ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.10.08

Справа № 9/503-08.

За позовом: за позовом: Сумського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України в особі Статутного територіально-галузевого обєднання «південна залізниця» в особі Роменської дистанції колії Південної залізниці, м. Ромни

до відповідача: Виконавчого комітету Роменської міської ради

про визнання права державної власності

СУДДЯ Лущик М.С.

При секретарі с/з Сидорук А.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Кліпков Р.Б.

від відповідача: не з’явився;

прокурор: Фролова С.І.

Суть спору: прокурор звернувся до суду з позовом згідно якого просить визнати за державою України в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (м.Київ, пр.Перемоги, 14) право державної власності на одноповерховий житловий будинок (літера “А-1”схематичного плану) загальною площею 208,2 кв.м., в т.ч. житловою площею – 122 кв.м. з сараєм (літера “Б” схематичного плану) загальною площею 37,8 кв.м., гаражем (літера “В” схематичного плану) загальною площею 38,8 кв.м., вбиральнею (літера “У” схематичного плану ) загальною площею 1,4 кв.м. та огорожею, що розташований за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Залізнична, 24 та перебуває у повному господарському віданні Статутного територіально-галузевого об’єднання “Південна залізниця ” (610, м.Харків, вул.Червоноармійська, 7).

Відповідач згідно відзиву на позовну заяву проти позову заперечує, та просить суд відмовити прокурору в задоволенні позовних вимог повністю, на підставі того, що позивачем не надано акту про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку, у зв’язку з чим відсутня підстава для визнання права власності на нього.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Пунктом 5 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів держави в суді у випадках встановлених законом.

Стаття 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачає представництво прокуратурою у формі звернення до суду з позовами про захист прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави. Конституційний суд у рішенні від 08.04 1999 у справі № 3-рн/99, яке відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд» є обов’язковим до виконання, прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Господарський суд, відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України порушує справи за заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави і при цьому в позовній заяві має бути зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», як зазначено в вищевказаному рішенні Конституційного Суду України, означає орган, на який державою покладено обов’язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції) згідно зі ст. 22 ГПК України.

Міністерство транспорту та зв’язку України є саме таким державним органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, відповідно до статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України здійснює управління об’єктами державної власності відповідно до закону.

Статтею 170 Цивільного кодексу України встановлено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов’язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Приписами статті 3 Закону України “Про управління об’єктами державної власності ” від 21.09.2006 № 185-V встановлено, що об’єктами управління державної власності є, зокрема, майно, що передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям. Статтею 4 Закону встановлено, що суб`єктами управління об’єктами державної власності є, зокрема, міністерства та інші органи виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006 № 789 затверджене Положення про Міністерство транспорту та зв’язку України, відповідно до якого міністерство є головним (провідним) органом виконавчої влади з питань реалізації державної політики в галузі залізничного транспорту (п.1) та здійснює державне управління в галузі транспорту (п.п.1 п. 4). Підпунктом 29 пункту 4 зазначеного Положення встановлено, що міністерство виконує відповідно до законодавства України функції з управління об’єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

До сфери управління міністерства входить Південна залізниця (далі – Залізниця), яка відповідно до п.1.1. свого Статуту є створеним згідно зі ст.ст. 1, 4 Закону України “Про залізничний транспорт ” статутним територіально-галузевим об'єднанням, заснованим на державній власності і підпорядкованим Державній адміністрації залізничного транспорту України, що входить в систему Міністерства транспорту України.

До складу СТГО “Південна залізниця ” входить відокремлений структурний підрозділ Полтавський загін воєнізованої охорони Південної залізниці (далі – Загін), який діє на підставі Положення без права юридичної особи.

Відповідно до пункту 2.1. Положення про Полтавський загін воєнізованої охорони Південної залізниці основними завданнями Загону є здійснення охорони вантажів у парках станцій та на шляху прямування, здійснення охорони об’єктів залізничного транспорту, здійснення робіт по запобіганню пожеж та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно технічного паспорту, виданого Комунальним підприємством «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» 19.06.2008р. та довідки про балансову приналежність б/н від 01.08.2008р. за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул.Залізнична, 24, розташований одноповерховий житловий будинок (літера «А-1» схематичного плану) загальною площею 208,2 м2, в т.ч. житловою площею – 122 м2 з сараєм (літера «Б» схематичного плану) загальною площею 37,8 м2, гаражем (літера «В» схематичного плану) загальною площею 38,8 м2, вбиральнею (літера «У» схематичного плану) загальною площею 1,4 м2 та огорожею. Вказаний житловий будинок перебуває на балансі Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці і має інвентарний №01012 .

