ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 р.

№ 16/67-3/104

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Муравйова О.В.,

Ходаківської І.П.

розглянула

касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "СІМ" (далі –Товариство)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

06.08.08

у справі

№ 16/67-3/104

господарського суду

міста Києва

за позовом

комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

(далі –Підприємство)

до

Товариства,

треті особи:

комунальне підприємство Дніпровського району міста Києва "Фінансово-розрахунковий центр "Дніпровський" (далі –Центр),

Дніпровська у місті Києві рада (далі –Рада),

про

розірвання договору оренди та виселення,

та за зустрічним позовом

Товариства

до

Підприємства

про

визнання недійсним пункту додаткової угоди до договору оренди та визнання дійсною додаткової угоди

В засіданнях взяли участь представники:

- Підприємства:

Винниченко С.М. (за дов. № 73-731 від 06.10.08);

- Товариства:

Ванєєва З.В. (за дов. б/н від 01.02.08);

Стоян М.М. (за дов. б/н від 01.02.08);

- третіх осіб:

Центру:

Солошенко О.В (за дов. б/н від 01.09.08);

Костенко В.М. (за дов. б/н від 01.09.07);

Ради:

не з'явились.

Ухвалою від 10.09.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Першикова Є.В., суддів –Шаргала В.І., Муравйова О.В. касаційна скарга Товариства б/н від 13.08.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 23.10.08.

У зв'язку з значною завантаженістю судді Шаргала В.І. та виходом судді Ходаківської І.П. з відпустки розпорядженням від 20.10.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду даної справи, призначеної до перегляду на 23.10.08, створено колегію суддів у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Муравйов О.В., Ходаківська І.П.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 23.10.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 23.10.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 06.06.07 господарського суду міста Києва (суддя

Ярмак О.М.) первісний позов задоволено повністю.

Розірвано договір № 228 оренди нежитлового приміщення від 24.11.03, укладений між Підприємством та Товариством.

Товариство виселено з нежилого приміщення загальною площею

315,54 м2 по вул.Стальського, 24 в м.Києві, а зазначене приміщення повернуто Підприємству.

З Товариства на користь Підприємства стягнуто 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині зустрічного позову щодо визнання недійсним п. 7.8 додаткової угоди від 27.07.05 відмовлено.

В частині зустрічного позову щодо визнання дійсною додаткової угоди від 27.07.05 провадження у справі припинено.

Постановою від 18.10.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Андрієнка В.В., суддів –Студенця В.І., Малетича М.М.) рішення від 06.08.07 господарського суду міста Києва скасовано та прийнято нове рішення.

Провадження у справі за первісним позовом в частині розірвання договору № 228 оренди нежилого приміщення, укладеного 24.11.03 між Підприємством та Товариством –припинено.

За первісним позовом в частині виселення Товариства з нежилого приміщення загальною площею 315 м2 за адресою: м.Київ, вул.Стальського, 24-а, у позові відмовлено.

За зустрічним позовом в частині визнання недійсним п. 7.8 додаткової угоди від 27.07.05 до договору № 228 оренди нежилого приміщення від 24.11.03, укладеного між Підприємством та Товариством, провадження у справі припинено.

Зустрічний позов в частині визнання дійсною додаткової угоди від 27.07.05 до договору № 228 оренди нежилого приміщення від 24.11.03, укладеного між Підприємством та Товариством, задоволено. Визнано дійсним договір оренди нежилого приміщення загальною площею 315 м2 за адресою: м.Київ, вул.Стальського, 24-а, укладений 27.07.05 між Підприємством та Товариством у формі додаткової угоди до договору № 228 оренди нежилого приміщення від 24.11.03.

Постановою від 22.01.08 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Підприємства задоволено частково.

Рішення від 06.06.07 господарського суду міста Києва та постанову від 18.10.07 Київського апеляційного господарського суду скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи рішенням від 27.03.08 господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.) позов Підприємства задоволено повністю.

Розірвано договір оренди нежитлового приміщення № 228 від 24.11.03, укладений між Підприємством та Товариством.

Товариство зобов'язано повернути Підприємству приміщення площею 315,54 м2, розташоване на вул.Стальського, 24 у м.Києві, шляхом виселення.

З Товариства на користь Підприємства стягнуто 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зустрічний позов Товариства задоволено частково.

Визнано недійсним п. 7.8 додаткової угоди від 27.07.05 до договору оренди нежитлового приміщення № 228 від 24.11.03, укладений між Підприємством та Товариством.

