ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 17/351-36/371

13.10.08

За позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітест»

До                     Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»

про розірвання договору та стягнення 79 149,00 грн.

Суддя Т.Ю.Трофименко

Представники:

Від позивача          Троцюк О.В. по довіреності б/н від 01.02.2007р.

Від відповідача          Всеволодський М.О. по довіреності №Юр-474/д

від 31.12.2007р.

В засіданні приймали участь

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітест»до Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»про розірвання договору № АТ050AR/54-0 на поставку вимірювального обладнання від 05.12.2002р., укладеного між сторонами по справі, про стягнення з відповідача збитків у розмірі 79 149,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2007р. у справі № 17/351 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2007р. у справі № 17/351 залишено без змін.

Постановою Вищого Господарського суду України від 09.07.2008р. касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітест»та Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»Управління автоматизованих систем задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. та рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2007р. у справі № 17/351 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2008р. справу № 17/351 прийнято до свого провадження суддею Трофименко Т.Ю. та присвоєно їй номер № 17/351-36/371, розгляд справи призначено на 03.09.2008р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2008р., на підставі ст. ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, строк вирішення спору у справі № 17/351-36/371 продовжено, в судовому засіданні оголошено перерву до 06.10.2008р.

В засіданні суду 06.10.2008р. представник позивача надав суду письмові пояснення, в яких зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором № АТ050AR/54-0 на поставку вимірювального обладнання від 05.12.2002р. він зазнав збитків в розмірі 79 149,00 грн. Факт завдання збитків відповідачем позивач обґрунтовує тим, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов’язань за договором він значний період часу був позбавлений можливості користуватись коштами, в разі не поставки товару за договором відповідачу позивач мав можливість реалізувати цей товар на ринку та одержати за нього кошти. Стосовно перебігу строку позовної давності позивач зазначає, що відповідач 18.11.2004р. та 29.11.2004р. добровільно перерахував позивачу кошти в розмірі 80 090,14 грн., отже саме з цього часу починає перебіг строк позовної давності, а тому позивачем він не пропущений.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. в письмових поясненнях, наданих в засіданні суду 03.09.2008р., він зазначає, що між сторонами немає спору щодо розірвання договору № АТ050AR/54-0 на поставку вимірювального обладнання від 05.12.2002р., про що він повідомив позивача листом № 599 від 29.08.2008р., а тому провадження у справі в цій частині просить припинити. Також відповідач заперечує проти стягнення 79 149,00 грн. збитків, оскільки позивачем не доведено причинний зв’язок між збитками і діями відповідача. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач пропустив строк позовної давності, перебіг якого почався з моменту настання строку виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором, тобто з 23.03.2003р.

В судовому засіданні 06.10.2008р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 15.10.2008р.

Представник позивача в судовому засіданні 06.10.2008р. позовні вимоги повністю підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував.

Розглянувши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва –

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнітест»(далі позивач, продавець) та Управлінням автоматизованих систем Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»(далі відповідач, покупець) був укладений договір № АТ050AR/54-0 від 05.12.2002р.

За умовами договору (пункт 1.1) позивач зобов’язався поставити обладнання та прийняти грошові кошти, а відповідач –оплатити ціну обладнання та прийняти його відповідно до Додатку № 1, 3, 4 (із переліком назви, типу, кількості обладнання та терміну постачання), який є невід’ємною частиною договору.

Згідно п. 2.2. договору загальна вартість обладнання складає 158 298,00 грн., в тому числі ПДВ –26 383,00 грн.

Відповідно до розділу 3 договору оплата обладнання здійснюється відповідачем у два етапи: 50% ціни договору, що складає 79 149,00 грн., вноситься авансовим платежем не пізніше 3 банківських днів з дати укладення договору. Решта суми ціни договору, що складає 79 149,00 грн., сплачується покупцем не пізніше 5 банківських днів з моменту підписання продавцем та покупцем Акту прийому-передачі обладнання.

