ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.06.08
р.
Справа № 16/79пд

Суддя
господарського суду Донецької області В.В. Манжур

При  секретарі
Муравйовій  М.В.   ,
розглянувши  матеріали  справи

за
позовом  Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Донецькій області     м. Донецьк

до
відповідача  : 1.  ОСОБА_1
м.Артемівськ

2.  Приватного
підприємства   “  Екологія+”
м. Артемівськ

про   визнання
недійсним  договору    купівлі-
продажу   від   19.01.2005р.
та зобов`язання  ПП  “ Екологія+”
повернути   об`єкт  приватизації
до  державної  власності

За
участю:

Представників
сторін :

від
позивача:          Маркуц Г.В. - по дов.

від  відповідача:       1.не з'явився 2.Сербин В.В. - по дов.

В С Т А Н О В И В:  в с удовому
засідання   було  оголошено
перерву  згідно ст.77  ГПК
України  до 24.06.2008р.

Ухвалою  господарського суду Донецької  області
від  14.04.2008р. було  порушено
провадження   за  позовом
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій
області     м. Донецьк   до
відповідачів  :  ОСОБА_1
м.Артемівськ  ,  Приватного
підприємства   “  Екологія+”
м. Артемівськ  ,  про
визнання   недійсним  договору
купівлі-  продажу   від
19.01.2005р.  та зобов`язання  ПП  “
Екологія+”  повернути   об`єкт
приватизації   до  державної
власності  .

У
судовому засіданні  не  було
надано клопотання про
фіксацію  судового процесу  технічними засобами , на  підставі
чого  фіксація  процесу
не  була  проведена . Крім цього, роз'яснено  вимоги ст.811 Господарського процесуального
кодексу України, тому складено протокол, який
долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4
частини ст.129 Конституції України, основними засадами  судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та судом, забезпечення  доведеності вини, змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні  перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського
процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється
на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно
до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у
господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення
поданими суду доказами.

Ст.33
Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

В
обгрунтування своїх вимог позивач посилається на  порушення зі
сторони  відповідача № 1   вимог
договору  купівлі-  продажу
від  15.10.2004р.  щодо
непогодження  з  Фондом
продажу  об`єкту  приватизації
,  укладення   договору
купівлі-   продажу    від
19.01.2005р.  з  ПП” Екологія+” ,   на
підставі  чого  просить визнати  недійсним
договір   купівлі-  продажу
від   19.01.2005р.  та зобов`язати   ПП  “
Екологія+”  повернути   об`єкт
приватизації   до  державної
власності

Відповідач
1  -
ОСОБА_1  м. Артемівськ    в
судові  засідання  жодного
разу  не  з`явився
, хоча  був  належним чином  повідомлений
за  місцем  реєстрації
.До  суду  поверталися     конверти
та  повідомлення  пошти з
відміткою  “ за  закінченням
терміну  зберігання” .

Відповідач  № 2
-  ПП  “ Екологія+” м. Артемівськ   проти позову
заперечує,  з  приводу
чого  надав  відзив
на  позовні  вимоги
від   15.05.2008р.,  в
якому    зазначає   ,що
не  бачить  в
договорі   купівлі-  продажу
від  15.10.2004р.  ,
укладеному     між  Фондом
та  ОСОБА_1    обов`язків
щодо  подальшого     погодження   з
Фондом  при   продажі
об`єкта   ,та  не бачить
підстав  для  визнанні
договіру   купівлі-   продажу
від   19.01.2005р.  , укладеного
між    ОСОБА_1   та
ПП” Екологія+” ,  недійним .
На  підставі зазначеного  просить
в задоволенні  позову  відмовити
.

Окрім  того
,  відповідачем  № 2
було  надано  клопотання
від 15.05.2008р. про
припинення  провадження   по
справі    на  підставі п. 1 ст. 80  ГПК
України , оскільки   (  як
він  вважає)   спір не
підлягає  розгляду  в
господарському  суді.

Дослідивши  вимоги
, викладені  в  зазначеному
клопотанні , суд   визначає  його
таким ,  що  не
підлягає  задоволенню  на підставі наведеного  :

При
вирішенні питань, пов'язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам
слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ.

Підвідомчість
- це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду
справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального
кодексу України, далі - ГПК). Підсудністю називається розмежування компетенції
стосовно розгляду справ між окремими господарськими судами (статті 13, 15 і 16
ГПК).  З огляду на приписи частини
третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій України", згідно з
якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з
господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом
до їх підсудності, та вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають
справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає
приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський
характер.

У
вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського
кодексу України.

Господарський
спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

а)
участь у спорі суб'єкта господарювання;

б)
наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що
виникає з відповідних відносин;

в)
відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом
іншої юрисдикції.

Таким
чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між
суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з:

-
приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію
державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними
відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації;

На  підставі
викладено   зазначений  спір
є  підсудним  господарським
судам .

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Між  Регіональним
відділенням    Фонду    державного майна   України
по  Донецькій області    та
ОСОБА_1   був  укладений
договір   купівлі-  продажу
№  4380    від
15.10.2004р. на  нежитлове   вбудоване
приміщення   площею    153, 9 кв.м.  , яке
розташоване    за  адресою :
Донецька  область   ,  м.
Артемівськ  , вул.   Комсомольська
, 2   , що  знаходилось
на  балансі    Артемівського   професійного
ліцею .

За
умовами вказаного договору Регіональним відділенням Фонду державного майна
України по Донецькій області передано у власність ОСОБА_1  нежитлове
вбудоване  приміщення   площею
153, 9 кв.м.  , яке   розташоване    за
адресою:    Донецька  область
,  м. Артемівськ  , вул.
Комсомольська  , 2   , що
знаходилось  на  балансі
Артемівського   професійного  ліцею.

Згідно   з
п.1.2. договору   право  власності
на  об`єкт  приватизації
переходить  до покупця  з
моменту   нотаріального  посвідчення
договору  купівлі-  продажу та
державної    реєстрації    згідно ст. 334  ЦК України .

Дослідивши
договір купівлі-продажу №  4380    від
15.10.2004р. року ,  з якого
виникли цивільні права та обов'язки Фонду і Товариства, суд дійшов висновку, що
укладений між сторонами договір за своїм змістом та своєю правовою природою є
договором купівлі-продажу на державне майно, вчинений у процесі приватизації, який
підпадає під правове регулювання норм статей
655-697 ЦК України, а також під правове регулювання Закону України „Про
приватизацію державного майна” та Закону України „Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)”.

Таким
чином, в силу статті 27 України Закону України „Про приватизацію державного
майна”, статті 23 Закону України „Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)” та розділу 1 Договору №  4380
від   15.10.2004р. , Фонд
зобов'язався передати у власність Товариства Майно, причому право власності
Товариства виникає з моменту нотаріального посвідчення Договору  , а Товариство зобов'язалося сплатити за
Майно  7 708 грн. 37 коп.

15.10.2004р.   договір
купівлі-продажу  №  4380
посвідчено приватним
нотаріусом  ОСОБА_2 , про що
зроблено запис у реєстрі № 186124.

Згідно
розподілом  5 договору від
15.10.2004р.   за  №
4380,  обов'язками покупця
нерухомого майна, зокрема, є  сплата     ціни
продажу    у  встановлений
цим   договором     термін
, прийняття    об`єкту   приватизації
, збереження   утримання об'єкту у
належному санітарно-технічному стані, а також
при зміні   власника   об`єкта
приватизації   покупець   повинен
покласти   всі   зобов`язання    за
цим   договором    на
нового    власника.

Згідно
з п.5.5.     договору      об`єкт
приватизації    відчужується     або здається   в
оренду з  додержанням  умов
, на  яких    він
був  придбаний .

Подальше
відчуження    об`єкта    приватизації    здійснюється    в
порядку  визначеному     діючим
законодавством   (  вимоги п.5.8.
договору )  .

Позивач
зазначає , що  про  подальшу
реалізацію  об`єкта    приватизації   він
дізнався  з  листа
Артемівської    міської ради   №
01/10-15 від   04.01.2007р.  ,та
зазначив  ,  що
реалізація   об`єкта   була
здійснена  без погодження  з
Фондом , зобов`язання  власника  перед
державою     не  були
покладні   на   нового
власника  . На  підставі
викладено  позивач   посилається
на  норми    п.1. ст.23 ,п.2.п.4. ст.27  Закону
України  “   Про
приватизацію    державного  майна”.

Підставами
для звернення органів Фонду Державного майна України до суду з позовними
заявами про визнання договорів купівлі-продажу недійсними  здебільшого можуть бути:

-          відчуження майна без згоди
приватизації;

-          невиконання відповідачем умов
договору купівлі-продажу;

-          укладення договору купівлі-продажу з
порушенням закону.

