ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 32/192

25.04.08

За позовом

Державного підприємства «Адміністрація річкових портів»

До

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрамар 2007»

Про

зобов’язання вчинити дії за договорами оренди державного майна від 20.12.2007 № 79-ОР/01-12 та № 80-ОР/01-12

Суддя Хрипун О.О.

Представники сторін:

Від позивача                              Євдокимова К.О. –предст.

Від відповідача                    Зубко Є.Г. –предст.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача та просить зобов’язати відповідача підписати додаткові угоди про розірвання договору оренди державного майна № 79-ОР/01-12 від 20.12.2007 та договору оренди державного майна № 80-ОР/01-12 від 20.12.2007, а також повернути майно Державному підприємству «Адміністрація річкових портів».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач стверджує, що відповідач відмовляється від розірвання зазначених договорів, хоча позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди державного майна № 79-ОР/01-12 від 20.12.2007 та договору оренди державного майна № 80-ОР/01-12 від 20.12.2007. Звернення позивача до відповідача з вимогою про розірвання вказаних договорів мотивоване тим, що Міністерство транспорту та зв’язку листом № 5049/16/14-07 від 18.01.2008 відкликало свій лист від 30.10.2007 № 5049/16/14-0 щодо укладання Державним підприємством «Адміністрація річкових портів»з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрамар 2007»договорів оренди суден т/х «Яков Задорожний»та т/х «Каштан-26», які є предметом оренди за вказаними договорами.

Відповідач надав відзив на позовну заяву відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрамар 2007»позов не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі зазначаючи, що вказані договори оренди укладені згідно з вимогами чинного законодавства, а позивач, в свою чергу, не навів нормативного обґрунтування, яке б давало підставу для спонукання вчинення дій для підписання додаткових угод про розірвання зазначених договорів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2007 між Державним підприємством «Адміністрація річкових портів»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрамар 2007»було укладено договори оренди державного майна № 79-ОР/01-12 та договір оренди державного майна № 82-ОР/01-12.

Позивач стверджує, що вказані договори повинні бути розірвані, оскільки підставою для їх розірвання є відкликання погодження Міністерством транспорту та зв’язку України, а позивач є державним комерційним підприємством та діє відповідно до положень статті 75 господарського процесуального кодексу України, пунктом 5 якої передбачено, що Державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ГК України та іншими законами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, аналогічні положення містяться в ст. 760 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Сторонами було додержано вимоги передбачені ст. 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" відповідно до якої у 2007 році передача в оренду державного та комунального майна здійснюється виключно на конкурсних засадах ( копія протоколу засідання конкурсної комісії державного підприємства «Адміністрація річкових портів»в матеріалах справи»).

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об’єктами державної власності»до повноважень уповноважених органів управління входить надання орендодавцям об'єктів державної власності згоди на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.

30.10.2007 позивачем було отримано від органу управління державним майном, Міністерства транспорту та зв'язку України, лист погодження на укладання зазначених договорів від 30.10.2007 № 5049/16/14-07, відповідно до якого Міністерство транспорту та зв’язку України з метою ефективного використання державного майна та недопущення збиткової експлуатації флоту підприємства Мінтрансзвязку не заперечує щодо укладення Державним підприємством «Адміністрація річкових портів»з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрамар 2007»договорів оренди суден т/х «Яков Задорожний»та т/х «Каштан-26»терміном на п’ять років, на умовах викладених у доданих проектах договорів, за ставкою 10% від вартості за незалежною оцінкою.

З матеріалів справи вбачається, що сторони, на виконання умов договорів оренди державного майна № 79-ОР/01-12 та № 80-ОР/01-12 від 20.12.2007, згідно з актом приймання-передачі до договору оренди № 79-ОР/01-12 від 01.01.2008 та актом приймання-передачі до договору оренди № 80-ОР/01-12 від 01.01.2008 позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне індивідуально визначене майно, а саме: теплохід «Каштан-26»(інв. № 600131) та теплохід «Яков Задорожний»(інв. № 600121).

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договори оренди майна № 79-ОР/01-12 та № 80-ОР/01-12 від 20.12.2007 за своєю правовою природою є договорами оренди державного майна, укладеними у повній відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України та положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна», крім того сторонами вчинені дії на виконання умов вказаних договорів, а саме: зазначене майно прийняте в користування, відповідачем перераховано позивачу орендну плату за орендоване майно (копії платіжних доручень в матеріалах справи).

Як вбачається з наданих сторонами доказів сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося часткове виконання договору.

18.01.2008 позивачем було отримано лист Міністерства транспорту та зв'язку України № 5049/16/14-07, яким було відкликано лист погодження Міністерства транспорту та зв'язку № 5049/16/14-07 від 30.10.2007 на укладання зазначених договорів та зобов’язання щодо припинення всіх дій по укладанню зазначених договорів з відповідачем.

Позивач 22.01.2008 листом № 01/01-36, 15.02.2008 листом № 01/05-71/1, а також 14.03.2008 листом № 01/05-122 звернувся до відповідача з вимогою про припинення будь-яких дій по договорам оренди державного майна № 79-ОР/01-12 та № 80-ОР/01-12 від 20.10.2007 та наполягав на розірванні вказаних договорів на підставі листа Міністерства транспорту та зв'язку від 18.01.2008 № 5049/16/14-07 та поверненні державного майна, що є предметом договорів оренди № 79-ОР/01-12 та № 80-ОР/01-12 від 20.12.2007, укладених між позивачем та відповідачем.

Судом не приймається вимога позивача щодо розірвання договорів оренди майна № 79-ОР/01-12 та № 80-ОР/01-12 від 20.12.2007 та повернення майна, що є предметом вказаних договорів з причин її необґрунтованості з огляду на наступне.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором (ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 651 Цивільного Кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В тексті договору не має посилань на те, що він розривається у разі відкликання погодження органу управління майном. В той же час, п. 2 ст. 651 Цивільного кодексу Українипередбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позивачем, в свою чергу, не було надано до суду жодного доказу щодо істотного порушення виконання умов договорів відповідачем.

Відповідно до статті 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Позивачем до суду не було надано жодних доказів на підтвердження існування вказаних обставин, тобто позивач жодним чином не підтвердив існування обставин на підставі яких законодавчо передбачено право наймача вимагати розірвання договору найму.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача суперечать наявним доказам та встановленим обставинам справи, тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання та може бути оскаржене у порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                                        О.О.Хрипун

Дата підписання рішення:11.06.2008