ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 р.

№ 38/57

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу державного підприємства “Лопатинський спиртовий завод”, смт Лопатин Радехівського району Львівської області (далі –Підприємство)

на рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2008 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2008

зі справи № 38/57

за позовом Підприємства

до Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі –АМК)

про скасування рішення.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача – не з’яв.,

відповідача – Федосієнко М.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про скасування рішення АМК від 20.12.2007 № 745-р у справі № 23-26.13/05-07 “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” (далі –оспорюване рішення).

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.03.2008 (суддя Власов Ю.Л.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2008 (колегія суддів у складі: Моторний О.А. –головуючий, судді Кошіль В.В. і Шапран В.В.), у позові відмовлено повністю. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції виходили з того, що оспорювані рішення прийнято АМК у межах його компетенції та відповідно до норм чинного законодавства України.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить скасувати оскаржувані судові рішення зі справи і прийняти нове рішення, яким визнати недійсним оспорюване рішення АМК про накладення на Підприємство штрафу в сумі 50 000 грн. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням господарським судом у розгляді даної справи норм матеріального права, зокрема, статті 41 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (далі –Закон), приписів статей 1011, 1012, 1014 Цивільного кодексу України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

До Вищого господарського суду України надійшла телеграма за підписом директора Підприємства з проханням відкласти розгляд справи “на інший день в зв’язку з перебуванням нашого юриста на лікарняному”. Вищим господарським судом України не знайдено підстав для задоволення відповідного прохання з урахуванням того, що:

Підприємством не подано доказів неможливості явки свого представника в судове засідання з розгляду касаційної скарги;

матеріали справи містять достатньо відомостей для здійснення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень й за відсутності представника Підприємства.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 28.12.2005 Київським обласним державним об’єднанням спиртової та лікеро-горілчаної промисловості “Київспирт” (далі –об’єднання “Київспирт”), що має ліцензію на право оптової торгівлі спиртом етиловим, і Підприємством було укладено договір комісії № 7-Ак/в, відповідно до якого об’єднання “Київспирт” зобов’язується за дорученням Підприємства укласти від свого імені, але за рахунок Підприємства договір на поставку спирту на внутрішньому ринку на реалізацію спирту етилового “Люкс” за ціною 36, 5 грн. (з урахуванням ПДВ) за 1 л спирту (договір поставки від 28.12.2005 № 7-А між об’єднанням “Київспирт” і дочірнім підприємством “Імідж Холдинг” акціонерної компанії “Імідж Холдинг АпС”);

- 13.01.2006 об’єднанням “Київспирт” і Підприємством було укладено договір комісії № 78к, відповідно до якого об’єднання “Київспирт” зобов’язалося за дорученням Підприємства укласти від свого імені, але за рахунок Підприємства договір на поставку спирту на внутрішньому ринку на реалізацію спирту етилового “Люкс” за ціною 36 грн. (з урахуванням ПДВ) за 1 л спирту (договір поставки від 10.01.2006 № 78);

- 16.05.2006 об’єднанням “Київспирт” і Підприємством було укладено договір комісії № 924-к/в, відповідно до якого об’єднання “Київспирт” зобов’язується зобов’язалося за дорученням Підприємства укласти від свого імені, але за рахунок Підприємства договір на поставку спирту на внутрішньому ринку на реалізацію спирту “Екстра” за ціною 243 грн. (з урахуванням ПДВ) за 1 літр спирту (договір поставки від 16.05.2006 № 924 між об’єднанням “Київспирт” і акціонерним товариством “Галичфарм”);

- 27.06.2006 об’єднанням “Київспирт” і Підприємством було укладено договір комісії № 1065-к/в, відповідно до якого об’єднання “Київспирт” зобов’язалося за дорученням Підприємства укласти від свого імені, але за рахунок Підприємства договір на поставку спирту на внутрішньому ринку на реалізацію спирту етилового за ціною 39 грн. (з урахуванням ПДВ) за 1 л спирту (договір поставки від 27.06.2006 № 1065 між об’єднанням “Київспирт” і товариством з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Гетьман”);

