СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

29.05.2008

Справа №2-17/17237-2007

За позовом СПД ОСОБА_1, м.Армянськ

до відповідача Міського виробничого  управління ЖКГ, м.Армянськ

третя особа без самостійних вимог
на предмет спору Армянська міська рада, м. Армянськ

про продовження дії договору оренди

Суддя В.І. Гайворонський

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача  - ОСОБА_2 представник дов. від 09.01.08р.

Від відповідача - Котельна Л.М.
представник дов. №78 від 14.01.08р.

Від третьої особи - не з'явився

Сутність спору: Позивач звернувся з
позовом про визнання договору оренди від 13.09.06р. №1 нежитлового приміщення
за адресою АДРЕСА_1 таким, що продовжений на новий термін до 13 липня 2008 року
і на тих самих умовах, у зв'язку з тим що згідно до п.3.3.7 договору орендар
має переважне право на продовження строку дії договору у разі належного
виконання умов договору. Також після закінчення строку дії договору позивач
продовжував користуватися орендованим майном та належним чином платив орендну
плату по спірному договору. Відповідач у свою чергу надав орендарю рахунки щодо
орендної плати після закінчення строку дії договору, та приймав таку плату за
оренду майна, однак від підписання письмової додаткової угоди до договору, з
метою продовження його дії, відмовився. Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо
передбачені ст. 764 ЦКУ, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та
комунального майна» та опосередковано нормою частини четвертої ст. 291
Господарського Кодексу України, згідно з якою правові наслідки припинення
договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК
України. Позивач вказує що згідно ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує
користування майном після закінчення строку договору найму (оренди), та за
відсутністю заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається
поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Позивач також
вказує що відповідно зі ст. 17 Закону України «Про оренду державного та
комунального майна», якщо у разі відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін
і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення строку
дії договору відповідачем не надсилались позивачу повідомлення щодо припинення
договору оренди, і останній їх не отримував. Таким чином позивач, вважає, що
відповідач безпідставно відмовляється від підписання додаткової угоди про
продовження терміну дії договору від 13.09.06р. № 1 на тих умовах, які були
передбачені договором.

Відповідач у відзиві позов не визнав та вказав що строк дії договору
сплив 13.08.07р. Також 14.08.07р. сторонами був підписаний акт приймання -
передачі №1 на вищевказаний об'єкт, що засвідчує волевиявлення сторін припинити
договірні відношення. Але позивач не звільнила приміщення розташоване за
адресою АДРЕСА_1 та продовжує незаконно використовувати його у своїх цілях
проводити торгову діяльність. Лист від позивача з пропозицією підписати
продовження додаткової угоди до договору, з метою продовжити строк його дії,
надійшов до МВУ ЖКГ м.Армянськ 26.10.07.

По  справі проголошені вступна та
резолютивна частіні рішення.

Розглянувши матеріали  справи,
суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.06р. між СПД ОСОБА_1 та Міським виробничим управлінням ЖКГ
м.Армянська був укладений договір №1 оренди майна, згідно якого позивачу
надається в оренду вбудоване нежитлове підвальне приміщення площею 48,3 м.кв.
за адресою АДРЕСА_1 строком по 13 серпня 2007р.

Згідно п.7.5 договору його дія припиняється у випадку закінчення строку
на який він був укладений.

Згідно акту №1 приймання - передачі від 14.08.07р. орендар повертає
орендодавцю об'єкт оренди.

Суд вважає що позов задоволенню не підлягає, при цьому виходить з
наступних підстав:

Оскільки між сторонами укладений договір, відносини між ними регулюються
договором і нормами, що відносяться до договорів.

Ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, як що його
недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

При цьому необхідно відмітить, що виходячи із закріпленого ст. 129
Конституції України принципу диспозитивности сторін суд не вправі довати оцінку
договору на предмет його невідповідальності законодавству у цієї справі, що
також відповідає практикі розгляду аналогічних питань Верховним судом України
(постанова від 20.05.02р. № 02/132 по справі № Д12/12).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Таким чином у суду немає підстав не приймати до уваги умови договору.

Пунктом 7.5 договору встановлене що його дія припиняється у випадку
закінчення строку на якій він був укладен.

