ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

01.07.08
Справа  № 7/11

Львівський
апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий
суддя
Бонк Т. Б.

судді
Бойко С. М.

Марко Р. І.

при
секретарі Гунька О.
П.

за
участю представників сторін:

від
позивача -не
з'явився

від
відповідача (скаржника) -ОСОБА_2
-представник

розглянув
апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Дубно
Рівненської області б/н від 20.03.2008 р.

на
рішення
Господарського суду Рівненської області від 11.03.2008 р.

у
справі № 7/11

за
позовом Державного
історико-культурного заповідника м. Дубно Рівненської області

до
відповідача Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Дубно Рівненської
області

про
припинення договору оренди нежитлового приміщення та зобов'язання звільнити
орендоване нежитлове приміщення

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Рівненської області від 11.03.2008 р. у справі № 7/11 задоволено позов
Державного історико-культурного заповідника м. Дубно Рівненської області,
виселено СПД-ФО ОСОБА_1 з орендованого приміщення, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн. в повернення
витрат по сплаті державного мита та 118 грн. - на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що на
виконання ч. 4 ст. 284 ГК України, ст. 17 Закону України «Про оренду державного
та комунального майна»та п. 8.4 охоронно-орендного договору від 01.12.2006 р.,
укладеного між сторонами, позивач листом від 27.09.2007 р. № 204 повідомив
відповідача про припинення вказаного договору, у зв'язку з чим термін дії
договору закінчився 01.11.2007 р. і на підставі п. 3.17 договору орендар
зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди.

У своїй апеляційній скарзі відповідач
просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити, посилаючись на те, що підприємець не отримував листа від
позивача про закінчення терміну дії договору, а також, що позивач не є
власником нерухомого майна і, відповідно, не мав права передавати його в оренду
без дозволу Дубенської міської ради, оскільки об'єкт знаходиться у комунальній
власності.

У
відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення господарського суду Рівненської
області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи свої
вимоги тим, що лист про відмову від наступного укладення договору з підприємцем
відповідач отримав 01.10.2007 р., що підтверджується поштовим повідомленням №
101873. Позивач вважає, що орендар не може скористатися переважним правом на
укладення договору оренди на новий строк, передбаченим ч. 1 ст. 777 ЦК України,
з огляду на неналежне виконання ним своїх договірних зобов'язань щодо сплати
орендної плати.

Розглянувши
наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які
містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, заслухавши пояснення
представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої
інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з
наступних підстав.

Із
матеріалів справи вбачається, що державний історико-культурний заповідник м.
Дубно зареєстрований виконавчим комітетом Дубенської міської ради Рівненської
області 09.07.1993 р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію
серії НОМЕР_1 (а. с. 30).

Відповідно
до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.1993 р. № 444 «Про
державний історико-культурний заповідник у м. Дубно Рівненської області»,
заповідник підпорядковано Рівненській обласній державній адміністрації.

Згідно
ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа,
якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на
укладення договору найму.

Об'єкти
культурної спадщини, що є пам'ятками можуть бути відчужені, а також передані
власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління
іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу
охорони культурної спадщини (ст. 18 Закону України «Про охорону культурної
спадщини»).

Відповідно
до реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать
юридичним особам від 15.09.1998 р., виданого Рівненським обласним БТІ,
приміщення заповідника в м. Дубно зареєстровані за державою на праві власності
на підставі акту передачі від 01.12.1994 р. та рішення Дубенської міської ради
від 15.04.1994 р. № 151 (а. с. 13).

КП  «Рівненське обласне БТІ»листом від 01.11.2007
р. № 987/1 підтвердило факт реєстрації права власності на будівлю АДРЕСА_1 за
державою на підставі акту передачі від 01.12.1994 р. та рішення Дубенської
міської ради від 15.04.1994 р. № 151, а також вказано, що реєстрація
проводилася 15.09.1998 р. (а. с. 32).

Згідно
ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти,
яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право
власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є
у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках,
передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Матеріалами
справи встановлено, що 01.12.2006 р. між Державним історико-культурним
заповідником м. Дубно (орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
укладено охоронно-орендний договір на використання пам'ятника архітектури, який
погоджено начальником управління культури Рівненської обласної державної
адміністрації та затверджено начальником управління економіки Рівненської
обласної державної адміністрації (а. с. 7).

Отже,
на момент укладення охоронно-орендного договору від 01.12.2006 р. право
власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за державою, а оскільки укладений
сторонами договір погоджено управлінням культури та затверджено управлінням
економіки Рівненської обласної державної адміністрації, тобто належним
власником, то суд вважає, що Державний історико-культурний заповідник м. Дубно
є належним орендарем.

