ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 11/77

29.07.08

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокон Україна"

про

визнання недійсним договору № 11/05 від 07.06.2005 р.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача

Кукуєту Л.І. –представник

від відповідача

Кукса Н.І. –представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним договору на будівництво № 11/05 від 07.06.2005 р.

03.06.2008 р. до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 03.06.2008 р. оголошувалась перерва до 20.06.2008 р.

У судовому засіданні 20.06.2008 р. оголошувалась перерва до 29.07.2008 р. для оголошення повного тексту рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний правочин (Договір на будівництво № 11/05) підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 207, 215 Цивільного кодексу України як такий, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України. Зокрема, на думку позивача, фактично підпис на даному договорі не відповідає підпису уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" –Василик Ганни Іванівни, а здійснений іншою особою.

Відповідач у наданому суду відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та зазначає, що при укладенні Договору з боку відповідача було дотримано всіх вимог щодо чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України; при укладенні договорів чинне законодавство України не зобов’язує сторону перевіряти обсяг цивільної дієздатності іншої сторони;сторонами Договору були вчинені дії, які свідчать про схвалення умов Договору, а саме: виконання відповідачем робіт за Договором, участь представників сторін у нарадах, проведення позивачем оплати за виконані відповідачем роботи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

07.06.2005 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" (позивач) в особі директора –Галини Василик на підставі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю "Єврокон Україна" (відповідач) в особі директора Олексія Даника, який діяв на підставі Статуту, було укладено Договір на будівництво № 11/05 (далі - Договір) (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

У зв’язку зі збільшенням обсягів робіт за Договором між сторонами було укладено Додаткові угоди № 1, 2, 3 до Договору (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1.1 Договору та п. 1.1 Додаткових угод предметом Договору є відновлення будівлі, що знаходиться за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Промислова, 29, а саме: зобов’язання відповідача по виконанню будівельних робіт відповідачем у відповідності з проектно-кошторисною документацією на будівельному об’єкті, переданою позивачем відповідачу, виконання позивачем зобов’язань з передачі проектно-кошторисної документації, прийняття закінчених будівельних робіт, а також оплата робіт протягом періоду, визначеного цим Договором.

За своїм змістом укладений між сторонами Договір є договором будівельного підряду. Як передбачено ч. 1 ст. 875 ЦК України за такого роду договором підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з положеннями розділу 6 Договору позивач серед іншого зобов’язаний підписувати акти по виконаним роботам, надані відповідачем, приймати від відповідача роботу у відповідності з Договором, бути присутнім на загальних зборах, що проводяться не менше двох разів на місяць та підписувати протокол.

Пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що прийом-передача виконаних будівельних робіт буде проводитись щомісячно на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт та їх вартості.

Згідно з п. 7.3 Договору позивач зобов’язується здійснювати оплату рахунків протягом 5 днів з моменту отримання рахунків від відповідача, але не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним.

Відповідачем були виконані роботи за Договором, а позивачем прийняті зазначені роботи, про що свідчать Довідки про вартість виконаних підрядних робіт за липень 2005 року та за серпень 2005 року. Акт № 1 здачі-прийому виконаних робіт в липні, Акти № 2, 3, 4, 5 здачі-прийому виконаних робіт в серпні підписані сторонами та скріплені печатками, належним чином засвідчені копії яких місяться в матеріалах справи.

Також відповідно до умов Договору у липні, серпні, вересні, жовтні 2005 року проводились наради, у яких брали участь представники позивача та відповідача. Зазначені наради оформлялись у вигляді протоколів нарад, які підписані сторонами, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідач, відповідно до умов Договору та п. 1.14 ДБН А. 3.1-5-96 “Організація будівельного виробництва”, вів загальні журнали робіт, в яких містяться щоденні дані про виконання робіт та підписи уповноважених представників сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Згідно з розділом 7 Договору позивач проводив оплату за виконані роботи та здійснював авансові платежі, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями банківських виписок та платіжних доручень. Останні містять посилання на те, що оплата здійснена на виконання спірного Договору.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 181 ГК України якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно з п. 9.2 Роз’яснень Вищого Арбітражного суду України від 12.03.1999 р. № 02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні і т. ін.). У такому випадку вимога про визнання угоди недійсною з мотивів відсутності належних повноважень представника на укладення угоди задоволенню не підлягає.

Таким чином, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює або припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у випадку подальшого схвалення нею такого правочину. Якщо ж схвалення не відбудеться, то зазначений правочин правових наслідків для того, кого представляють, не тягне і підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

В матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2008 р. у справі № 19/301 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокон Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" про стягнення заборгованості в сумі 324 844, 99 грн., яким позов задоволено, та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2008 р., якою вищезазначене рішення залишено без змін.

Предметом спору у справі № 19/301 було стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська торгова компанія" заборгованості за виконані підрядні роботи по Договору на будівництво № 11/05 від 07.06.2005 р., тобто того самого Договору, визнання недійсним якого вимагає позивач. В межах розгляду справи №19/301 судом встановлено факт виконання сторонами умов Договору, а саме: проведення будівельних робіт та здійснення часткової оплати за виконані роботи, тобто вчинення дій, що свідчать про прийняття Договору до виконання та схвалення його сторонами.

В даному випадку, як стверджує позивач, спірний Договір укладено від імені позивача не директором товариства, а іншою особою. В той же час, матеріали справи свідчать про те, що своїми подальшими діями після дати підписання Договору позивач його визнав, здійснивши свої права та виконавши обов’язки, що виникли з його умов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ніж ті, що наведені позивачем у позовній заяві та уточненнях та письмових поясненнях, суду не надано.

Оскільки спірний Договір схвалений позивачем, суд вважає позовні вимоги про визнання цього Договору недійсним з мотивів його підписання не уповноваженою особою необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Також не підлягає задоволенню клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи.

Клопотання мотивовано тим, що підписи від імені позивача на Договорі та Додаткових угодах до нього не здійснювались директором позивача Василик Г.І.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Оскільки судом встановлено визнання (схвалення) сторонами Договору, необхідність ідентифікації виконавця підпису на спірному Договорі відсутня. Тому висновок експерта, на думку суду, не буде мати значення для справи.

У зв’язку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача відповідно до положень ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені ГПК України.

Суддя                                                                                          Ю.М. Смирнова