ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 25/246

22.05.08

За позовом

Приватного підприємства «Согласие»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Феонікс»

про

визнання недійсним акту і свідоцтва

Суддя Морозов С.М.

Секретар судового засідання Денисенко А.В.

Представники:

від позивача: Попов А.С. (довіреність від 06.09.2007);

від відповідача: Попеску М. В. (директор);

В судовому засіданні присутній представник ЗАТ «Виробничо-торгова фірма «Радосинь»Дячок І.О. (довіреність № 16/05-д від 16.05.2008 )

В судовому засіданні 22 травня 2008 року за згоди представників сторін було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Согласие»(надалі позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Феонікс»(надалі - відповідач) про визнання недійсними Акту про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від «22»квітня 2008 року, складеного Головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в місті Києві, та Свідоцтва про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. 23 квітня 2008 р.

Позивачем 20.05.2008 р. було подано заяву про збільшення обсягу позовних вимог, в якій просив суд, крім заявлених раніше вимог, також визнати недійсним Протокол № 2 від 15.04.2008 р. проведення прилюдних торгів по реалізації майна (предмета іпотеки).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час здійснення виконавчого провадження щодо Закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь»було проведено прилюдні торги з реалізації заставленого майна боржника, за результатами яких складено Акт про продаж нерухомого майна, Протокол про проведення прилюдних торгів та на підставі Акту про продаж нерухомого майна приватним нотаріусом було видано Свідоцтво про придбання арештованого майна. На думку позивача, вказані акти є незаконними, а тому повинні бути визнані судом недійсними.

В обґрунтування порушення його прав позивач посилається на той факт, що він є кредитором ЗАТ «Виробничо-торгова фірма «Радосинь», а реалізація майна цього підприємства обмежує його права та права інших кредиторів щодо можливості задоволення своїх вимог за рахунок нерухомого майна, що складало предмет прилюдних торгів.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, просив суд в позові відмовити повністю з огляду на безпідставність позовних вимог.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до ПП «Согласие», в якому просив суд визнати за ТОВ «Компанія «Феонікс»право власності на нежитлову будівлю літера «А»загальною площею 2911,60 м2, що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект Маяковського, будинок 6.

Ухвалою суду від 22.05.2008 зустрічна позовна заява повернута без розгляду.

В судове засідання 22.05.2008р. з’явився представник Закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь», який звернувся до суду з клопотанням про залучення ЗАТ «ВТФ «Радосинь»до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Своє клопотання обґрунтовував тим, що ЗАТ ВТФ «Радосинь»є власником нежитлової будівлі літера «А», що знаходиться за адресою місто Київ, проспект Маяковського, будинок 6, яка складала предмет прилюдних торгів, за результатами яких було складено оскаржений позивачем Акт.

Згідно із ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

У відповідності до роз’яснення Вищого арбітражного суду України N 02-5/289 від 18.09.97 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»третя особа виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується ухвалою до прийняття господарським судом рішення з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи.

ЗАТ «ВТФ «Радосинь»не доведено, що між ним і позивачем існують будь-які правові відносини, співвідносні із позовними вимогами позивача, а також не доведено, що рішення по справі може вплинути на його права або обов'язки щодо однієї з сторін та не зазначено, щодо якої із сторін та які саме права або обов’язки будуть зачіпатись.

Враховуючи те, що реалізація на прилюдних торгах нежитлової будівлі, яка належала ЗАТ «ВТФ «Радосинь»(літера «А», яка розташована за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 6, загальною площею 2911,60 м2), здійснювалася в примусовому порядку в межах виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що рішення у цій справі не буде впливати на права та обов’язки ЗАТ «ВТФ Радосинь»щодо жодної із сторін, оскільки ЗАТ «ВТФ Радосинь» не приймало участі в торгах, не впливало та не могло впливати на рішення державного виконавця та приватного нотаріуса щодо прийняття оспорюваних акту та свідоцтва, а торги від 16.04.2008, проведені ТОВ «Мультисервіс»не визнані недійсними у встановленому порядку.