Вказаний вище об’єкт нерухомості розташований на території Роменської міської ради Сумської області.

Зазначений об’єкт нерухомості перебуває на балансі Загону, що підтверджується довідкою про балансову належність б/н від 01.08.2008р. та відповідною інвентарною карткою обліку основних засобів. Даний будинок був побудований у 1986 році господарським способом за власні кошти Залізниці та використовується з того часу для проживання працівників Загону.

В даний час у вказаному житловому будинку мешкає три сім’ї працівників Загону, квартири не приватизовані.

На сьогоднішній день, як зазначає позивач будь-яка документація по будівництву вказаного будинку не збереглася. Так, згідно з відповіддю Сектору архівів Південної залізниці №НА-10-123 від 14.08.2008р. на відповідний запит позивача акт вводу в експлуатацію зазначеного будинку в архівних документах не значиться. Відповідно до листа №153 від 23.06.08р. Архівного відділу Виконкому Роменської міської ради Сумської області рішення про виділення земельної ділянки під будівництво не виявлено.

Будинок розташований в межах смуги відведення - земельної ділянки, яка надана у постійне користування Залізниці, що підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 0280775, виданим відповідно до рішення Роменської міської ради від 01 жовтня 2004 року.

Статтею 5 Закону України “Про залізничний транспорт ” передбачено, що майно, закріплене за залізницями є загальнодержавною власністю. Відповідно до ч.3 ст.73 Господарського кодексу України, майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання.

Згідно з п. 5 ст.22 Господарського кодексу України, держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб’єктів господарювання, які належать до цього сектору і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Право господарського відання та право оперативного управління становлять основу правового режиму майна державних юридичних осіб.

Правом господарського відання згідно з частиною першою ст.136 Господарського кодексу України є речовим правом суб’єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до п.4.2. Статуту Південної залізниці майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання. Джерелом формування майна залізниці, поряд з іншим, є майно набуте на підставах не заборонених чинним законодавством. Пунктом 4.1, 4.2. Положення про Полтавський загін воєнізованої охорони Південної залізниці визначено, що майно загону є складовою частиною майна залізниці та становить основні фонди та обігові кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається на балансі. Майно є державною власністю і закріплюється за ним Південною залізницею на праві повного господарського відання, і використовується загоном для здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, в даний час право власності на вказану вище будівлю належним чином не оформлено та не зареєстровано в органах БТІ, як того вимагає чинне законодавство, зокрема ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» згідно якої право власності (право господарського відання) на нерухоме майно підлягає обов’язковій державній реєстрації.

Відповідно до п.п.10 п. «г» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження: облік та реєстрація відповідно до закону об’єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Питання державної реєстрації прав на нерухоме майно в Україні врегульовані Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом юстиції України №7/5 від 07.02.2002р. зі змінами та доповненнями (далі – Тимчасове положення).

Пунктом 1.1. Тимчасового положення передбачено, що дане Положення визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні та спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав.

Відповідно до п.6.1 Тимчасового положення оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна провадиться органами місцевого самоврядування з видачею свідоцтва про право власності, а п. 6.2. передбачено, що підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядвання, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ.

Керуючись Тимчасовим положенням баласноутримувач будівлі – Залізниця в особі Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці звернулась до Роменського міського голови з проханням оформити право власності та видати свідоцтво про право власності на вказаний вище об’єкт нерухомого майна

Листом від 01.07.2008 року № 01-12/1497 Виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області відмовив Південній залізниці в особі Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці в оформленні права власності та видачі свідоцтва про право власності на вище зазначений об’єкт, зазначивши, що заявником не наданий ні один з 18-ти пунктів Переліку, підтверджуючий власність на нерухоме майно.

