ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/570

06.05.08

За позовом

До

Про

Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»

Державного підприємства «Вугілля України»

стягнення 24 666,17 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

від позивача Неумитих В.В.- представник за довіреністю № 10/1348-347 від 01.02.2008 року;

від відповідача Барановська С.В.- представник за довіреністю № 09-11/1-Д від 09.11.2007 року;

Рішення прийнято 06.05.2008 року, в зв’язку з оголошеною в судовому засіданні перервою 15.04.2008 року на підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго» до Державного підприємства «Вугілля «України» про стягнення 24666,17 грн. відшкодування затрат в зв'язку з постачанням вугілля неналежної якості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2007 р. порушено провадження у справі № 37/570, розгляд справи було призначено на 04.12.2007 року о 14-15.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2008 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, ВАТ «Дніпроенерго» позовні вимоги ґрунтує на тому, що якісні показники вугільної продукції, яка надійшла на Запорізьку ТЕС перевищують договірні.

Відповідач вказує, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки, 10.12.2006 р. на ТЕС вантажоотримувача було проведене спільне опробування вугільної продукції в присутності представників Запорізької ТЕС ВАТ «Західенерго»та ЦОФ «Добропільська»та складено акт спільного відбору, підготовки проб, визначення кількості і якості вугілля між ЗАТ ВАТ «Дніпроенерго»та ЦЗФ «Добропільська»(представник ДП «Вугілля України»за довіреністю). В результаті опробування отримано показники якості які становлять: волога –11,0%, зола - 21,0%, що є допустимими. Додатковою угодою № 1 від 11.06.04 р., сторонами встановлені граничні показники: зола - 30%, волога - 12%), визначення якості вугільної продукції за іншими показниками, в тому числі і леткі речовини, сторони не передбачили. Тобто, умовами договору (в тому числі додаткові угоди та додатками) встановлюються критерії за якими оцінюється якість вугілля - зола та волога.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем до цього часу не надано оригінал листа № 11/3222 від 12.12.06 р. за підписом голови правління ЦЗФ «Добропільська»про згоду на повернення вугільної продукції, а також відповідач звертає увагу, що даним листом просять переадресувати вугілля по залізничній накладній № 48785837, в той час, коли спірними є вагони зазначені в накладній № 48785838, а тому за твердженням відповідача даний лист не є належним доказом.

На підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2008 року розгляд справи було відкладено до 15.04.2008 року на 12-30.

Представник позивача в судовому засіданні 15.04.2008 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить суд сягнути з Відповідача 24 666,17 грн. збитків.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.04.2008 року зазначила, що проти позовну заперечує та просить суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

На підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 15.04.2008 року оголошено перерву до 06.05.2008 року о 12-40.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.05.2008 року за згодою представників сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по даній справі.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Дніпроенерго»(покупець) та Державним підприємством «Вугілля України»(постачальник) було укладено договір поставки № 2-02/1-П, відповідно до умов якого (п.1.1) постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію (надалі - вугілля): вугілля марки ДГСШ та ГСШ з граничними допустимими якісними показниками: зольність –30 %, вологість - 12 %.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили порядок приймання вугілля по кількості і якості. Приймання вугілля по кількості та якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкцій Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П6 та № П7 від 25.04.1966р., з подальшими змінами і доповненнями, Положенням про поставку продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988р. № 888; ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, кам'яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробувань», та/або іншими нормативними актами України, ГКД, прийнятими щодо цих питань на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору.

Згідно п. 5.6 договору фактична якість вугілля визначається за результатами хіманалізів атестаційної лабораторії ТЕС покупця, але кожна з сторін має право перевіряти, у лабораторії ТЕС вантажоотримувача, якість поставленої партії вугілля, при цьому по узгодженню сторін взаємозвірка по якості та кількості вугілля може бути виконана з залученням компетентних організацій на договірних засадах. Результати аналізів підтверджені актом, складеним представником компетентної організації, визнаної водночас постачальником і покупцем, є переважним для сторін над результатами лабораторії ТЕС вантажоотримувача, при цьому витрати за проведені аналізи за рахунок сторони не на користь якої прийнято рішення.

Пунктом п. 5.8 договору сторони дійшли згоди, що у разі поставки вугілля показники якості якого виходять за межі гранично-допустимих, покупець має право таке вугілля не зараховувати, не сплачувати і прийняти на відповідальне платне зберігання на складі ТЕС вантажоотримувача за рахунок постачальника, про що повідомити постачальника. Якщо представник постачальника не вивезе вугілля з ТЕС протягом 72 годин з моменту повідомлення, покупець може його прийняти, у цьому разі до ціни вугілля застосовується знижка у розмірі 20% додаткових надбавок/знижок передбачених п. 3.3., а також зобов’язаний компенсувати покупцю збитки, пов'язані з поставкою неякісного вугілля.

В подальшому 11.06.2004 року сторони підписали додаткову угоду № 1, відповідно до якої встановили, що приймання вугілля по кількості та якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкцій Держарбітражу при Рраді Міністрів СРСР від 15.06.65р. № П6 та від 25.04.66р. № П7 з подальшими змінами і доповненнями, положенням про поставку продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.88р. № 888, ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, кам'яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробувань», ГТР 34.09.110-2003 «Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи. Методичні вказівки», ДСТУ 4083-2002 «Вугілля кам'яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях», та/або іншими нормативними актами України, ГКД, прийнятими щодо цих питань на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечать чинному законодавству.