З Підприємства на користь Товариства стягнуто 85,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині визнання додаткової угоди від 27.07.05 до договору оренди нежитлового приміщення № 228 від 24.11.03 дійсною провадження у справі припинено.

Постановою від 06.08.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Корсак В.А., суддів –Коршун Н.М., Авдєєв П.В.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 27.03.08 господарського суду міста Києва –без змін.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, прийнятими під час нового розгляду справи, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 27.03.08 господарського суду міста Києва та постанову від 06.08.08 Київського апеляційного господарського суду в частині задоволення первісного позову скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким в задоволенні первісного позову Підприємству відмовити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України,

ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

У своїх відзивах на касаційну скаргу Підприємство та Центр щодо доводів скаржника заперечують, вважаючи їх безпідставними у зв'язку з чим просять касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

07.10.08 до Вищого господарського суду України надійшло клопотання Підприємства № 73-732 від 06.10.08 в якому ставиться питання про заміну позивача у справі –комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, його правонаступником –комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду" Дніпровської районної у місті Києві ради, в порядку, визначеному ст. 25 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначене клопотання мотивовано наступним: власником приміщення, яке є предметом спору, є територіальна громада Дніпровського району м.Києва в особі Дніпровської районної у м.Києві ради та Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації. Рішенням Дніпровської районної у м.Києві ради № 129 від 25.06.07 "Про реформування житлово-комунального господарства" єдиним балансоутримувачем об'єктів нерухомості майна комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м.Києва було визначено новостворене комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду" Дніпровської районної у м.Києві ради. Також, зазначено, що згідно п. 1.5 Статуту вказаної Дирекції дане підприємство є також правонаступником комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва в частині укладених договорів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що вказане клопотання Підприємства не може бути розглянуто касаційним судом по суті поставленого питання в силу обмежень, визначених ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, оскільки обставини, викладені Підприємством, існували на момент розгляду справи попередніми судовими інстанціями, є суттєвими для вирішення спору, та мали бути оцінені судами з урахуванням вимог ст.ст. 1, 21, 25, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзиви на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 24.11.03 між Підприємством та Товариством було укладено договір

№ 228 оренди нежилого приміщення (далі –Договір), за умовами якого Підприємство згідно розпорядження № 1404 від 24.11.03 Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації надало на строк з 04.10.03 по 04.10.06, а Товариство прийняло в строкове платне користування нежиле приміщення (будинок) за адресою: вул.Стальського, 24, загальною площею 315,54 м2 для розміщення: продовольчого магазину –87,5 м2 та складу –228,04 м2.

Також, встановлено, що 27.07.05 між Підприємством та Товариством було укладено додаткову угоду до Договору, за умовами якої Підприємство на підставі розпорядження № 1404 від 24.11.03 та № 943 від 25.07.05 Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації передало, а Товариством прийняло в строкове платне користування (з 04.10.03 по 04.10.09) нежиле приміщення (будівлю), за адресою: м.Київ, вул.Стальського, 24-а для розміщення: продовольчого магазину –87,5 м2 та складу 228,04 м2.

Під час розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Товариство здійснювало використання орендованого нежилого приміщення не за цільовим призначенням, передбаченим п. 1.1 Договору (продовольчий магазин та склад).

Так, на підставі комісійних обстежень ЖРЕО-409 від 29.06.06 та від 19.09.06 попередніми судовими інстанціями встановлено, що в орендованому приміщенні продовольчого магазину було розташовано 11 ігрових автоматів, які були підключені до мережі та функціонували, а в приміщенні під склад був розташований більярдний клуб та кафе.

Крім того, місцевим та апеляційним судами встановлено, що в порушення п. 6.1 Договору щодо заборони суборенди приміщення, Товариством частина орендованого приміщення була передана в суборенду іншим особам без згоди орендодавця.

Врахувавши зазначене та відсутність у Товариства достатньої правової підстави для продовження користування нежитловим приміщенням, розташованим на вул.Стальського, 24 у м.Києві, попередні судові інстанції прийшли до висновку про обґрунтованість первісного позову Підприємства.

Окрім того, щодо вирішення питання по зустрічному позову судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що п. 7.8 додаткової угоди від 27.07.05 до Договору сторонами було погоджено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації відповідно до чинного законодавства в місячний термін з моменту підписання цього договору. Обов'язок по нотаріальному посвідченню та державній реєстрації договору, а також витрати пов'язані з цими діями, покладено на Товариство.