З урахуванням викладеного, клопотання представника ЗАТ «ВТФ «Радосинь»про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача судом було відхилено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в місті Києві 22 квітня 2008 року було складено Акт про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи, надалі - Акт), у тому, що 16 квітня 2008 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мультисервіс»проведені прилюдні торги з реалізації нежитлової будівлі літера «А», яка розташована за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 6, загальною площею 2911,60 м2.

У відповідності до Протоколу №2 від 16.04.2008 про проведення прилюдних торгів по реалізації майна (предмета іпотеки), яке належить ЗАТ «ВТФ «Радосинь»переможцем торгів стало ТОВ «Компанія Феонікс»(відповідач); ціна продажу 7200000,00 грн. внесена повністю.

23 квітня 2008 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозов Г.В. видав відповідачу Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (надалі - Свідоцтво), у відповідності до якого відповідачу належить на праві власності майно, яке складається із нежитлової будівлі загальною площею 2911,60 м2, що розташована за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, буд. 6 (надалі –нежитлова будівля), яке придбане відповідачем за 7200000,00 грн., що раніше належало ЗАТ «ВТФ Радосинь»на підставі договору купівлі-продажу комунального майна від 27.06.1997, посвідчений 27.06.1997 державним нотаріусом 15-ї Київської державної нотаріальної контори Палагута Л.О., зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна №786950 від 04.01.2004.

Як свідчать матеріали справи, оспорювані Протокол та Свідоцтво були прийняті в результаті здійснення дій державним виконавцем в межах порушеного постановами №181/5 та 180/15 від 18.02.2005 виконавчого провадження з виконання виконавчих написів від 23.12.2004 та від 15.02.2005 про звернення стягнення на нежитлову будівлю, яка була передана в іпотеку ЗАТ «ВТФ Радосинь»Акціонерному комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 21.03.2006 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих написів від 23.12.2004 та від 15.02.2005 здійснено заміну стягувача - Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»його правонаступником –Українсько-американським спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «КАІС».

Ухвалою № 6/91/07 від 22.10.2007 р. Деснянського районного суду міста Києва було замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису КМНО № 3151 від 03.10.2005 р. про стягнення з ЗАТ «ВТФ «Радосинь»на підставі протесту векселя про неоплату, вчиненого 03.10.2005 р. та зареєстрованим за № 3150 в сумі боргу 45695,00 грн.: УА СП ТОВ «Каіс»на ПП «Согласие».

Постановою Головного державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень головного управління юстиції у м. Києві ВП №5637056 від 25.01.2008 р. на підставі вказаної Ухвали Деснянського районного суду міста Києва було замінено стягувача у виконавчому провадженні –УА СП ТОВ «Каіс»на Приватне підприємство «Согласие».

Відповідно до частини п’ятої ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї з сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, в якій вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Таким чином, ПП «Согласие»набуло всіх прав та обов’язків стягувача у вказаному виконавчому провадженні.

Предметом позовних вимог є визнання недійсними Протоколу №2 про проведення прилюдних торгів по реалізації майна від 16.04.2008 та Свідоцтва про придбання арештованого майна з публічних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. 23.04.2008, відповідність яких законодавству і підлягає дослідженню в межах цієї справи.

Закон «Про виконавче провадження»визначає умови та порядок виконання судових рішень і, зокрема, рішень судів, що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі та боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведенні виконавчих дій, давати усні й письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, в тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими вказаним Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Реалізація арештованого майна, згідно із ч.1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України, а іншого майна - Кабінетом Міністрів України.

Умови і порядок проведення прилюдних торгів з продажу квартир, будинків, підприємств як цілісного майнового комплексу, інших приміщень, земельних ділянок, що є нерухомим майном, на які звернено стягнення відповідно до чинного законодавства, а також розрахунків за придбане майно, встановлено в Тимчасовому положенні про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 №68/5.

Пунктами 4.14 та 4.15 цього Положення встановлено, що під час прилюдних торгів ведеться протокол, до якого заносяться такі дані: номер лота; назва лота; стартова та продажна ціна майна; пропозиції покупців; відомості про покупця, який запропонував у ході торгів найвищу ціну (переможець торгів). У разі потреби до протоколу можуть бути внесені й інші відомості. Протокол підписується ліцитатором і переможцем торгів і затверджується керівником спеціалізованої організації. Керівник спеціалізованої організації, яка проводила прилюдні торги, зазначає в протоколі відповідні суми та номери рахунків, на які переможцю потрібно внести кошти за придбане майно, та затверджує протокол у день проведення прилюдних торгів. Копії затвердженого протоколу видаються переможцю прилюдних торгів та державному виконавцю.