Дослідивши   матеріали
справи   , зокрема   договір
купівлі-  продажу  №  4380
від      15.10.2004р.  , суд
з`ясував  , що    вимоги
позивача   спростовуються  матеріалами
справи, а  саме  :
вимогами   даного  договору
не  було передбачено    погодження    подальшого
відчуження   об`єкту    з
Фондом  ,  пункти
договору  -  5.1, 5.2, 5.3, 5.4, 5.5.,5.6., 5.7,5.8.  данних
приписів  не  містять
.   Розподіл  5
договору   від 15.10.2004р.   за
№  4380,  чітко
покладає   на покупця нерухомого
майна   такі  обов'язки , як  :
сплата     ціни  продажу
у  встановлений  цим
договором     термін  , прийняття
об`єкту   приватизації  , збереження
утримання об'єкту у належному санітарно-технічному стані, а також  при зміні
власника   об`єкта    приватизації   покупець
повинен   покласти   всі
зобов`язання    за  цим
договором    на  нового
власника.

Перелічені
в  розподілі  5 договору
від 15.10.2004р.   за  №
4380  обов`язки  не
співподають   з  нормами, переліченими в п.2.п.4. ст.27  Закону
України  “   Про
приватизацію    державного  майна”, якими
передбачено   :  До договору купівлі-продажу повинні
включатися передбачені бізнес-планом чи планом приватизації зобов'язання або
зобов'язання сторін, які були визначені умовами аукціону,  конкурсу чи
викупу, щодо:     здійснення
програм  технічного   переозброєння   виробництва, впровадження прогресивних
технологій;      здійснення комплексу
заходів  щодо  збереження
технологічної єдності виробництва та технологічних циклів;     збереження та раціонального використання
робочих місць; виконання   вимог   законодавства   про
захист  економічної
конкуренції;        збереження
номенклатури  та  обсягу
виробництва   продукції (послуг)
відповідно до бізнес-плану; завершення будівництва жилих будинків; утримання
об'єктів соціально-побутового призначення;
виконання заходів щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці та
охорони навколишнього середовища;
внесення інвестицій виключно у грошовій формі,  їх розміру та строків;  виконання встановлених мобілізаційних
завдань; погашення боргів;  подальшого використання
земельної ділянки відповідно до вимог Земельного  кодексу України .    До
договору   купівлі-продажу  об'єкта
приватизації  також
включаються:    відомості  про
розподіл  відповідальності  за шкоду, завдану навколишньому   природному
середовищу   внаслідок  господарської діяльності підприємства до
проведення його приватизації; вимоги та додаткові обмеження природоохоронного
законодавства до  користування  об'єктом. Включення до  договору інших зобов'язань покупця
допускається  за згодою сторін.Термін
дії  зазначених  зобов'язань,
за  винятком  виконання
встановлених мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'ять
років,     а     щодо
підприємств-монополістів,
підприємств військово-промислового
комплексу,   що   підлягають
конверсії,галузевих          науково-дослідних         інститутів         та проектно-конструкторських  бюро,
інших  підприємств  і
установ,приватизація   яких   здійснюється   за
погодженням  з  Кабінетом Міністрів   України,
порядок   контролю   за
їх    діяльністю затверджується
Кабінетом Міністрів України.
Зазначені в цій частині зобов'язання зберігають свою дію  дляосіб,
які  придбають  об'єкт
у  разі  його подальшого відчуження протягом  терміну
дії  цих зобов'язань. Відчуження
майна (акцій),обтяжених
передбаченими  у  цій
частині  зобов'язаннями, можливо
виключно  за  згодою державного органу приватизації, який
здійснює контроль   за   їх
виконанням.   У  разі
подальшого  відчуження
приватизованого  об'єкта  новий власник у двотижневий термін з дня
переходу  до  нього
права  власності  на  цей
об'єкт зобов'язаний подати  до  державного
органу  приватизації  копії документів, що

підтверджують  перехід
до  нього права власності.
Державний орган приватизації
зобов'язаний  вимагати від нового
власника виконання  зобов'язань,    визначених
договором   купівлі-продажу   об'єкта приватизації  і
застосовувати  до  нього
у  разі  їх невиконання санкції  згідно
із  законом.  Емітент
або  реєстратор, який веде
реєстр  власників  іменних
цінних  паперів,  зобов'язаний
подати органу  приватизації
відомості про нового власника приватизованого об'єкта   на
письмову  вимогу  державного
органу  приватизації.
Договори   про   подальше
відчуження  майна  (акцій),
обтяжених передбаченими    у    цій
частині   зобов'язаннями,   підлягають нотаріальному    посвідченню    та
у   випадках,   передбачених законодавством,  державній
реєстрації.        Контроль за
виконанням умов договору купівлі-продажу здійснює державний орган приватизації
( п.2. ст. 27 З-ну) ;  Договір     купівлі-продажу     підлягає     нотаріальному посвідченню   та
у  випадках,  передбачених
законом,  державній
реєстрації.  Право  власності на приватизований об'єкт та
земельну ділянку переходить  до покупця з
моменту сплати повної вартості придбаного
об'єкта  приватизації та земельної
ділянки   ( п4 ст.27 З-ну)  .

