ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.10.08 р.                     Справа № 6/177

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді _Подколзіної Л.Д.

При секретарі Шабановій Н.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Дон Като” м.Маріуполь

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” м.Маріуполь

третьої особи

про стягнення 12 801грн. 90коп.

за участю

прокурора

представників сторін:

від позивача – Харитонов В.В. - представник по довіреності від 08.08.2008р.

від відповідача – Команов В.В.- представник по довіреності №09/284 від 28.01.2008р.

від третьої особи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Дон Като” м.Маріуполь, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” м.Маріуполь пені та штрафу у сумі 12 801грн. 90коп. за прострочку виконання зобов”язань по договору №1170 від 18.02.2008р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог, оскільки укладеним договором не передбачені будь-які санкції за порушення строків виконання зобов”язань.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд –

встановив:

18 лютого 2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Дон Като” м.Маріуполь та Відкритим акціонерним товариством „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” м.Маріуполь був укладений договір №1170, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов”язання поставити відповідачу продукцію, а відповідач зобов”язався прийняти та оплатити її вартість.

Позивач посилається на виконання своїх договірних зобов’язань у повному обсязі, та стверджує, що він у виконання умов договору, 02.05.2008р. здійснив поставку полувагону з лісоматеріалами у адресу відповідача на загальну суму 57 446грн. 10коп. і 05.05.2008р. виставив рахунок на оплату поставленої продукції.

Як вказує позивач, згідно умов договору, а саме п.п.3.1, 3.2, 4.2 зі дня виставлення рахунку, тобто з 05.05.2008р. відповідач повинен був оплатити поставлену продукцію. Але дані умови договору відповідач в строк не виконав, а лише з 02.07.2008р. по 28.07.2008р. поетапно сплатив вантаж.

Таким чином, у зв”язку з тим, що відповідач несвоєчасно розрахувався за поставлену продукцію, позивач посилаючись на п.10.2 укладеного договору наполягає на стягненні з Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” м.Маріуполь пені та штрафу у сумі 12 801грн. 90коп. за прострочку виконання зобов”язань по договору №1170 від 18.02.2008р.

Суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд не може прийняти за основу доводи позивача про те, що оплата поставленої продукції здійснюється з моменту виставлення рахунку, оскільки у п.п. 3.1, 3.2 договору №1170 від 18.02.2008р. сторони чітко обумовили, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються по факту поставки в гривнях згідно банківських реквізитів продавця.

Пунктом 4.2 укладеного договору передбачено, що датою поставки є дата штемпеля ст.Маріуполь-Сортировочний Донецької залізниці на товарно-транспортних документах. Але суд не може встановити коли саме була поставлена продукція, оскільки таких товарно-транспортних документів суду представлено не було. Отже, без вищевказаних документів неможливо зробити висновок про те, чи був виданий позивачем вантаж відповідачу, якщо був виданий, то коли та в якому стані.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У порушення вказаної норми закону позивачем не представлено суду товарно-транспортних документів, по яким була здійснена поставка продукції.

Без вищевказаних документів суд не може встановити, чи дійсно була здійснена поставка продукції у адресу відповідача.

Суд не може прийняти в якості належного доказу у справі, підтверджуючого прострочку оплати продукції за договором №1170 від 18.02.2008р. накладну №6 від 05.05.2008р., оскільки у графі „Прийняв” відсутні підпис, прізвище та ім”я по батькові особи, яка отримала продукцію. А також відсутня печатками підприємства відповідача. Тому суд не може встановити хто саме одержав продукцію по даній поставці та взагалі була отримана відповідачем вказана продукція по даній накладній чи ні.

Також у позовній заяві позивач вказує, що він відвантажив продукцію на підставі договору, але у накладній не вказано, що продукція відвантажена відповідно договору. Тобто, матеріали справи не відповідають підставам вказаним у позові.

Крім того, відповідно вимог ст. ст. 546, 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) нараховуються в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання, якщо це передбачено договором. У даному випадку договором не передбачено нарахування пені та штрафу за прострочку оплати продукції.

Згідно Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.96р. №543/96-ВР платники грошових коштів оплачують на користь отримувачів цих коштів за прострочення оплати пеню у розмірі, який встановлюється за згодою сторін. Такий розмір сторонами не узгоджений.

Посилання позивача на ст.231ГК України є безпідставними, так як застосування штрафних санкцій відповідно п.2 ст.231 ГК України передбачено тільки у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки. Документи, якіб підтверджували, що хоча одна із сторін належить до державного сектора економіки у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, розглянувши представлені документи, суд дійшов висновку, що позивач не доказав тих обставин, на які він посилається у позовній заяві, і не представив суду доказів , що підтверджують факти, викладені у позовній заяві.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

З урахуванням вищевикладене, суд вважає, що позивачу у позові слід відмовити, в зв’язку з недоведеністю заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Дон Като” м.Маріуполь до Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” м.Маріуполь про стягнення 12 801грн. 90коп. відмовити.

Рішення було оголошено у судовому засіданні 22.10.2008р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя Подколзіна Л.Д.