Таким чином згідно вказаної умови договору для його припинення заява
передбачена ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» не потрібна.

Якщо зацікавлена сторона вважає що вказаний пункт договору не відповідає
діючому законодавству, вона вправі була в встановленому законом порядку
звернутись в суд про визнання його недійсним.

Однак, зацікавленою стороною не надано суду доказів того що вказаний
пункт договору визнаний недійсним.

Згідно закріпленого ст. 129 Конституції України принцип диспозитивности
сторін сторона вільна у наданні суду доказів та доведенні перед судом їх
переконливості.

Таким чином суд вправі розглядати спор по тим матеріалам, яки надані
зацікавленими сторонами.

Оскільки відповідні докази  не
представлені суду до прийняття цього рішення, немає підстав  їх залучати до матеріалів справи після винесення
рішення по цій справі.

Окрім цього спрямувати таку заяву відповідачу не було потрібності,
оскільки договір припинен з 14.08.07р. та згідно акта від 14.08.07р. об'єкт
оренди повернутий.

Посилання позивача на те що він має переважне право на продовження
строку дії договору та на те що відповідач безпідставно відмовляється від
підписання додаткової угоди не може бути прийняте до уваги тому що предметом
спору не є вимога про укладення угоди.

Ч.3 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та
комунального майна»  передбачене, що
після  закінчення  терміну
договору оренди орендар,  який
належним чином виконував свої обов'язки,
має переважне право,  за інших
рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови   договору
оренди   на   новий
строк  встановлюються  за домовленістю  сторін.
У  разі недосягнення домовленості
щодо умов договору   переважне   право
орендаря   на   укладення
договору припиняється.

Таким чином законодавець розлічає випадок коли договір вважається
продовженим внаслідок обставин вказаних в ч.2 ст. 17 ЗУ «Про оренду державного
та комунального майна» та випадок коли орендар має переважне право на
продовження договору (ч.3 вказаної статті).

При цьому необхідно відмітить що виходячи із закріпленого ст. 129
Конституції України принципу диспозитивности сторін суд не вправі розглядати
інші вимоги, які не заявлені у встановленому порядку.

Відповідно ст. 8 Конституції України - вона має вищу юридичну силу та ії
норми є нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності вказується у
постанові Верховного Суду України від 20.05.2002р. № 02/132 (справа № Д12/12),
а в постанові  Пленуму  Верховного суду України від 01.11.1996 року
“Про застосування  норм Конституції
України при здійсненні  правосуддя”
вказується, що  суди вправі  застосовувати безпосередньо  норми Конституції як норми прямої  дії.

Посилання позивача на те що він продовжує користуватись майном після
закінчення строку договору також не може бути прийняте до уваги.

Так, згідно акту №1 прийому - здачі від 14.08.07р. об'єкт оренди
повернутий орендодавцю.

Згідно п. 5.3 договору майно вважається поверненим з моменту підписання
акту прийому здачі.

Таким чином позивач користується в теперішній час об'єктом оренди в
порушення умов договору безпідставно.

Посилання на те що відповідач виставляв рахунки на орендну плату та що
приймав сплату не має правового значення.

Окрім цього відповідач вказує що в рахунку місяць вересень вказаний
помилково, що підтверджується розрахунком суми підлягаючій сплаті за оренду.

Окрім цього розрахунок підписаний робітником бухгалтерії не може
вважатись обов'язком відповідача по продовженню договору оренди.

Якщо позивач сплатив кошти без належних підстав він вправі звернутись з
позовом про їх повернення.

Таким чином по тим підставам якими обґрунтовується позов він задоволений
бути не може.

При цьому необхідно відмітить що згідно закріпленого ст. 129 Конституції
України принцип диспозитивності сторін суд не вправі розглядати інші підстави,
якими позов не обґрунтовується.

Більш того розгляд судом інших вимог чи підстав позову, які не заявлені
позивачем та якими не обґрунтовується позов буде грубим порушенням прав
відповідача, який вправі знати про позовні вимоги та підстави позову та
заперечувати щодо них.

Підстав для відшкодування позивачу судових витрат згідно ст. 49 ГПК
України не існує.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84,
85, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові   відмовити повністю.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Гайворонський В.І.