ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/247

16.09.08

За позовом

До

Про

Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України»«Чернігівнафтогазгеологія»

Державного комітету України з державного матеріального резерву

стягнення 105484,32 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

Від позивача Осмоловська Г.І.- представник за довіреністю № 19/2 від 02.01.2008 року;

Від відповідача Глузманова М.П.- представник за довіреністю № 2/3394 від 14.07.2008 року; Енделадзе Д.Р.- представник за довіреністю № 2/3460 від 16.07.2008 року;

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України»«Чернігівнафтогазгеологія»до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення 105484,32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2008 р. порушено провадження у справі № 37/247, розгляд справи було призначено на 14.07.2008 року о 11-45.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначає, що відповідачем порушено зобов’язання за договором № 94 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 07.11.2002 року в частині не відшкодування витрат, понесених зберігачем по утриманню (зберіганню) матеріальних цінностей.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що з поданих позивачем доказів на підтвердження розмірів понесених ним витрат по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву не вбачається того, що такі витрати понесені позивачем у зв’язку із зберіганням матеріальних цінностей мобільного резерву. Крім того, відповідач вказує на те, що наданий позивачем кошторис не відповідає формі, яка затверджена постановою КМУ від 31.10.2007 року № 1276.

У відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 14.07.2008 року оголошувалась перерва до 22.07.2008 року.

Представник позивача в судовому засіданні 22.07.2008 року надав суду заперечення на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні 22.07.2008 року заявив клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи.

У відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 22.07.2008 року оголошувалась перерва до 01.08.2008 року, про що представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідач на адресу суду надіслав клопотання про проведення судової бухгалтерської експертизи. В судовому засіданні 01.08.2008 року судом розглянуто вказане клопотання відповідача та відхилено, оскільки у відповідності до чинного законодавства судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Суд відзначає, що питання, які відповідач пропонує поставити на вирішення експерта, можуть підтверджені іншими засобами доказування, ніж висновок експерта.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.08.2008 року заявив клопотання про проведення звірки взаєморозрахунків. Судом подане клопотання було задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2008 року розгляд справи було відкладено до 16.09.2008 року, зобов’язано позивача та відповідача провести взаємозвірку розрахунків станом на день розгляду справи. Обов’язок проведення покладено на відповідача, для чого повноважному представнику відповідача з’явитись до позивача, при цьому зобов’язавши позивача забезпечити належне проведення даної взаємозвірки розрахунків. Взаємозвірка розрахунків сторонами не була проведена з вини відповідача, оскільки згідно доповідної записки відповідача вбачається, що лише 11.09.2008 року відповідач направив свого працівника до позивача для проведення перевірки витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, при цьому дана особа була уповноважена провести лише перевірку та не уповноважена проводити звірку взаєморозрахунків та підписувати акт.

В судовому засіданні 16.09.2008 року судом розглянуто клопотання позивача про забезпечення позову. Проаналізувавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подане клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а також не надано суду належних доказів того, що грошові кошти, що належать відповідачу, можуть зникнути, зменшитись або передані іншим особам. Крім того, судом враховано, що відповідач фінансується з Державного бюджету України, і в будь-якому випадку фінансовий стан відповідач не залежить від наявності чи відсутності у нього розбраньованого майна.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.09.2008 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний матеріальний резерв»державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання). До складу державного резерву входить мобілізаційний резерв - запаси матеріально-технічних та сировинних ресурсів, призначених для забезпечення розгортання виробництва військової та іншої промислової продукції, ремонту військової техніки та майна в особливий період, розгортання у воєнний час робіт по відновленню залізничних та автомобільних шляхів, морських та річкових портів, аеродромів, ліній і споруд зв'язку, газо-, нафтопродуктопроводів, систем енерго- і водопостачання для організації безперебійної роботи промисловості, транспорту і зв'язку, подання медичної допомоги; запаси сировинних, матеріально-технічних і продовольчих ресурсів для забезпечення стратегічних потреб держави; запаси матеріально-технічних ресурсів для виконання першочергових робіт під час ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та для виконання інших заходів, передбачених законодавством.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про державний матеріальний резерв»передбачено, що державний резерв створює Кабінет Міністрів України. Організація формування, зберігання і обслуговування державного резерву, соціальний розвиток забезпечуються уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, підприємствами, установами і організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву України (далі - система державного резерву).