- 19.09.2006 в об’єднанні “Київспирт” відбулася нарада за участю керівників спиртових заводів з питань реалізації продукції в 4-му кварталі 2006 року на внутрішньому ринку України;

- 20.09.2006 та 21.09.2006 27 спиртових заводів (у тому числі Підприємство) звернулися до об’єднання “Київспирт” з листами про встановлення цін на спирт “Люкс” –46 грн., на спирт “Екстра” –45 грн.;

- зокрема, Підприємство у листі на адресу об’єднання “Київспирт” (від 21.09.2006) просило у зв’язку із значним зростанням вартості сировини та енергоносіїв збільшити оптово-відпускну ціну на спирт етиловий ректифікований з харчової сировини “Екстра” до 45 грн. (з ПДВ) за 1 дал і “Люкс” –до 46 грн. (з ПДВ) за 1 дал;

- 09.10.2006 Підприємство у листі до об’єднання “Київспирт” просило у зв’язку з подорожчанням енергоносіїв та збільшенням витрат на закупівлю сировини і виробництво спирту внести зміни до договору від 16.05.2006 № 924 (про поставку спирту для АТ “Галичфарм”) щодо підняття ціни на спирт “Екстра” з 01.10.2006, зокрема, на умовах DDU –249 грн./1 дал (з урахуванням ПДВ та акцизу);

- 09.10.2006 Підприємство у листі до об’єднання “Київспирт” з тих же підстав просило внести зміни до договору від 28.12.2005 № 7-А (про поставку спирту для ДП “Імідж Холдінг”) щодо ціни на спирт “Люкс” з 01.10.2006, зокрема, на умовах EXW –440 грн./1 дал (з урахуванням ПДВ), на умовах DDU –46 грн./1 дал (з урахуванням ПДВ);

- 13.10.2006 Підприємство у листах до об’єднання “Київспирт” з тих же підстав просило внести зміни до договорів від 28.02.2006 № 537 і від 09.03.2006 № 624 про поставку спирту для Лопатинської районної лікарні та Радехівської центральної районної лікарні щодо підняття ціни на спирт “Люкс” з 01.10.2006, зокрема, на умовах EXW –250 грн./1 дал (з урахуванням ПДВ і акцизу);

- 27.10.2006 Підприємство у листі до об’єднання “Київспирт” просило з тих же підстав внести зміни до договору від 27.06.2006 № 1065 на поставку спирту, укладеного з ТОВ “НВП “Гетьман”, на умовах DDU –44 грн./1 дал (з урахуванням ПДВ);

- за результатами цих звернень Підприємством і об’єднанням “Київспирт” були підписані додаткові угоди до зазначених договорів, згідно з якими на 4-й квартал 2006 року було встановлено ціни, запропоновані Підприємством;

- як вбачається з матеріалів справи, повна собівартість спирту у різних спиртових заводів, в тому числі у Підприємства, відрізняється одна від одної;

- згідно з оспорюваним рішенням:

1) визнано, що зазначені в оспорюваному рішенні суб’єкти господарювання, в тому числі Підприємство, вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 і частинами першою та третьою статті 6 Закону, у вигляді узгоджених антиконкурентних дій суб’єктів господарювання, які призвели до обмеження конкуренції на ринку спирту;

2) на підставі абзаца другого частини другої статті 52 Закону на Підприємство накладено штраф у сумі 50 000 грн.;

3) суб’єктів господарювання, у тому числі Підприємство, зобов’язано припинити відповідне порушення;

- оспорюваним рішенням було встановлено, зокрема, таке:

у листах до об’єднання “Київспирт” усі спиртові заводи обґрунтували підвищення відпускних цін на спирт етиловий значним підвищенням витрат на основні складові собівартості спирту, такі як сировина, паливо, електроенергія та заробітна плата;