На виконання умов договору на підставі видаткових накладних № 135/АТ050 від 06.12.2002р. на суму 42 484,80 грн., № 6/АТ050 від 31.01.2003р. на суму 101 715,60 грн., № 17/АТ050 від 17.03.2003р. на суму 14 097,60 грн. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 158 298,00 грн. Факт отримання товару відповідачем підтверджується підписом його представника на зазначених накладних, довіреностями серії на отримання цінностей серії МАИ № 544953 від 06.12.2002р., серії ЯЖВ № 883561 від 30.01.2003р., серії ЯЖВ № 883595 від 17.03.2003р. та податковими накладними № 189 від 05.12.2002р., № 5 від 31.01.2003р., № 17 від 17.03.2003р.

Крім того, в підтвердження поставки обладнання позивачем надано Акт прийому-передачі обладнання по договору № АТ050AR/54-0 від 05.12.2002р., датований 17.03.2003р., який складений продавцем та покупцем 17.03.2003р., скріплений печатками підприємств та підписаний уповноваженими представниками сторін.

Відповідач, в порушення умов договору, сплатив лише 79 149,00 грн., тобто обумовлені договором 50% в якості авансового платежу, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Позивач направив відповідачу претензії № 32 від 03.02.2004р., № 108 від 13.03.2007р. з вимогою оплатити заборгованість в розмірі, які відповідач залишив без відповіді та без задоволення.

У зв’язку з невиконанням відповідачем взятих не себе зобов’язань позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.08.2004р. у справі № 8/452 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітест»до Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта»про стягнення заборгованості в розмірі 79 149,00 грн., пені в розмірі 3 165,96 грн. позов задоволено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2005р. рішення Господарського суду міста Києва від 16.08.2004р. у справі № 8/452 скасовано, в позові відмовлено повністю. Постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2005р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2005р. у справі № 8/452 залишено без змін.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків. Цивільні права і обов’язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір –це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. До зобов’язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов’язань.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В силу статті ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування збитків у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином, під збитками розуміються витрати, пов’язані з виправленням пошкодженого майна, а в разі неможливості виправлення (втрати) –його дійсна вартість.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, що порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено законом або договором.

Таким чином, обов’язок відшкодувати збитки покладається на боржника лише при наявності його вини у невиконанні чи неналежному виконанні зобов’язання, крім випадків, коли чинним законодавством або договором прямо передбачена відповідальність незалежно від вини.

Тобто, на позивача покладається обов’язок доказування наявності складу цивільного правопорушення, а саме факту порушення зобов’язання або недодержання правил здійснення господарської діяльності, розміру завданих збитків, наявності вини відповідача, та причинного зв’язку між порушенням зобов’язання відповідачем та збитків, які виникли у позивача внаслідок такого порушення.

Позивачем належними засобами доказування не доведено факт заподіяння йому позивачем саме збитків в розмірі 79 147,00 грн.

Судом встановлено, що стягнення заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 79 149,00 грн. у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язань за договором вже було предметом судового розгляду, і суд в задоволенні позову відмовив.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків в сумі 79 149,00 грн. суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується позовної вимоги про розірвання договору № АТ050AR/54-0 на поставку вимірювального обладнання від 05.12.2002р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнітест»та Управлінням автоматизованих систем Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта», то вона також не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміні його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Як вбачається з положень п. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 188 Господарсько кодексу України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з листом № 235 від 15.06.2007р., в якому запропонував розірвати договір № АТ050AR/54-0 на поставку вимірювального обладнання від 05.12.2002р. У відповідь на зазначений лист відповідач направив позивачу два примірники угоди про розірвання договору № АТ050AR/54-0 на поставку вимірювального обладнання від 05.12.2002р. від 29.08.2008р., що підтверджується підписом представника позивача на супровідному листі № 599 від 29.08.2008р. Отже, спір між сторонами щодо розірвання договору № АТ050AR/54-0 на поставку вимірювального обладнання від 05.12.2002р. відсутній.

Відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя Трофименко Т.Ю.