ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 13/2/3029

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С. - доповідача,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ВАТ "Подільські товтри"

на рішення

господарського суду Хмельницької області

від 06 червня 2008 року

у справі

№ 13/2/3029

господарського суду

Хмельницької області

за позовом

ТОВ"Невоста"

до

ВАТ "Подільські товтри"

про

стягнення збитків у розмірі 111 341 грн. 72 коп.

та залізничного тарифу у розмірі 25 000 грн.

за зустрічним позовом

ВАТ "Подільські товтри"

до

ТОВ "Невоста"

про

визнання недійсним договору

№ 01/12 від 01грудня 2005 року

треті особи на стороні позивача

без самостійних вимог

1. ПП "Кастен"

2. СПД - ФО Яцкова Віталія Васильовича

3. ЗАТ "Турбів-цукор"

за участю представників

сторін

від позивача -

Клименко Р.Ю.

від відповідача -

Мирошниченко О.В.

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Невоста" звернулося до господарського суду Хмельницької області із позовом до ВАТ "Подільські товтри" про стягнення з ВАТ "Подільські товтри" понесених збитків у зв'язку з неодержаним прибутком у розмірі 111 341 грн. 72 коп. та по сплаті залізничного тарифу у розмірі 25 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог ТОВ "Невоста", посилаючись на ст.ст. 623, 632, 662 ЦК України, ст.ст. 179, 180, 189, 217, 225 ГК України, зазначає про неналежне виконання ВАТ "Подільські товтри" умов договору № 01/12 від 01 грудня 2005 року.

ВАТ "Подільські товтри" звернулось до господарського суду Хмельницької області із зустрічним позовом до ТОВ "Невоста" про визнання договору № 01/12 від 01 грудня 2005 року недійсним, посилаючись на ст.ст. 203, 213 ЦК України.

В процесі розгляду справи ВАТ "Подільські товтри" змінило підставу позовних вимог, посилаючись на те, що наявний у ВАТ "Подільські товтри" примірник договору не відповідає примірнику, що наявний у ТОВ "Невоста", а саме - підписаний не директором ТОВ "Невоста" Останіним Д.О., а іншою невідомою особою.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13 листопада 2006 року у справі №2/3029 у зустрічному позові ВАТ "Подільські товтри" про визнання недійсним договору № 01/12 від 01 грудня 2005 року відмовлено, позов ТОВ "Невоста" про зобов'язання відшкодувати понесені збитки у розмірі 111 341 грн. 72 коп. та залізничний тариф у розмірі 25 000 грн. задоволено.

Місцевий господарський суд, посилаючись на ст.ст. 202, 203, 509, 526, 611, 612 ЦК України, ст. 193 ГК України, зазначає про невиконання ВАТ "Подільські товтри" зобов'язань по договору № 01/12 від 01 грудня 2005 року, а також про те, що вимоги про визнання недійсним зазначеного договору безпідставні з огляду на відповідність його законодавчим нормам.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 03 травня 2007 року у справі № 2/3029 (колегія суддів: головуючий - Ляхевич А А., судді -Вечірко І.О., Зарудяна Л.О.) рішення господарського суду Хмельницької області від 13 листопада 2006 року скасовано, позов ТОВ "Невоста" задоволено частково, стягнуто з ВАТ "Подільські товтри" 111 341 грн. 72 коп. збитків, в частині стягнення 25 000 грн. залізничного тарифу у позові відмовлено.

Апеляційний господарський суд, посилаючись на ст.ст. 224, 225 ГК України, ст.ст. 611, 612, 623, 629, 1116 ЦК України, зазначає про те, що витрат зі сплати залізничного тарифу не відбулось, а отже стягнення цих витрат з ВАТ "Подільські товтри" безпідставне.

ВАТ "Подільські товтри" звернулось до прокурора Кам'янець-Подільського району із заявою про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб ТОВ "Невоста" з огляду на те, що в їх діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.358 КК України, оскільки внаслідок протиправних дій посадових осіб ТОВ "Невоста" було винесене незаконне судове рішення про стягнення з ВАТ "Подільські товтри" на підставі підроблених документів 111 341 грн. 72 коп.

Постановою Вищого господарського суду України від 07 серпня 2007 року у справі № 2/3029 касаційну скаргу ВАТ "Подільські товтри" задоволено частково, рішення господарського суду Хмельницької області від 13 листопада 2006 року та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 03 травня 2007 року у справі № 2/3029 скасовано, справу № 2/3029 передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 06 червня 2008 року у справі № 13/2/3029 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі ТОВ "Невоста", вважаючи рішення таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та задовольнити позов ТОВ "Невоста".

Вищим господарським судом України ухвалою від 23.09.2008 у справі №13/2/3029 порушено касаційне провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини у даній справі.

Між позивачем та відповідачем підписано договір №01/12 від 01 грудня 2005 року, згідно п.п. 1.1, 3.1 якого ВАТ "Подільські товтри" зобов'язалося як продавець передати у власність позивача камінь вапняковий та щебінь вапняковий.

Відповідно до п.п. 3.1-3.3 договору ціна товару встановлюється в національній валюті; оплату залізничного тарифу до станції призначення здійснює покупець; загальна сума договору складає 131 000 грн.

