ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 р.

№ 6/455

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Подоляк О.А.

суддів :

Барицької Т.Л.,

Грека Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ДП "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" НАК "Нафтогаз України"

на постанову

від 18.02.2008 р. Київського

апеляційного господарського суду

у справі

№ 6/455

за позовом

ДК "Укргазвидобування"

НАК "Нафтогаз України"

(надалі –Компанія)

до

ДП "Виробничо-збутове

підприємство "Нафтогаз"

НАК "Нафтогаз України"

(надалі –Підприємство)

про

стягнення 976706,37 грн.

за участю представників:

від позивача

- Атаманчук Д.І.

від відповідача

- не з'явились

В С Т А Н О В И В:

В червні 2007 р. Компанія звернулась в господарський суд міста Києва з позовом до Підприємства про стягнення 934075,8 грн. боргу, 16154,4 грн. пені, 14599,09 грн. інфляційних нарахувань, 2877,08 грн. відсотків річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.10.2007 р. (суддя Ковтун С.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2008 р. (судді: Капацин Н.В., Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.), позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою, Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову в частині стягнення з пені та відсотків річних скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 16.08.2006 р. між Компанією (постачальник) та Підприємством (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №128/ДП-06 (надалі – Договір). Предметом Договору є поставка дизельного палива.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов’язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Як встановлено судами, на виконання умов договору Компанія поставила Підприємству дизельного пального на загальну суму 934075,8 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.09.2006 р. та від 11.10.2006 р. Натомість відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у сумі 934075,8 грн. Наявність заборгованості відповідачем не заперечується.

Встановивши обставини справи, зокрема те, що Підприємство не сплатило грошові кошти за отримані нафтопродукти, надавши належну юридичну оцінку відносинам сторін, врахувавши положення ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України, суди дійшли мотивованих висновків про наявність у Товариства зобов'язання сплатити грошові кошти за отриманий товар.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками судів, про задоволення позову в частині стягнення заборгованості у розмірі 934075,8 грн.

Як вбачається з матеріалів справи спір у даній справі виник з приводу несплати Підприємством за поставлені нафтопродукти згідно Договору.

Отже, вказаний борг за одержані послуги на підставі договору є грошовим зобов'язанням Підприємства перед Товариством. Грошове зобов'язання складається з грошової суми, яку боржник зобов'язаний сплатити кредитору і на інших підставах окрім договірних, що передбачені цивільним законодавством.

Такі підстави передбачені, зокрема, ст. 625 ЦК України згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме з такою вимогою на підставі зазначеної норми Цивільного кодексу України Товариство звернулось до Підприємства у даній справі.

У зв'язку з цим грошовими зобов'язаннями Підприємства перед Товариством є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

З огляду на зазначене, висновки судів про наявність підстав для стягнення з Підприємства боргу, індексу інфляції та процентів річних є законним та обґрунтованими.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками судів, щодо стягнення з Підприємства пені.

Абзацом другим частини четвертої ст. 12 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом " передбачено, що не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів)..

Вказана норма визначає конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховується неустойка та не застосовуються інші санкції, тобто боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але за їх невиконання або неналежне виконання неустойка не нараховується, а інші санкції не застосовуються.

Судами встановлено, що ухвалою від 21.08.2003 р. порушено провадження у справі про банкрутство Підприємства та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, отже з моменту винесення ухвали, в порядку ст. 12 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом " не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

У зв’язку із порушенням судами норм матеріального права в частині стягнення з Підприємства пені в сумі 16154,4 грн. оскаржувана постанова в цій частині не може залишатися без змін та підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

В іншій частині, висновки судів ґрунтуються на належних доказах та відповідають положенням чинного законодавства. Законні та обґрунтовані акти господарський судів в іншій частині підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП "Виробничо-збутове підприємство "Нафтогаз" НАК "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2008 р. та рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2007 р. у справі № 6/455 в частині стягнення пені в сумі 16154,4 грн. скасувати.

В цій частині в позові відмовити.

В іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

Головуючий, суддя О. Подоляк

С у д д і Т. Барицька

Б. Грек