Аналіз     вимог
договору    за  №  4380  від 15.10.2004р.  не передбачає    зобов`язання,  викладені
в п.2., 4 ст.  27  Закону
України  “   Про
приватизацію    державного  майна”, оскільки  вони
передбачені    зокрема    при приватизації   майна
державного  підприємства    в вигляді
цілісного    майнового    комплексу
,   а  даним
договором   передбачена   приватизація
нежитлового  вбудованого  приміщення
площею 153, 9 кв.м.  , яке  не відноситься   до складу
цілісного  майнового  комплексу.

Також,    в
обґрунтування  своїх  вимог
позивач  посилався  на
п.1. ст.23   Закону  України
“ Про  приватизацію  невеликих
державних  підприємств” ,  яким
передбачено  : Право  власності
на   державне   майно
підтверджується договором
купівлі-продажу,  який  укладається
між  покупцем  та уповноваженим  представником
відповідного  органу приватизації,
а також  актом  приймання-передачі зазначеного майна.       Договір купівлі-продажу     державного     майна
підлягає нотаріальному
посвідченню  та  у
випадках, передбачених законом, державній  реєстрації.     У разі
придбання   об'єкта  приватизації
на  аукціоні,  за конкурсом
договір  купівлі-продажу  між
покупцем   і   продавцем укладається  не
пізніш як у п'ятиденний термін з дня затвердження  органом приватизації результатів аукціону,
конкурсу.

Аналіз     данной
норми статті зазначає   ,  що
тільки     по  вимогам
конкурсу  , аукціону    або
викупу    могли  бути
встановлені   для   покупця
конкретні  зобов`язання   та
включені  в  договір
купівлі- продажу.

Однак    об`єкт
приватизації    був   відчужений Фондом  ( позивачем )     ОСОБА_1
(  відповідачеві № 1)    без
таких      підстав   , що
підтверджується    текстом   договору
купівлі-   продажу від
15.10.2004р.       То б то  ,
зобов`язання    викладені  в п.1. ст. 23      Закону
України   “ Про  приватизацію
невеликих  державних  підприємств”
та п.2., 4 ст.  27  Закону
України  “   Про
приватизацію    державного  майна”
не  були    покладені на  відповідача
№ 1   -  ОСОБА_1
при  приватизації  спірного об`єкту  державної власності.

З приводу    покладення     по
цьому  договору   на
нового власника зобов`язань ,
то    судом  зазначено ,
що  умовами   договору
№  4380  від 15.10.2004р. не вказані    конкретні
зобов`язання  , що  повинні бути
покладені  на  нового
власника  .  На
підставі  чого    посилання
позивача    з  цього
приводу     не  підтверджуються  матеріалами
справи  .

В  доводи
своїх     вимог     позивач
посилається     на  порушення
інтересів  держави  та
просить    визнати    згідно
з  нормами    ч.1, 2, 4, ст. 203 . ч.1. ст. 215 ,
ч.1.  ст.220 , ч.1.  ст. 207 ЦК України  недійсним договір  купівлі-
продажу  від  19.01.2005р.,
укладений     між ОСОБА_1 та Приватним  підприємством
“  Екологія+”  .

Дослідивши  матеріали
справи   ,  суд
з`ясував  ,  що  між   ОСОБА_1 та Приватним  підприємством
“  Екологія+”   був
укладений   договір  купівлі-
продажу  від  19.01.2005р.
,  за умовами якого останній набув
право власності на  об`єкт     приватизації   , що був предметом договору купівлі-продажу
№  4380
від   15.10.2004р.

За
висновком суду, який дослідив зміст договору купівлі-продажу   від 19.01.2005р.  останній
відповідає визначеній частині 4 статті 27 Закону України „Про
приватизацію державного майна” обов'язковій нотаріальній формі угоди та  є  нотаріально  посвідченим .

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Оцінка доказів у справі здійснюється
господарським судом з урахуванням вимог ст.43 ГПК України, які не мають для
суду заздалегідь встановленої сили.