Крім
цього, рішенням господарського суду Рівненської області від 07.02.2008 р. у
справі № 3/81 за позовом СПД-ФО ОСОБА_1 до державного історико-культурного
заповідника м. Дубно про визнання недійсним договору від 01.12.2006 р., яке
набрало законної сили, у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно
до п. п. 1 зазначеного договору, орендодавець здає, а орендар приймає в оренду
приміщення пам'ятника архітектури, що знаходиться на балансі заповідника та
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для використання приміщень під офіс. Будинки
пам'ятника здаються за актом технічного огляду, що підписується сторонами і
становить одне ціле з договором. Строк оренди встановлено з 01.12.2006 р. по
01.11.2007 р. (п. 1.2).

Згідно
п.п. 8.3 договору, договір припиняється, зокрема, з підстави закінчення строку,
на який його було укладено, крім випадків, передбачених п. 8.4, в якому
зазначено, що при відсутності пропозиції однієї із сторін про припинення дії
договору протягом 1 місяця після закінчення терміну його дії, договір
вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як
встановлено судом, 27.09.2007 р. Державним історико-культурним заповідником м.
Дубно надіслано приватному підприємцю ОСОБА_1 лист № 204 про закінчення терміну
дії охоронно-орендного договору 01.11.2007 р. Даним листом також повідомлено,
що у зв'язку із систематичною несплатою орендної плати охоронні-орендні
договори надалі укладатися з ним не будуть (а. с. 14). Отримання відповідачем
такого повідомлення підтверджується повідомленням про вручення поштового
відправлення від 01.10.2007 р.  №
101873  (а. с. 15).

Згідно
п. 8.4 договору, після закінчення терміну дії договору орендар має переважне
право на продовження дії цього договору.

Відповідно
до ч. 1 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов'язки за
договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими
особами на укладення договору найму на новий строк.

Згідно
та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»,
після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував
свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження
договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк
встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо
умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.
Аналогічні положення містяться у ч. 4 ст. 284 ГК України.

Орендна
плата встановлена сторонами в розмірі 999, 20 грн. (п. 2.1). Нарахування ПДВ на
суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.
Орендна плата щомісячно підлягає коригуванню на індекс інфляції, який
визначається Мінстатом України (п. 2.3). Орендна плата сплачується щомісячно не
пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п. 2.2).

Відповідно
до реєстру рахунків на оплату орендованого приміщення АДРЕСА_1, орендна плата
за період з січня по жовтень 2007 року становить 7 168, 15 грн., що
підтверджується рахунками на оплату (а. с. 47 -52).

Відповідачем
орендна плата  сплачена у сумі 10 744
грн. за період з січня 2007 року по січень 2008 року. При цьому, орендна плата
сплачувалась за оренду приміщень АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 і не розмежовувалась,
про що свідчить реєстр платіжних доручень СПД-ФО ОСОБА_1 (а. с. 20).

Твердження
відповідача про те, що він звертався до позивача з листом від 26.11.2007 р. №
21 з пропозицією направити проект договору оренди нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_2 на новий строк (а. с. 41), судом до уваги не приймається,
оскільки у матеріалах справи відсутні докази направлення даного листа на адресу
позивача.

Згідно
ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позивач
виконав обов'язок, передбачений п. 8.4 договору, повідомив відповідача про
припинення охоронно-орендного договору, а тому судом першої інстанції
правомірно визначено, що термін дії даного договору оренди закінчився
01.11.2007 р., як і зазначалося у п. 1.2 договору.

Згідно
чинного законодавства, зокрема ст. 764 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про
оренду державного та комунального майна», якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце
заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий
договір припиняється.

Відповідно
до ч. 4 ст. 291 ГК України, правові наслідки припинення договору оренди
визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом
України.

Згідно
ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного
та комунального майна».

Відповідно
до п. 3.17 охоронно-орендного договору, укладеного між сторонами, у разі
припинення договору оренди орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт
оренди у стані не гіршому, ніж на час прийому-передачі, з урахуванням фізичного
зносу.

Доказів
повернення відповідачем об'єкта оренди -будівлі АДРЕСА_1 -позивачу підприємцем
ОСОБА_1 ні на момент розгляду спору судом першої інстанції, ні під час
апеляційного провадження не подано.

Відповідно
до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи
наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду
першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням
норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи
скасування.

Керуючись
ст.ст. 89, 91, 99, 101 -105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду
Рівненської області від 11.03.2008 р. у справі № 7/11 залишити без змін,
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,
м. Дубно Рівненської області -без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути на адресу
місцевого господарського суду;

Головуючий
суддя
Бонк Т. Б.

Суддя                                                                                Бойко
С. М.

Суддя
Марко Р. І.