ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2008 р. Справа № 59/102-08

вх. № 4957/4-59

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Смирнова О.М. дов. від 11.01.2008р. №80; 3-ї особи - не з"явився; відповідача - не з"явився; 3-ї особи - не з"явився,

розглянувши справу за позовом Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр старндартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"), м. Харків 3-я особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Харківській області, м. Харків;

до Чугуївської міської рада, м. Чугуїв

про визнання права власності на майно та його витребування із чужого незаконного володіння

та позовом третьої особи, яка заявляє саостінй вимоги на предмет спору - Фізичної особи - підприємця Щедрова Микола Олександрович, м.Чугуїв;

до Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр старндартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"), м. Харків

ВСТАНОВИВ:

04.07.2008р. Позивач ДП "Харківстандартметрологія" звернувся до господарського суду з позовом до відповідача – Чугуївської міської ради. Згідно доповнення до позовної заяви (вх.№14417 від 07.08.2008р.) та уточнення позовних вимог (вх. №16982 від 18.09.2008р.) позивач просить суд: 1) визнати право власності на майно – нежитлову будівлю (вагоремонтну майстерню) загальною площею 73,6 м2, розташовану за адресою: місто Чугуїв, вул.Жадановського, 7-И за державою Україна в особі Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, який є органом управління цим майном, а ДП „Харківстандартметрологія” – користувачем вищевказаного майна. 2) витребувати зазначене майно з чужого незаконного володіння – Чугуївської міської ради Харківської області; 3) відновити те становище, яке існувало до видання акту органу місцевого самоврядування (рішення Чугуївської міської ради), - зобов’язати Чугуївську міську раду розірвати в разі наявності існуючи договори щодо передачі зазначеного майна в оренду. Зазначені доповнення та уточнення позовних вимог подані з дотриманням правил ГПК України щодо подачі позову (змін, доповнень, уточнень позовних вимог) тому приймаються судом до розгляду.

Крім названого уточнення позовних вимог позивачем було також подане уточнення позовних вимог (вх.від 18.09.2008р.), яке не приймається судом до розгляду, оскільки воно подано з порушенням вимог ч.1 ст.56 ГПК України, п.2 ч.1 ст.57 ГПК України. Згідно зазначених правових норми позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, якщо цих документів у сторін немає. До позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Всупереч зазначених вимог подане позивачем уточнення не містить доказів відправлення уточнення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та другому відповідачу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2008р. до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено ФОП Щедрова Н.А. У зв’язку із поданням останнім позову про визнання права власності на спірне майно (вх.№15287 від 18.08.2008р.) ухвалою суду від 20.08.2008р. Щедрова Н.А. було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Позовні вимоги третя особа обґрунтовує посиланням на ст.ст. 388, 392 ЦК України. Стверджує, право власності на спірне майно набуте внаслідок проведення реконструкції зруйнованої безгосподарної будівлі, розташованої за адресою: місто Чугуїв, вул. Жадановського, 7-И.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2008р. до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору було залучено Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Харківській області.

В судовому засіданні представник позивача підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Проти позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору заперечує, просить в позові відмовити.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 06.10.2008р., не з’явився, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві, а також особистий підпис представника відповідача під відповідним повідомленням, що міститься у справі. У відзиві на позов (т.І а.с. 74) відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на недоведеність позовних вимог.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судове засідання, призначене на 06.10.2008р., не з’явилась, причину неявки не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи зазначена особа була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за її адресою, а також особистий підпис третьої особи під відповідним повідомленням, що міститься у справі.

Третя особа, на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору в судове засідання призначене на 06.10.2008р. не з’явилась, причину неявки не повідомила, витребуваних судом документів не надала. Про дату, час та місце розгляду справи зазначена особа була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за її адресою.

З’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Згідно статуту Державного підприємства „Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації”, відповідно до наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 24.02.2004р. №33 Державне підприємство "Харківський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації" реорганізовано у Державне підприємство "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"). Вказаним наказом визначено, що Державне підприємство "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" є правонаступником прав і обов'язків Державного підприємства "Харківський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації". Державне підприємство "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" засноване на державній власності і підпорядковане органу управління майном - Держспоживстандарту України.

Відповідно до п.4.2 Статуту ДП "Харківстандартметрологія", майно позивача та доходи, отримані від використання майна є державною власністю і закріплюються за позивачем. Здійснюючи право господарського відання позивач володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього дії, які не суперечать чинному законодавству України та цьому статуту.