Законодавець визначає підстави для
визнання правочину недійсним та настання певних наслідків, зокрема:

-          Цивільний кодекс (ст.215) формулює
детальні та достатньо визначені положення про підстави недійсності правочинів
та про види недійсних правочинів (нікчемні та оспорювані). Положення ст. 207 ГК
з цього ж питання, хоч і стосуються лише господарських договорів, але є більш
загальними. Виходячи із принципового положення про Цивільний кодекс як основний
акт цивільного законодавства, при вирішенні питання про підстави недійсності
(нікчемності, оспорюваності) правочина у сфері дії Господарського кодексу слід
застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу. Підстави нікчемності
умов договорів, встановлені ч. 2 ст. 207 ГК не повинні застосовуватись,
оскільки визнання нікчемності умов типових договорів є взагалі некоректним (як
таке,що передбачає застосування до типового договору, що є нормативно-правовим
актом, правової конструкції нікчемності, яка може стосуватись тільки
правочинів).

-          відповідно до ч. 1 ст. 215 і ч. 1 ст.
203 ЦК підставою недійсності правочину є суперечність його змісту актам
цивільного законодавства. Під змістом правочину тут розуміється зміст
волевиявлення учасників правочину в цілому, тобто як волевиявлення щодо змісту
цивільних правовідносин, що мають виникнути на підставі правочину, так і
волевиявлення стосовно того, з ким ці правовідносини мають бути встановлені.
Тому правочин може бути визнаний недійсним, зокрема у разі, коли ним порушено
право третьої особи, яка відповідно до закону отримала право на укладення
договору стосовно того ж предмета за результатами конкурсу, аукціону тощо (в
зв'язку з тим, що  волевиявлення стосовно
учасника правочину, суперечить акту цивільного законодавства) ;

-          наслідки недійсності правочинів
встановлюються ст.ст. 216, 217 та іншими Цивільного кодексу. Враховуючи, що в
Цивільному та Господарському кодексах, в інших законах терміни “зобов'язання”,
“правочини” часто використовуються як тотожні, положення ст.ст. 207, 208 ГК про
недійсність зобов'язань та наслідки їх недійсності з урахуванням термінології,
що використовується у Цивільному кодексі, мають тлумачитись як такі, що стосуються
недійсності правочинів. Тому відповідно до ч. 1 ст. 208 ГК правочини, що є
підставою господарських зобов'язань, можуть бути визнані недійсними у разі
вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства з
застосуванням наслідків, передбачених цією частиною.

Дослідивши    договір
купівлі-  продажу   від
19.01.2005р. , укладений  між   ОСОБА_1. та    ПП
“  Екологія+” , суд дійшов  висновку
, що сторонами досягнуто згоди щодо всіх суттєвих умов договорів, тому
він  вважається укладеним за вимогами
закону.

Зі
сторони  позивача   не
доведений  факт  того  ,
що  укладення    спірного
договору  купівлі- продажу  від 19.01.2005р.   суперечить інтересам держави і суспільства з
застосуванням наслідків, передбачених
ст.203, ст.215 , ст.207 ,ст. 208
ЦК України , на  підставі  чого
його  вимоги  щодо
визнання  недійсним    цього
договору    вважаються
необґрунтованими  та  такими , що
не підлягають задоволенню  .

У
позовній вимозі Фонду щодо повернення Майна до державної власності в порядку
пункта  2, 4 статті 27 Закону України
„Про приватизацію державного майна” та в порядку пунктів 1-3 Порядку повернення
у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсним
договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою КМУ від
18.01.01 року № 32, також слід відмовити, оскільки позивач не довів суду
факту   визнання недійсним   договору
купівлі-продажу   від 19.01.2005р.

Питання
про розподілення судових витрат не вирішується судом через   звільнення позивача від сплати державного
мита.

На
підставі ст.ст.224-240 ЦК УРСР, ст.ст.203, 215, 220, 651, 655-697 ЦК України,
ст.ст.188 та 207 ГК України, ст.27 Закону України „Про приватизацію державного
майна”, ст.23 Закону України „Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)”, керуючись ст.ст.22, 24, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В  задоволенні позовних  вимог
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій
області     м. Донецьк   до
відповідачів  :  ОСОБА_1
м.Артемівськ  ,  Приватного
підприємства   “  Екологія+”
м. Артемівськ ,  про   визнання
недійсним  договору    купівлі-
продажу   від   19.01.2005р.
та зобов`язання  ПП  “ Екологія+”
повернути   об`єкт  приватизації
до  державної  власності
,  відмовити  .

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в
апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в
касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної
сили.

Рішення  підписане
24.06.2008р.

Суддя                                                                                                            Манжур
В.В.

Надруковано 4 примірників
:

1 прим.- Господарському
суду Донецької області

3 прим.- сторонам

Виконавець - Подолян  О.О.