ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.11.2008

Справа №2-29/5136-2008А

За позовом – Виробничо-комерційної фірми «Ігнат», м. Сімферополь.

Довідповідача – Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Сімферополя, м. Сімферополь.

Про визнання недійсними фінансових зобов’язань.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар В.В. Романів

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - не з’явився.

Від відповідача - Растеряєв А. В., довіреність № 9 від 19.08.08, гол. спеціаліст ю/к;

Суть спору: Виробничо-комерційна фірма «Ігнат» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Сімферополя про визнання недійсними фінансових санкцій за несвоєчасне надання відомостей в систему персоніфікованого обліку в строки встановлені законодавством, застосовані Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Сімферополя, згідно рішення № 70 П від 29.01.2008р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач не порушував вимоги закону, а спірне рішення необґрунтоване, а штрафні санкції до позивача застосовані за формальними ознаками.

Відповідач проти позову заперечує посилається на те, що спірне рішення прийнято внаслідок несвоєчасного надання відомостей в систему персоніфікованого обліку в строки встановлені законом.

Провадження у справі порушено суддею Омельченко В.А., ухвалою від 07.05.2008р.

Ухвалою від 13.10.2008р. Заступник Голови господарського суду АР Крим замість суді Омельченко В.А. залучив до розгляду справи суддю О.І. Башилашвілі та привласнив справі новий номер 2-29/5136-2008А.

06.11.2008р. позивач в судове засідання не з’явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Після з’ясування усіх обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів, після закінчення яких віддалявся до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідача, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України у Київському районі м.Сімферополя як платник страхових внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пункт 4 частини 2 ст. 17 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон) та п.п.11.12 пункту 11 Інструкції про порядок нарахування і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в Пенсійний фонд України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003р. №21-1 передбачають, що страхувальник зобов’язаний надавати органу Пенсійного фонду за місцем проживання розрахунки сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за звітний рік до 1 квітня наступного за звітним роком.

Відповідно до п. 11.13 Інструкції розрахунок подається платником незалежно від стану його фінансово-господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2008р. головним спеціалістом відділу персоніфікованого обліку та інформаційних систем УПФ України в Київському районі м. Сімферополя виявлений факт несвоєчасного надання позивачем відомостей в систему персоніфікованого обліку у 2006 році. Річний звіт по персоніфікації повинен був бути представлений в строк з 01.01.2007р. по 31.03.2007р., а фактично він був представлений позивачем 29.01.2008р., затримка склала 10 місяців, про що складений акт (а.с. 4).

Відповідно до п.5 ч. 9 ст. 106 Закону, за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

29.01.2008р. відповідачем прийнято рішення № 70П про застосування до відповідача фінансових санкцій у розмірі 11 306,72 грн.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи сукупність наявних в матеріалах справи доказів та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що спірне рішення цілком обґрунтоване, у зв’язку з чим суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені 06.11.2008р.

Повний текст постанови складений та підписаний – 11.11.2008р.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову – відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.