Після реорганізації з 2004 року приміщення вагоремонтної майстерні розташованої за адресою: місто Чугуїв, вул.Жадановського, 7-И передано на баланс позивача та 24.04.2008р. Чугуївським МБТІ на нього виготовлений технічний паспорт.

У зв’язку з цим позивач вважає, що держава є власником а він (позивач) – користувачем зазначеного майна. На підставі цього позивач просить визнати за державою право власності на майно, оскільки правовстановлюючі документи на нього відсутні, а крім того, витребувати зазначене майно з чужого незаконного володіння, та відновити те становище, яке існувало до порушення права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст..1,2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ст. 392 ЦК України визнання права власності власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі статуту (п.4.2) ДП "Харківстандартметрологія" вбачається, що власником майна, закріпленим за позивачем є держава, а позивач здійснює щодо нього право господарського відання.

Отже, правом на звернення до господарського суду з позовом про визнання права власності на спірне майно володіє саме власник – Держава Україна в особі уповноважених на те органів. Позивач не надав доказів того, що він уповноважений державою звертатися в її інтересах із позовами про захист права власності держави.

За таких обставин у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на майно за державою Україна заявлених позивачем згідно уточнення позовних вимог (вх. №16982 від 18.09.2008р.). Відповідно, оскільки, право користування є похідним від права власності, у суду немає підстав і для визнання позивача користувачем спірного майна а також підстав для задоволення решти позовних вимог (щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, та відновлення становища, яке існувало до порушення права). Згідно ст.ст. 15, 16, 386-394 ЦК України задоволення таких вимог є можливим лише за позовною заявою власника (уповноваженої ним особи) після доведення ним наявності у нього права власності на відповідне майно.

Суд також зазначає, що зі статуту позивача та відповідних норм чинного законодавства, котрі регулюють порядок захисту права господарського відання (ст. 16, 392 ЦК України, ст.ст. 20, 136 ГК України та ін..), вбачається, що ДП "Харківстандартметрологія" не вправі звертатися із позовами про визнання за ним (та за державою) права власності на майно, проте вправі (за наявності інших необхідних передумов) звертатися із позовами про визнання за ним права господарського відання на певне майно.

Відмовляючи позивачеві в позові суд також враховує те, що спірне майно є об’єктом самочинного будівництва, оскільки підпадає під визначення, котре міститься в ч.1 ст. 376 ЦК України. Згідно зазначеної норми житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З матеріалів справи вбачається, що ДП "Харківстандартметрологія" (або його правовпопередникам) не відводилась земля для будівництва спірного майна, не був отриманий належний дозвіл на будівництво, відсутній належно затверджений проект на будівництво (див. т.І а.с.102,103).

Посилання позивача на лист Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999р. №12/5-126 судом не приймаються до уваги. По-перше, цей лист не є нормативним актом, а отже не містить норм права обов’язкових до виконання, а свідчить лише про власне суб’єктивне ставлення відповідного органу до окремих питань. По-друге, лист стосується лише питань оформлення права власності на майно за відсутності актів прийняття його в експлуатацію і в будь-якому разі не відноситься до питань, пов’язаних з визнанням будівництва самочинним внаслідок відсутності земельної ділянки, належних дозволів та проектів на будівництво.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Викладене є додатковою підставою для відмови у позові ДП "Харківстандартметрологія", а також є підставою для відмови в позові третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Зазначені вище норми щодо самочинного будівництва в рівній мірі стосується і названої третьої особи. Нею також не надано доказів відведення землі для будівництва спірного майна, отримання належного дозволу на будівництво, належно затвердженого проект на будівництво тощо.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість в даному разі жодна з сторін (ні позивач, ні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору) не довели наявності обставин з якими закон (ст. 376 ЦК України) пов’язує можливість визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку.

За таких обставин суд приходить до рішення про відмову в позові позивачеві і про відмову в позові третій особі, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі пов’язані з первісним позовом покладаються на позивача, пов’язані із позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору – на відповідну третю особу.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 15, 16, 326, 335, 375, 376, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст.20, 136 Господарського кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82–85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

В позові позивача відмовити;

В позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, відмовити

Суддя

повний текст рішення підписано 09.10.2008р.

справа №59/102-08