недостачі вугілля з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження в розмірі –2040,28 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов’язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі і завантаженому засобами відправника, та якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

У Пункті 3.2 Роз’яснення ВГСУ “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” № 04-5/601 від 29.05.2002 року зазначено, що у відповідності до статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (частина 3 п.3.2).

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту).

З наданої до матеріалів справи залізничної накладної № 49543505 судом встановлено, що вантажовідправником були вжиті заходи щодо збереження вантажу, зокрема, спірний вантаж був маркований вапном. Проте, з дослідженого комерційного акту та актів загальної форми вбачається, що в місцях поглиблення маркування відсутнє.

Такий опис стану вантажу свідчить про явно видимий характер недостачі останнього, який може бути виявлений візуально та без застосування додаткових вимірювальних пристроїв чи дій.

Судом не приймаються до уваги посилання Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно –західна залізниця»на те, що «наявність поглиблення та відсутність захисного маркування у місці поглиблення свідчить не про виїмку вугілля при транспортування, а підтверджує просипання, просідання та вивітрювання вугілля під час руху вагону», оскільки в судовому засіданні судом досліджені акти загальної форми № № 7527, 7526. Зазначені акти містять відомості про те, що в місці поглиблення відсутнє захисне маркування, течі вантажу немає, встановлений доступ до вантажу, який був усунений шляхом нанесення маркування вапном.

Слід також зазначити, що відповідальність за недостачу не може бути покладена на вантажовідправника, оскільки згідно з наявним у матеріалах справи витягом із книги обліку контрольних переважувань вагонів на станції Постніково Донецької залізниці, при перевантажені вантажу на станції відправлення встановлено масу вантажу –68900 кг, що на 100 кг менше маси вантажу і є допустимим у відповідності до частини ч. 2 п. 2.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644.

Таким чином, суд відзначає, що вантажовідправником були вжиті всі заходи щодо схоронності вантажу під його час транспортування, при цьому підстави для звинувачення вантажовідправника у недовантаженні вантажу відсутні, оскільки маса вантажу підтверджується витягом з журналу перевантаження.

Вищевикладеними обставинами встановлюється та підтверджується, що виїмка та недостача вантажу відбулась саме під час перевезення та з вини перевізника.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Проте, всупереч зазначеній статті Статуту, відповідач - 2не довів належними та допустимими доказами того, що недостача прийнятого до перевезення вантажу виникла не з його вини.

Статтею 114 Статуту передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення вартості недостачі з Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно –західна залізниця»визнаються судом обґрунтованими та доведеними.

Проте, слід зазначити, що розглянувши подані позивачем докази, суд встановив, що позивачем пропущено строки позовної давності для подання позову про стягнення з Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно –західна залізниця»вартості втраченого вантажу з огляду на наступне.

Відповідно до статей 258, 925 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Однак, частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України, норми якого у регулюванні майнових відносин суб'єктів господарювання є спеціальними щодо норм Цивільного кодексу України. Це стосується і положень про позовну давність.

Частина п'ята статті 315 Господарського кодексу України та пункт 136 Статуту залізниць України, встановлюють шестимісячний строк для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Виходячи з принципу рівності суб'єктів господарювання, з урахуванням частини другої статті 9 Цивільного кодексу України та пункту 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту - з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (складання комерційного акту, акту загальної форми, списання коштів з особового рахунку тощо).

Теж саме зазначено у пункті 2.13 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»від 29.05.2002 р. № 04-5/601із змінами та доповненнями, внесеними рекомендацією президії Вищого господарського суду України від 18.11.2003 року № 04-5/1429, в якому визначено, що для подання позовів до залізниці згідно із статтею 136 Статуту встановлено шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 Статуту.

Згідно пункту 134 Статуту залізниць України Претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються: з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

Днем встановлення обставин, що спричинило заявлення позову є 24.07.2007 року –день складання комерційного акту, в свою чергу позов до перевізника щодо відшкодування за недостачу вантажу може бути заявлений позивачем протягом 6 місяців з дня видачі вантажу.

Відповідно до залізничної накладної № 49543505 вантаж видано позивачу 30.07.2007 року, а отже позов до Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно –західна залізниця»може бути поданий до 30.01.2008 року, в свою чергу позивач звернувся з даним позовом лише 12.05.2008 року.

Пунктом 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Державне територіально –галузеве об’єднання «Південно –західна залізниця» в судовому засіданні звернулось до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом тільки 12.05.2008 року, суд приходить до висновку про те, що ним пропущені строки позовної давності для пред’явлення позову про стягнення з перевізника 2040,28 грн. вартості втраченого вантажу.

Відповідно до пункту 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем в позовній заяві не зазначені причини пропуску строку позовної давності, а тому господарський суд вважає, що відсутні підстави для відновлення пропущеного строку позовної давності.

Згідно пункту 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений (пункт 6 постанови Пленума ВСУ "Про судове рішення" от 29 грудня 1976 р. N 11 із змінами та доповненнями).

За таких обставин, суд відзначає, що позовні вимоги до Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно –західна залізниця»щодо відшкодування за недостачу вантажу в розмірі 2040,28 грн. задоволенню не підлягають, в зв’язку зі спливом строку позовної давності.

В свою чергу вимоги позивача до вантажовідправника щодо відшкодування за недостачу вантажу в розмірі 2040,28 грн. не підлягають задоволенню з огляду недоведеності та безпідставності, оскільки судом було встановлено, що відсутня вина вантажовідправника у втраті вантажу.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, —

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 08.07.2008 року