оскільки спиртові заводи використовували для виробництва різні види сировини, яка має різну вартість, різну питому вагу в загальному абзаці споживання сировини підприємствами та дає різний вихід спирту, то відповідно й значення показників у статті витрат “сировина” фактичних та планових калькуляцій собівартості спирту етилового не співпадає у жодного спиртового заводу;

хоча зазначені умови підвищення ціни на спирт і є об’єктивними, вони не призводять до однакової його собівартості, а тим більше до однакової відпускної ціни. Отже, встановлення кожним із 40 суб’єктів господарювання цін, однакових з цінами інших спиртових заводів, на три види спирту не можна пояснити інакше, ніж їх узгодженою поведінкою;

- кожний спиртовий завод, у тому числі Підприємство, закуповував сировину (жито, ячмінь, пшеницю тощо) у різних постачальників за різною ціною, мав різну кількість працівників та встановлену для них заробітну плату, різну кількість електроенергії, що витрачалася, та різний прибуток;

- Підприємство разом з іншими 26 спиртовими заводами вчинили схожі дії на загальнодержавному ринку спирту етилового ректифікованого, які полягали у пропонуванні та встановленні однакових цін на спирт “Екстра” та спирт “Люкс” на 4-й квартал 2006 року. Аналіз ситуації на даному ринку спростовує наявність об’єктивних причин для такого одночасного пропонування та встановлення цін, оскільки показники, які є складовими ціни названих спиртів, та строки виникнення даних показників у всіх цих 27 спиртових заводів є різними;

- пропонування та встановлення 27 спиртовими заводами одночасно однакових цін на спирти “Екстра” і “Люкс” могло призвести та призвело до усунення та обмеження конкуренції на загальнодержавному ринку спирту етилового ректифікованого.

Відповідно до пункту 1 статті 50 Закону порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.

Згідно з приписами статті 6 Закону:

- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції;

- антиконкурентними узгодженими діями вважається також вчинення суб’єктами господарювання схожих дій (бездіяльності) на ринку товару, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції у разі, якщо аналіз ситуації на ринку товару спростовує наявність об’єктивних причин для вчинення таких дій (бездіяльності).

Відповідно до статті 52 Закону органи АМК накладають штрафи на суб’єктів господарювання за порушення, передбачені статтею 50 Закону.

З урахуванням законодавчих приписів та з огляду на встановлені фактичні обставини справи попередні судові інстанції дійшли вірних висновків про правильність кваліфікації дій Підприємства як антиконкурентних узгоджених дій та обґрунтованість застосування до нього штрафних санкцій, а отже, й про відсутність підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним. Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, твердження скаржника, пов’язане з тим, що він “не знав та не міг знати про те, що ціни на спирт, запропоновані іншими спиртовими заводами відповідачами по справі –аналогічні, а тому не міг дати вказівок об’єднанню “Київспирт” змінити ціну” –не відповідає з’ясованим попередніми судовими інстанціями і відображеним, зокрема, в цій постанові обставинам справи, як свідчать якраз про узгодженість дій Підприємства з діями інших спиртових заводів. Якщо ж, на думку скаржника, об’єднання “Київспирт” –комісіонер за договорами комісії своїми діями чи бездіяльністю порушило права або законні інтереси Підприємства як комітента (з огляду на наведені у касаційній скарзі приписи статті 1017 Цивільного кодексу України та відповідні доводи скаржника), то Підприємство не позбавлене права на захист таких прав чи інтересів у встановленому порядку, але в іншому провадженні, а не в даній справі, правовідносини в якій не є цивільно-правовими і не регулюються названим Кодексом.

Визначених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2008 зі справи № 38/57 залишити без змін, а касаційну скаргу державного підприємства “Лопатинський спиртовий завод” –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов