ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.10.08 р.                     Справа № 41/173пн

Суддя господарського суду Донецької області Гончаров С.А.

при секретарі судового засідання Говор О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Прокурора Петровського району м. Донецька в інтересах держави в особі Донецької міської ради, м. Донецьк

до відповідача: Приватного підприємства „Деонисий”, м. Донецьк

про зобов’язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0105 га (м. Донецьк, вул. Шуйська, 9), та привести вказану земельну ділянку в придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд; відшкодувати заподіяну шкоду у сумі 1607,89 грн.

При участі представників:

від позивача: Бренець Д.О. – за довіреністю №01/13-4778 від 05.08.2008р.

від відповідача: не з’явились

в засіданні брали участь: прокурор Гармашова І.В. - посвідчення №1004

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Петровського району м. Донецька в інтересах держави в особі Донецької міської ради звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства „Деонисий”, м. Донецьк про зобов’язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0105 га (м. Донецьк, вул. Шуйська, 9), та привести вказану земельну ділянку в придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд; відшкодувати заподіяну шкоду у сумі 1607,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку загальною площею 0,0037 га під експлуатацію павільйону з гральними автоматами, та земельну ділянку площею 0,0068 га під розміщення аптеки без документів, підтверджуючих право користування земельною ділянкою, без їх державної реєстрації, без встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Прокурором зазначено, що за результатами перевірки інспекцією з контролю за використанням та охороною земель Донецького міського управління земельних ресурсів було здійснено розрахунок заподіяної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, яка дорівнює 1607,89 грн.

Позивачем позов прокурора підтримано та додатково пояснено, що договору оренди спірної земельної ділянки з відповідачем до теперішнього часу не має.

Відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, але відзиву на позовну заяву не подав, не використав своє право на участь у судовому засіданні, представника в судове засідання не направив. Враховуючи, що наявних в матеріалах справи документів та пояснень достатньо для прийняття рішення, суд вважає за можливе відповідно до ст.75 ГПК України вирішити спір по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Державними інспекторами Управління з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області 22.05.2008 року проведено перевірку відповідача відповідно до вимог статей 6, 10 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель” з питання дотримання вимог земельного законодавства, результати якої викладені в акті перевірки від 22.05.2008 року.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано, що на момент перевірки відповідачем використовується земельна ділянка площею 0,0105 га в Петровському районі м. Донецька по вул. Шуйська, 9 із земель житлової та громадської забудови для розміщення будівлі під аптеку та ігрові автомати, з них: площею 0,0068га використовується на підставі рішення Донецької міської ради № 142/14 від 25.04.2000 року без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, без встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документу, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації; площею 0,0037 га самовільно використовується для розміщення будівлі під аптеку та ігрові автомати без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, без встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документу, що посвідчує право на неї та його державної реєстрації.

За результатами перевірки Управлінням з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області директору відповідача 22.05.2008 року видано приписи № 019015 та № 019014, якими директору відповідача приписано усунути виявлені порушення земельного законодавства.

Одночасно 22.05.2008 року державним інспектором – головним спеціалістом сектору інформаційного та аналітичного забезпечення Управління з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області складено протокол № 010692 про адміністративне правопорушення, вчинене директором відповідача та передбачене ст. 531 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 211 Земельного кодексу України.

Постановою начальника державного інспектора – головного спеціаліста сектору інформаційного та аналітичного забезпечення Управління з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області про накладення адміністративного стягнення від 03.06.2008 року директора відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 531 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Господарський суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Основним законом, яким регулюються земельні відносини, є Конституція України. Крім цього, земельні відносини регулюються іншими, прийнятими відповідно до Конституції законами і підзаконними актами, а саме законами України "Про землеустрій", "Про державний контроль за використанням та охороною земель", "Про місцеве самоврядування" та іншими законами, також Земельним кодексом України, прийнятим Верховною Радою України 25.10.2001 року, який набув чинності з 01.01.2002 року.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Cтаттею 2 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні відносини – це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Стаття 12 Земельного кодексу України встановлює повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Зокрема, до їх повноважень належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності; додержання земельного та екологічного законодавства.

Підстави набуття права на землю передбачені статтею 116 Земельного кодексу України. У цій статті врегульовані відносини щодо набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Підставою набуття права на землю у таких випадках є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

На підставі рішень сільських, селищних, міських рад, а в окремих випадках –районних і обласних рад, земельні ділянки передаються у власність громадян і юридичних осіб із земель комунальної власності шляхом відведення їх в натурі (на місцевості) та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Порядок надання у постійне користування земельних ділянок встановлений статтею 123 Земельного кодексу України. Так, згідно ч. 1 цієї статті надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі зміни цільового призначення земельних ділянок; надання в користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Відповідно ст. 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом її відведення, звертається з клопотанням про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Умови і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються договором , укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору.

Розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду). Погоджений проект відведення земельної ділянки після одержання позитивного висновку державної землевпорядної експертизи у випадках, передбачених законом, подається разом з клопотанням про надання земельної ділянки до відповідної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом її відведення здійснюється: затвердження проекту відведення земельної ділянки; вилучення (викуп) земельних ділянок у землекористувачів (землевласників) із затвердженням умов вилучення (викупу) земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням категорії земель та її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, встановлення обґрунтованих граничних термінів забудови земельної ділянки.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Лише така реєстрація надає документам легітимності.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (п. 3 ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Визначення терміну „самовільне зайняття земельних ділянок” наведене в ст. 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель”. За приписами цієї статті, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Виходячи з матеріалів справи, рішення позивача про передачу відповідачу у власність спірної земельної ділянки або надання її у користування (оренду), відсутнє, в матеріалах справи відсутні вчинені відповідачем правочини щодо спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем самовільно, з порушенням земельного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 22.05.2008 року.

Тобто, матеріалами справи підтверджується самовільне заволодіння відповідачем спірною земельною ділянкою, що не спирається на закон і відбувається з порушенням визначеного порядку надання земельних ділянок, що здійснюється без наявності відповідного рішення та/або вчинення правочину щодо спірної земельної ділянки.

Відповідачем не надано суду документів, що підтверджують право відповідача на користування земельною ділянкою площею 0,0105 га, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Шуйська, 9.

Заходів щодо усунення порушень земельного законодавства відповідачем не вжито, самостійно земельну ділянку відповідачем не звільнено.

Згідно статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Підприємства, установи, організації та громадяни, винні у самовільному зайнятті земель, зобов'язані самостійно (за власний рахунок) привести ділянку до стану, придатного для використання, відновити порушені межові знаки, знести самовільно зведені будівлі.

Відповідно до ч.3 ст.212 цього Кодексу повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Головним спеціалістом сектору інформаційного та аналітичного забезпечення Управління з контролю за використанням та охороною земель в Донецькій області було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем на території м. Донецька під розміщення торгових об’єктів, яка дорівнює 1607,89 грн.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України “Про плату за землю” використання землі в Україні є платним.

Згідно статті 5 цього ж закону об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена угода). Пунктом 16 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року передбачено, що недоотримані суми вважаються шкодою і підлягають стягненню на користь власника, права якого порушено.

Отже, протиправними діями відповідача, які полягають у незаконному, самовільному використанні земельної ділянки, порушено право власності територіальної громади міста і, відповідно, завдано шкоду в сумі 1607,89 грн.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд покладає на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 116, 123, 125, 126, 156, 212 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України „Про оренду землі”, ст. 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель”, ст. 2, 5 Закону України “Про плату за землю”, ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 22, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Прокурора Петровського району м. Донецька в інтересах держави в особі Донецької міської ради до Приватного підприємства „Деонисий” про зобов’язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0105 га (м. Донецьк, вул. Шуйська, 9), та привести вказану земельну ділянку в придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд; відшкодувати заподіяну шкоду у сумі 1607,89 грн. – задовольнити.

Зобов’язати Приватне підприємство „Деонисий” (83038, м. Донецьк, вул. Зональна, 11, Інд.номер 25335931) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0105 га (м. Донецьк, вул. Шуйська, 9).

Стягнути з Приватного підприємства „Деонисий” (83038, м. Донецьк, вул. Зональна, 11, Інд.номер 25335931) на користь місцевого бюджету (рахунок 0010; одержувач: місцевий бюджет м. Донецьк, Петровський район 24062100, ЗКПО 34687127, МФО 834016 ГУДКУ у Донецькій області) заподіяну шкоду у сумі 1607,89 грн.

Стягнути з Приватного підприємства „Деонисий” (83038, м. Донецьк, вул. Зональна, 11, Інд.номер 25335931) на користь Державного бюджету України державне мито в розмірі 187 грн.

Стягнути з Приватного підприємства „Деонисий” (83038, м. Донецьк, вул. Зональна, 11, Інд.номер 25335931) на користь Державного бюджету України (розрахунковий рахунок № 0004 у ГУ ДКУ у Донецькій області, МФО 834016, отримувач: , державний бюджет м. Донецьк, Ворошиловський район; призначення платежу: код бюджетної класифікації 22050000) витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ у судах в розмірі 118 грн.

Суддя