Згідно акту приймання-передачі товару від 22 грудня 2005 року за вказаним договором, підтвердженого актом взаємозаліку за даним договором, ВАТ "Подільські товтри" передано, а ТОВ "Невоста" прийнято щебінь вапняковий ф. 40-80 мм - 276 тон на суму 4 416 грн. та щебінь вапняковий 20-40 мм 69 тон на суму 358 грн. 11 коп.

Відповідно до ст.ст. 265, 266, 268 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що сторони не домовилися та не узгодили письмово належних та визнаних одиниць вимірювання предмету поставки, не узгодили ціни вартості товару щодо одиниці виміру (ваги, об'єму), а також не досягли згоди щодо якості товару.

Так, у п.2.4 договору одиницею вимірювання товару, що поставляється, є залізничний вагон, а ціна одиниці вартості товару визначена відповідно як 5 грн. 19 коп., 16 грн. та 16 грн. 59 коп. в залежності від виду товару (щебеню, каменю вапнякових).

Як зазначено господарським судом першої інстанції, належною одиницею вимірювання товару може бути лише його вага, яка точно може відображати кількість товару, а не залізничний вагон, який крім відсутності точної ваги у ньому завантаженого товару, може бути заповнений товаром поставки частково.

Сторони, укладаючи угоду у п. 4.1 договору, всупереч ст. 268 ГК України, не обумовили якість товару, що поставляється.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Аналогічні норми щодо встановлення факту відсутності (не укладення) договору містяться у ст.ст. 638, 639 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність факту укладання спірної угоди, а також, оскільки у додатковій угоді від 01 березня 2006 року не усунуто обставин, які стали підставою встановлення факту не укладення, така додаткова угода вважається також такою що не відбулася, і оцінюється як наміри сторін на досягнення згоди із усіх істотних умов.

Часткове виконання сторонами спірної угоди не може бути підставою її визнання, тобто вважати такою що відбулася, а ст.181 ГК України передбачає правові наслідки таких дій з урахуванням правил та норм, визначених ЦК України.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що обгрунтованими є заперечення первісного позивача, у відповідності до ст.ст. 16, 20 ЦК України такі способи захисту права як визнання угоди неукладеною відсутні.

Вимога про встановлення факту не укладення договору не призводить до поновлення порушених прав, не може бути предметом спору і є лише встановленням факту, що має юридичне значення, який може встановлюватися лише при існуванні та розгляді між сторонами договору про цивільне право.

Враховуючи викладене, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, зокрема вказуючи на те, що відсутність угоди, не породжує виникнення прав та обов'язків, в тому числі і обов'язку щодо виконання умов неіснуючої угоди.

Господарським судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що первісним позивачем було укладено угоди на реалізацію щебеня вапнякового суб'єктам господарювання, які залучені до розгляду у справі як треті особи, і внаслідок невиконання яких, ним понесено збитки у вигляді втраченої вигоди на суму 111 341 грн. 72 коп., що є предметом позову.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що у будь-якому випадку збитки у формі втраченої вигоди по угодах з такими третіми особами як СПД - ФО Яцковим В.В. та ПП "Кастен" не знайшли свого підтвердження, оскільки угоди щодо виконання договорів, які були укладені ще до укладання угоди, невиконання якої позивач ставить в залежність настання збитків, були виконані.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що позивачем у відповідності до ст.33 ГК України не доведено існування вказаних вище угод до дати укладання угоди із відповідачем, а угода з ПП "Кастен" № 3/12 від 03 грудня 2005 року, ставиться під сумнів в частині дати укладання.

Господарський суд першої інстанції прийшов до такого ж висновку, щодо збитків, заподіяних невиконанням угоди з ЗАТ "Турбів-цукор", оскільки у ній відсутня така достатня для настання відповідальності умова, як строк виконання зобов'язання щодо поставки товару, а неможливість отримання вигоди від поставки товару саме такому отримувачу, підтверджено його власним відзивом на позовну заяву, та відмовою від отримання виконання зобов'язання в натурі внаслідок простроченні постачальником строків поставки, викладеної у претензії від 11 липня 2006 року.

Щодо вимог первісного позивача про стягнення збитків у вигляді сплаченого залізничного тарифу у сумі 25000 грн., господарський суд першої інстанції встановив, що перевезення щебеню за вказаним договором не відбулось.

Господарським судом першої інстанції зазначено, що сума, сплачена авансом для майбутніх перевезень, може бути використана позивачем для будь-яких перевезень, що відбудуться в подальшому, тому передоплата залізничного тарифу позивачем за вказаним платіжним дорученням не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, на підставі чого господарський суд першої інстанції вважає вимоги первісного позивача у цій частині необґрунтованими.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглядаючи у касаційному порядку судове рішення на підставі вищенаведених встановлених та досліджених фактичних обставин справи, вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог за первісним та зустрічним позовами.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає доводи касаційної скарги ТОВ "Невоста" такими, що не знайшли свого підтвердження, а тому залишає без змін оскаржуване у даній справі судове рішення.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України , Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Невоста" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 06.06.2008 у справі №13/2/3029 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            І. Плюшко

Судді:                                                                                С. Разводова

С. Самусенко