Відповідно до статті 5 вищезазначеного Закону України, номенклатура матеріальних цінностей державного резерву і норми їх накопичення, в тому числі незнижуваного запасу, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Порядок розробки номенклатури матеріальних цінностей державного резерву і норм їх накопичення, у тому числі незнижуваного запасу, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом.

Мобілізаційні резерви створюються на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності відповідно до завдань, визначених Кабінетом Міністрів України міністерствам, іншим центральним і місцевим органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим на основі пропозицій центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, Міністерства оборони України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, іншими зацікавленими органами виконавчої влади.

Норми накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на базі підприємств Державного комітету України по геології і використанню надр встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.1997 року № 1502-076 та доведені Державному геологічному підприємству «Чернігівнафтогазгеологія», правонаступником якого є Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», наказом Держкомгеології України від 08.01.1998 року № 1т.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вищенаведеного було проведено накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву про що було складено специфікацій у відомість форми № 5, належним чином завірена копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Пунктами 4, 5 статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв»передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами. Відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З метою удосконалення механізму відшкодування витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, та відповідно до пункту 5 статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв»Кабінетом Міністрів України Постановою від 12.04.2002 року № 532 затверджено «Про Порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву»(надалі - Порядок).

Цей Порядок запроваджує механізм відшкодування підприємствам, установам та організаціям (далі - відповідальні зберігачі) витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, у тому числі мобілізаційного, і визначення суми цих витрат.

Відповідно до ч. 1 п. 2 вищезазначеного Порядку, сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням вимог цього Порядку на кожен рік і сплачується пропорційними частками за узгодженням між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством..

07.11.2002 року між Державним комітетом з державного матеріального резерву (надалі – комітет) Дочірнім підприємством «Чернігівнафтогазгеологія»(надалі –зберігач) укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 94, відповідно до якого зберігання матеріальних цінностей державного резерву (надалі –цінності) здійснюються на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Відповідно до п. 1.2. договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 94 від 07.11.2002 року комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю з актом форми № 1. Передбачені цим договором форми актів затверджуються Комітетом.

Розділом 2 договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 94 від 07.11.2002 року визначено права та обов’язки зберігача, відповідно до яких щороку разом з річним звітом форми № 2 він має подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно з пунктом 10.3 Інструкції про порядок фінансування заходів з мобілізаційної підготовки народного господарства України, затвердженої Мінфіном 30.03.1996 року № 111/03.

В свою чергу, відповідно до п. 3.1. договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 94 від 07.11.2002 року комітет зобов’язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі, оплачувати зберігачу вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово –відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки); контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан. (п.п. 3.2., 3.3. договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 94 від 07.11.2002 року).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту від 26.04.2002 року Державний комітет України з державного матеріального резерву запропонував у відповідності до Закону України «Про державний матіеральний резерв»директору підприємства ДП «Чернігівнафтогазгеологія»заключити договір з відповідачем про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобрезерву.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач зазначає, що розглянувши лист позивача щодо відшкодування затрат на зберігання матеріальних цінностей, Державний комітет України з державного матеріального резерву направив на адресу Генерального директора ДП «Чернігівнафтогазгеологія»лист № 10/7030 від 11.09.2002 року, в якому повідомив, що відшкодування витрат підприємству –зберігачу з яким укладено договір про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву проводиться в межах бюджетних асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України та після надходження коштів на їх цілі. Відповідно до затвердженої Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532 «Про порядок відшкодування підприємствами, установами та організаціями витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву»направив позивачу на оформлення бланки договору про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та зобов’язав позивача для оформлення договору представити кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву який повинен відповідати вимогам витягу із Інструкції про порядок фінансування заходів з мобілізаційної підготовки народного господарства України затвердженої наказом Мінфіну від 30.05.1996 року № 111/03 . 10.3, з посиланням на нормативні документи.