При прийманні спірного вугілля на ТЕС позивачем встановлений факт поставки вугілля, якість якого не відповідає вимогам, встановленим додатковою угодою до договору № 1 від 1 червня 2004 р., зокрема, ДСТУ 4083-2002, на підтвердження чого сторонами складені відповідні акти відбору, обробки, проб й приймання вугілля з якості, копії яких долучені до матеріалів справи.

За твердженням позивача, за час затримки вагонів в очікуванні представників відповідача для сумісного опробування та складання акту, позивачем були понесені витрати, пов’язані зі сплатою за користування вагонами в сумі 10775,00 грн., оплатою маневрові роботи в сумі 770,00 грн., залізничнодорожнього тарифу –7432,00 грн., а також з оплатою додаткових зборів в сумі 1578,14 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

05.12.2006 року відповідачем на виконання умов договору поставки було поставлено вугілля кам’яне, марки «ГСШ»вантажоодержувачу Запорізька ТЕС по залізнічній накладній № 48785838. На підтвердження якості поставленого вугілля, вантажовідправником були надані посвідчення якості № 424.

Судом встановлено, що відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 1 червня 2004 р. якість вугілля повинна відповідати вимогам ДСТУ 4083 –2002 і не перевищувати граничні показники, вказані в договорі та додаткових угодах до нього.

Відповідно до ДСТУ 4083 –2002 для вугілля марки «ГСШ»вихід летучих речовин повинен дорівнювати від 33 до 46 %, проте поставлене відповідачем вугілля за накладною № 48785838 не відповідало даним вимогам.

Судом визначено, що оскільки сторонами передбачено у договорі, що порядок прийняття продукції за якістю здійснюється відповідно до Інструкції П-7, її правила розповсюджуються на узгоджені умови договору, обов’язкові для застосування.

Суд відзначає, що абзацом 2 пункту 16 Інструкції П-7 передбачено, що при виявлені невідповідності якості поставленої продукції «одержувач зобов’язаний викликати для участі в прийманні продукції і оформлення двохстороннього акту представника іногороднього виробника (відправника)...».

Повідомлення про виклик представника постачальника (відправника) повинне бути направлено (передано) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 год. Представник іногороднього виробника (відправника) зобов’язаний з’явитися не пізніше, ніж у триденний строк після отримання виклику, без врахування часу на проїзд, якщо інший строк не передбачений у договорі (пп.. 18, 19 Інструкції П-7).

Судом встановлено, що позивач належним чином повідомив відповідача та вантажовідправника про поставку вугілля, якість якого не відповідає вимогам ДСТУ 4083 –2002 для вугілля марки «ГСШ», що підтверджується факсограмами № 530/24 від 08.12.2006 року, № 533 від 11.12.2006 року.

На вимогу вантажовідправника для контрольного випробування було повторно відібрано вугілля. Результати спільного опробування вугілля підтвердили висновок про невідповідність показників якості вугілля умовам договору в редакції додатку № 1 від 11.06.2004 року, що підтверджується актом спільного опробування від 10.12.2006 року, який підписаний представниками позивача та вантажовідправника.

Відповідно до статті 119 Статуту залізниць України за час затримки вагонів в очікуванні прибуття представників для суміжного зважування, позивачем була сплачена плата за користування вагонів в розмірі 24 666,17 грн. Згідно пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, які затвердженні наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, отримані гроші ТехПД заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги. Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Позивачем, на підтвердження плати за користування вагонами, маневрові роботи та додаткові збори у розмірі 24 666,17 грн., до матеріалів справи долучені відомості плати за користування вагонами, квитанції про приймання вантажу.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за договором сторони несуть матеріальну відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

З метою досудового врегулювання господарських відносин, позивачем на адресу відповідача надсилались претензія № 480 від 27.02.2007 року на загальну суму 24 666,17 грн. з вимогою в семиденний строк відшкодувати завдані збитки. Претензія була залишена без відповіді та задоволення.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати, зроблені управненою стороною.

Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені не одержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (шкоди), необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов’язання, однак на нього покладено обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання та завданими збитками.

Відсутність своєї вини у порушенні зобов’язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, вугілля, яке повернене позивачем, було прийнято відповідачем без заперечень, що свідчить про визнання відповідачем своєї вини у порушенні зобов’язання за Договором.

Отже судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов‘язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Про наявність причинного зв‘язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов’язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених витрат.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем була сплачена залізниці плата за користування вагонів (з моменту подачі виклику постачальника) в розмірі 10755,00 грн., маневрові роботи в розмірі 770,00 грн.. залізничнодорожній тариф в розмірі 7432,00 грн. та додаткові витрати пов’язані із повторним випробуванням якості поставленого вугілля в розмірі 1578,14 грн., а тому позовні вимоги судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до вимог статті 49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 224 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 614, 623 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Вугілля України»(01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»(69096, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 2, ) 24 666 (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 17 коп. - збитків, 246 (двісті сорок шість) грн. 66 коп. витрат по сплаті держмита та 118(сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Кондратова І.Д.

Дата підписання

рішення 11.08.2008 року