Попередні судові інстанції прийшли до висновку, що реалізація сторонами положення додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди не може залежати від дотримання сторонами процедури нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди, оскільки обов'язковість вчинення зазначених дій була запроваджена Цивільним кодексом України, який не має зворотної дії до договорів оренди нерухомого майна, укладених до 01.01.04, оскільки положення ст. 257 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент укладення Договору оренди (від 24.11.03), вимагали від юридичних осіб укладати договори найму майна лише у письмовій формі, без покладання на сторін додаткових обов'язків щодо нотаріального посвідчення чи державної реєстрації таких договорів.

З урахуванням наведеного місцевий та апеляційний суди зазначили, що врегульований додатковою угодою від 27.07.05 обов'язок орендаря щодо необхідності нотаріального посвідчення та державної реєстрації Договору суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України та є підставою для визнання пункту 7.8 додаткової угоди від 27.07.05 недійсним в цілому.

Щодо доводів Товариства стосовно прийняття участі в якості позивача неналежної сторони у спорі, враховуючи укладення договору оренди з новим власником комунального майна (Центром), суд апеляційної інстанції вказав, що ще під час розгляду спору господарським судом першої інстанції Товариством було подано клопотання про заміну відповідача за зустрічним позовом (Підприємства) належним відповідачем (Центром), яке було мотивовано тим, що на час розгляду справи єдиним уповноваженим представником Дніпровської районної державної адміністрації м.Києва з питань оренди є Центр, з яким Товариство уклало додаткову угоду до Договору оренди в частині зміни орендодавця –Підприємства на Центр.

Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що оскільки матеріали справи не містять доказів переукладення Договору оренди від 24.11.03 з Центром, то орендодавцем нежитлового приміщення, переданого Товариству в строкове орендне користування, на момент розгляду справи залишається саме Підприємство, у зв'язку з чим Підприємство є також належним відповідачем по зустрічному позову у даній справі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що за змістом ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в господарському процесі –позивачами і відповідачами –можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу. Позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Отже, з урахуванням наведених правових норм та положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що господарський суд переважно порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом вказаних правових положень та з урахуванням вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому конкретно полягає порушення його прав та інтересів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що чинне процесуальне законодавство передбачає, що позовні вимоги можуть заявлятись не у власних інтересах, а в інтересах іншої особи, але у таких випадках фактичним позивачем є особа, в інтересах якої подано позов про захист її прав і законних інтересів.

Таким чином, право на звернення з позовними заявами в інтере сах інших осіб слід диференціювати з правом певних осіб представляти інтереси визначених законом осіб. Разом з тим, Господарський процесуальний кодекс України не визначає права суб'єкта, що володіє більш вузьким правом, звертатися до суду з позовом в інтересах суб'єкта, що володіє більш ширшим за своїм визначенням правом.

Згідно вимог ст. 24 Господарського процесуального кодексу України залучення до участі у справі іншого відповідача та/або заміна первісного відповідача належним відповідачем можлива лише до моменту прийняття рішення у справі. Водночас, розгляд справи без залучення до участі у ній у певному процесуальному статусі особи, права і обов'язки якої зачипаються винесеним рішенням, є підставою для скасування такого рішення.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.08 рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу.

З метою уникнення формалізовного підходу до розгляду справи та утвердження принципу повного та об'єктивного судового розгляду вбачається, що суд першої інстанції зобов'язаний в порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України вчиняти дії, спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, в тому числі, з'ясовувати повне коло осіб, права, інтереси та компетенція (щодо державних органів) яких можуть зачипатися рішенням у справі та притягувати таких осіб до участі у справі у необхідному процесуальному статусі.

Водночас, суд має враховувати, що за змістом ч. 3 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України заміна господарським судом первісного відповідача належним відповідачем обумовлюється наявністю згоди на це позивача. У разі відсутності згоди позивача на відповідну заміну господарський суд може розглянути справу згідно з поданим позовом та відмовити в задоволенні останнього, у разі якщо буде встановлено, що визначений у позові відповідач не є боржником у тих матеріально-правових відносинах, в яких виник спір.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що під час розгляду справи судовими інстанціями помилково не було надано правової оцінки рішенню Дніпровської районної у м.Києві ради № 129 від 25.06.07 "Про реформування житлово-комунального господарства".

У зв'язку з зазначеним колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що попередніми судовими інстанціями при розгляді даної справи не було звернуто уваги та надано належної юридичної оцінки процесуально-правовому становищу сторін у справі, що призвело до прийняття рішень без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "СІМ" б/н від 13.08.08 задовольнити частково.

Рішення від 27.03.08 господарського суду міста Києва та постанову від 06.08.08 Київського апеляційного господарського суду у справі № 16/67-3/104 господарського суду міста Києва скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

О.Муравйов

І.Ходаківська