Позивач зазначає, що з листа Державного комітету України з державного матеріального резерву № 10/7030 від 11.09.2002 року не вбачається, що відповідач направив зберігачу разом з 2 примірниками договору на 2 арк. та 1 примірник витягу з Інструкції на 1 акр., акту прийому –передачі форми № 1.

Проте, незважаючи на те, що такий акт відповідачем не надавався наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у зберігача підтверджується нормами накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на базі підприємств Державного комітету України по геології і використанню надр, встановлені постановою КМУ від 31.12.1997 року і доведені Державному геологічному підприємству «Чернігівнафтогазгеологія»Держкомгеології України у 1998 року, специфіковою відомостю форми № 5, а також рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2006 року по справі № 44/515.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв»позивач є відповідальним зберігачем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв»для позивача зберігання цінностей державного мобілізаційного резерву є обов’язковим.

Підприємствам, що здійснюють зберігання цінностей державного матеріального резерву, відшкодування витрат з державного бюджету передбачене пункту 5 статті 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв».

При цьому, законодавством передбачено відшкодування тільки витрат, а не оплата послуг зі зберігання, тобто договір зберігання в даному випадку є безоплатним.

Обов’язок поклажодавця (відповідача) відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі при безоплатному зберіганні передбачений статтею 947 Цивільного кодексу України.

На зберіганні позивача знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву, що визнається відповідачем та встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2006 року по справі № 44/515.

Пунктом 2.8 договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 94 від 07.11.2002 р. визначено, що зберігач щороку разом з річним звітом форми № 2 має подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік згідно п. 10.3 Інструкції про порядок фінансування заходів з мобілізаційної підготовки народного господарства України, затвердженої Мінфіном № 111/03 від 30.03.1996 р.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, кошториси загальних витрат бюджетних асигнувань на утримання мобілізаційного резерву по ДП «Чернігівнафтогазгеологія», які заплановані на 2005 –2008 роки направлялися зберігачем до комітету разом із звітами за період з 01.07.2005 року по 01.04.2008 року і розраховані згідно п. 5 ст. 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв»на підставі «Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву».

При цьому судом встановлено, що відповідач жодного разу не погоджував кошторис витрат на наступний рік та звіти про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного резерву).

Надіслані позивачем кошториси на 2007-2008 роки та звіти про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2007 рік та за І півріччя 2006 року відповідач повернув листами № 73ДСК від 05.07.2006 року, № 171 ДСК від 18.01.2008 року повернув позивачу на доопрацювання.

Позивач розглянув заперечення відповідача, які були викладені в листах № 73ДСК від 05.07.2006 року та № 171 ДСК від 18.01.2008 року, врахував вказівки та зауваження Державного комітету України з державного матеріального резерву, та 10.08.2007 року та 14.04.2008 року на виконання вимог відповідача позивачем повторно були надіслані опрацьовані з урахуванням вказівок відповідача кошториси витрат на 2006 -2008 роки, а також звіти про витрати. Відповідач надіслані позивачем кошториси та звіти прийняв, жодних зауважень щодо їх оформлення на адресу позивача не надсилав.

За таких обставин, заперечення Державного комітету України з державного матеріального резерву щодо неврахування позивачем вказівок відповідача при оформленні кошторисів та звітів визнаються судом необґрунтованими та безпідставними.

З наданих позивачем звітів про витрати на зберігання матеріальних цінностей (мобілізаційного) резерву та кошторисів витрат на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву судом встановлено, що за період з 01.07.2005 року по 31.12.2005 року позивачем понесені витрати в розмірі 15364,00 грн., за 2006 р.- 37259,00 грн., за 2007 р. –7631,32 грн., а за період з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року в розмірі 15230,00 грн. При цьому перевіривши розрахунок понесених витрат, суд відзначає, що розрахунок здійснено позивачем вірно та обґрунтовано згідно п. 5 ст. 11 Закону України «Про державний матеріальний резерв»на підставі «Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву».

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 47, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 32020000) на користь Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України»«Чернігівнафтогазгеологія»(14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 15 ) основний борг в сумі в сумі 105484 (сто п’ять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 32 коп., державне мито в сумі 1054 (одна тисяча п’ятдесят чотири) грн. 96 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя

Кондратова І.Д.

Дата підписання

рішення 18.11.2008 року