Оскаржений позивачем Протокол проведення прилюдних торгів було складено у виконання вимог пунктів 4.14 та 4.15 Положення, за своїм змістом та формою він повністю відповідає встановленим вимогам чинного законодавства України.

В частині визнання недійсним Протоколу №2 від 16.04.2008р. проведення прилюдних торгів позовні вимоги не підлягають задоволенню враховуючи наступне.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Можливість розгляду господарським судом справ про визнання акту недійсним підтверджується змістом ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 12, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 57, ч. 5 ст. 84 ГПК України. Під актом державного чи іншого органу в господарських судах розуміють офіційний письмовий документ цих органів, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин. Оскільки, сам протокол як документ, який фіксує факт проведення прилюдних торгів, не породжує певних правових наслідків, висновки протоколу не мають обов’язкового характеру, а тому вимоги про визнання незаконним такого протоколу заявлені до господарського суду безпідставно.

Відповідно до п. 6.4. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, на підставі акта про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно із ст. 72 Закону «Про нотаріат»свідоцтва про придбання нерухомого майна видаються на підставі акта про придбання нерухомого майна або реалізацію предмета іпотеки.

З аналізу тексту свідоцтва про придбання нерухомого майна вбачається, що його видано на підставі акту державного виконавця від 22.04.2008.

За вимогами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження в тому числі під час проведення торгів з реалізації майна, а також дії нотаріуса щодо видачі оспорюваного свідоцтва визнані у встановленому порядку незаконними.

У відповідності до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно із ст. 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Позивачем не надано суду доказів порушення його прав у зв’язку з прийняттям оспорюваних Протоколу та Свідоцтва. Посилання позивача на той факт, що він є кредитором ЗАТ «Виробничо-торгова фірма «Радосинь», а реалізація майна цього підприємства обмежує його права щодо можливості задоволення своїх вимог за рахунок нерухомого майна, що складало предмет прилюдних торгів, судом не приймається до уваги, оскільки процедури погашення ЗАТ «ВТФ Радосинь»заборгованості перед позивачем і реалізації арештованого нерухомого майна цього підприємства, між собою не пов’язані, а реалізація майна не позбавляє позивача можливості стягнути заборгованість в іншому порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не доведено саме порушення його прав у зв’язку з прийняттям оспорюваних актів.

Відповідно до рекомендацій Президії Вищого Господарського Суду України від 27.06.2007 р. № 04-5/120 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій України», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

а) участь у спорі суб'єкта господарювання;

б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відносини, що склалися з приводу реалізації арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів не є господарськими, оскільки в них відсутня необхідна складова для таких відносин як свобода волевиявлення їх учасників.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів Україні.

Частина 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», передбачає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, Підрозділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції в місті Києві, яким було складено оскаржений Акт про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, входить до системи органів державної виконавчої служби України та є суб’єктом владних повноважень.

Акт про реалізацію майна з прилюдних торгів є документом, що виданий органом державної влади –підрозділом примусового виконання рішень Головного управління юстиції у місті Києві, під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно із ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.

У разі обґрунтованості позову суд своєю постановою зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Стаття 12 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

На підставі наведеного та з урахуванням прямої вказівки у КАС України про те, що спори до органу державної виконавчої служби належать до виключної юрисдикції адміністративного суду, суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження в частині визнання недійсним Акту державного виконавця від «22»квітня 2008 року про продаж на прилюдних торгах нерухомого майна, а саме: нежилої будівлі загальною площею 2911,60 м2, що розташована за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, буд. 6, літера «А».

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 80, 82, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсними Акту про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від 22 квітня 2008 року, складеного Головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в місті Києві.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

С.М. Морозов

Дата підписання повного тексту рішення 28.05.2008р.

Суддя Морозов С.М.