ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№ 11/125

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Заріцької А.О.

розглянувши

касаційну скаргу

Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу"

на постанову

від 26.06.2008 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі

№ 11/125 господарського суду Кіровоградської області

за заявою

Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу", м. Київ

до

ВАТ "Птахофабрика "Маловисківська", м. Мала Виска Кіровоградської області

про

банкрутство

кредитор (за додатковими грошовими вимогами)

Державне підприємство "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу"

арбітражний керуючий

Білуга І.В.

в судовому засіданні взяв участь представник:

боржника

Хиля С.А., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.04.2007 р. за заявою державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" було порушено провадження у справі №11/125 про банкрутство ВАТ "Птахофабрика "Маловисківська".

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 11.07.2007 р. за результатами підготовчого засідання визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора –державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" до боржника у сумі 143 325,90 грн. основної заборгованості, а також 1 551,26 грн. судових витрат, та зобов'язано його здійснити публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядника майна.

В газеті "Голос України" від 22.09.2007 р. за № 170 надруковано оголошення про порушення справи про банкрутство боржника.

22.10.2007 р. ініціюючим кредитором подано заяву про визнання додаткових грошових вимог до боржника на суму 2 112 252,59 грн.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2008 р. (суддя Коваленко Н.М.) відмовлено у задоволенні заяви боржника про зупинення провадження у справі та визнано грошові вимоги державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" до боржника у сумі 2 112 252,59 грн.

Ухвала мотивована тим, що заявлені грошові вимоги є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2008 р. (судді: Джихур О.В. –головуючий, Виноградник О.М., Лисенко О.М.) апеляційну скаргу боржника задоволено частково, скасовано ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2008 р. в частині визнання грошових вимог державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" до боржника у сумі 2 112 252,59 грн., а справу в частині розгляду грошових вимог вказаного кредитора передано на розгляд суду першої інстанції.

При винесенні постанови суд виходив з того, що ініціюючий кредитор не підтвердив свої додаткові грошові вимоги первинними документами, а також суд першої інстанції не міг об'єктивно оцінити додаткові грошові вимоги ініціюючого кредитора, оскільки розрахунок кредиторських вимог не був предметом розгляду цього суду.

Не погоджуючись з такою постановою, державне підприємство "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2008 р. та залишити в силі ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2008 р.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. ст. 32, 33, 35 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України).

На думку заявника касаційної скарги, матеріали справи не містять жодні докази, які б свідчили про те, що поставка соєвого шроту не здійснювалась.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, ініціюючим кредитором, окрім безспірних грошових вимог у розмірі 143 325,90 грн. та 1 551,26 грн., заявлено додаткові грошові вимоги до боржника у розмірі 2 112 252,59 грн. відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон про банкрутство).

Додаткові грошові вимоги можуть бути заявлені ініціюючим кредитором в порядку, встановленому ст. 14 Закону про банкрутство.

За таким порядком кредитори одночасно з заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують (ч. 1 вказаної статті).

Отже, грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника, які не є безспірними та, відповідно, не слугували підставою для порушення справи про банкрутство, повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, ініціюючий кредитор свої додаткові грошові вимоги за договором №32-1-137 на поставку соєвих шротів і повернення валютного кредиту згідно з програмою PL-480-96 від 26.09.1996 р. не підтвердив первинними документами.

Зокрема, ініціюючим кредитором в обґрунтування додатково заявлених до боржника вимог не надані первинні документи, що свідчать про поставку товару, за вказаним договором, як-то: накладні, акти прийому-передачі товару тощо.

Посилання суду першої інстанції та ініціюючого кредитора на рішення господарського суду Кіровоградської області від 30.10.2006 р. у справі № 16/162, яким стягнено з боржника на користь цього кредитора 143 325,90 грн. основної заборгованості та 1 551,26 грн. судових витрат, є необґрунтованим.

Вказаним рішенням підтверджується лише заборгованість боржника перед ініціюючим кредитором за договором №32-1-137 на поставку соєвих шротів і повернення валютного кредиту згідно з програмою PL-480-96 від 26.09.1996 р. у розмірі 143 325,90 грн., яка стала підставою для порушення даної справи про банкрутство внаслідок встановленням цим рішенням її безспірності.

Однак, таке рішення суду не може у справі про банкрутство підтверджувати заборгованість боржника, яка ним не стягнута.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, встановлені в рішенні суду факти мають преюдиціальне значення при вирішенні іншого спору, тобто для іншої справи позовного провадження.

Між тим, у справі про банкрутство до уваги судом береться безпосередньо само рішення про стягнення заборгованості.

Таке рішення суду про стягнення 2 112 252,59 грн. заборгованості ініціюючим кредитором надано не було.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, твердження ініціюючого кредитора в касаційній скарзі про те, що матеріали справи не містять жодні докази, які б свідчили про те, що поставка соєвого шроту не здійснювалась, не можуть бути визнані правомірними, оскільки в даному випадку обов'язок доведення наявності грошових вимог до боржника, а і відтак і поставки товару за відповідним договором лежить саме на кредиторі.

На підставі наведеного доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За таких обставин справи судом апеляційної інстанції законно та обґрунтовано скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині визнання додаткових грошових вимог ініціюючого кредитора та передано справу в цій частині на розгляд суду першої інстанції.

У зв'язку з чим, постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, як така, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 11, 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 33, 35, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Державного підприємства "Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу" залишити без задоволення.

2.          Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2008 р. у справі № 11/125 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

А.О. Заріцька