Суд вважає, що з даними доводами відповідача не можна погодитися, оскільки Тимчасовим положенням чітко визначено перелік документів, які подаються лише для реєстрації права власності (Додаток №1 до Тимчасового положення). Серед таких документів, зокрема є свідоцтво про право власності, видане органами місцевого самоврядування та рішення суду про визнання права власності. Однак в Тимчасовому положенні не встановлено вичерпного переліку документів на підставі яких видається свідоцтво про право власності, в зв’язку з чим такими документами можуть бути всі документи, які підтверджують факт приналежності об’єкту нерухомості тій, чи іншій особі.

В даному випадку позивач звернувся до відповідача з проханням видати правовстановлюючий документ – свідоцтво про право власності, а тому вимагати документи, які потрібні для реєстрації підстав не має.

Таким чином відмова відповідача оформити право власності на будинок та видати свідоцтво про право власності є безпідставною та необґрунтованою.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб’єктів господарювання. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» також спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових прав на нерухомість. Положення ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, шляхом визнання відповідного права, а ст.392 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна може пред’явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст.326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Як було вже зазначено раніше в даному випадку це Міністерство транспорту та зв’язку України, до складу якого входить СТГО «Південна залізниця», що володіє вищезазначеним майном на праві господарського відання.

Відповідно до ч.3 ст.136 Господарського кодексу України щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Діючим законодавством не передбачено якими саме доказами власник повинен підтверджувати належність йому майна на праві власності, однак пунктом 2 статті 328 Цивільного кодексу України встановлено принцип добросовісного (правомірного) набуття права власності – право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, підтвердженням права власності можуть бути документи, що фіксують, підтверджують і оформлюють самі юридичні факти, на підставі яких у власника виникає (або до нього переходить) право власності.

Зокрема в даному випадку такими документами є технічний паспорт, виготовлений КП « Роменським міськрайонним бюро технічної інвентаризації», в якому зазначено, що власником будинку є Полтавський загін воєнізованої охорони Південної залізниці та Державний акт на право постійного користування землею серії ЯЯ № 0280775 виданий відповідно до рішення Роменської міської ради від 01 жовтня 2004 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 73, який підтверджує, що земельна ділянка, на якій розташована будівля, надана у постійне користування Південній залізниці.

Також доказами приналежності житлового будинку позивачу є їх відображення на самостійному балансі структурного підрозділу Південної залізниці – Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці. Знаходження будинку на балансі підприємства підтверджує той факт, що державне підприємство СТГО «Південна залізниця» в особі Полтавського загону воєнізованої охорони Південної залізниці добросовісно та безперервно експлуатує та використовує вище зазначений об’єкт нерухомого майна, несе витрати по його утриманню, про що свідчать амортизаційні відрахування.

Таким чином підприємство забезпечує виконання своїх статутних завдань, покладених на нього державою.

Одним із основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є також джерела фінансування (централізовані або власні кошти підприємства). Обслуговування та утримання вказаного будинку (капітальний ремонт тощо) здійснюється за рахунок власних коштів Загону та централізованих коштів Південної залізниці.

Жодна фізична чи юридична особа не заявляла про порушення своїх прав чи охоронюваних законом інтересів до Південної залізниці, щодо здійснення нею права володіння чи користування даним об’єктом нерухомого майна.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач правомірно володіє вказаним вище будинком, оскільки це не оспорено ніким в суді та те, що у позивача маються достатньо документів, які підтверджують приналежність йому цього об’єкту нерухомого майна, суд вважає, що вданому випадку є підстави для визнання права власності за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України в повному господарському віданні Статутного територіально-галузевого об'єднання «Південна залізниця».

Враховуючи вищевикладене суд вважає вимоги прокурора правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а заперечення відповідача до уваги суду не приймаються.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

1.           Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати за державою Україна в особі Міністерства транспорту та зв’язку України (01135, м.Київ, пр.Перемоги, 14, код 00017584) право державної власності на одноповерховий житловий будинок (літера «А-1» схематичного плану) загальною площею 208,2 м2, в т.ч. житловою площею – 122 м2 з сараєм (літера «Б» схематичного плану) загальною площею 37,8 м2, гаражем (літера «В» схематичного плану) загальною площею 38,8 м2, вбиральнею (літера «У» схематичного плану) загальною площею 1,4 м2 та огорожею, що розташований за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Залізнична, 24 та перебуває в повному господарському віданні Статутного територіально-галузевого об'єднання «Південна залізниця» (61052, м.Харків, вул.Червоноармійська, 7, код 01072609).

СУДДЯ                                                                      М.С. Лущик