ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.11.08                                                                                           Справа№ 9/207

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Львівського геріатричного пансіонату, м. Львів,

До відповідача: Львівського відкритого акціонерного товариства “Елегант”, м. Львів,

Про стягнення 2541 грн. 09 коп. та стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Козій Ю.В. –п/к за довіреністю зареєстрованою за № 12 дійсна до 31.12.2009р.

Від відповідача: Гой Ма.В. економіст за довіреністю від 05.11.08р. № 04юр-2-1/08, юрисконсульт Яворська А.М. за довіреністю від 05.11.08р. № 04юр-2/08.

Представникам роз”яснено права та обов”язки встановлені статтею 22 ГПК України. Представники не настоюють на фіксації судового процесу технічними засобами, про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами подали клопотання.

Суть спору: розглядається справа за позовом Львівського геріатричного пансіонату, м. Львів, до відповідача: Львівського відкритого акціонерного товариства “Елегант”, м. Львів, про стягнення 2541 грн. 09 коп. боргу та стягнення судових витрат.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що у позивача мала місце перевірка КРУ, на наслідками якої складено Акт “Про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності Львівського геріатричного пансіонату за період з 01.10.2005 року по 31.10.2007р.” від 7 грудня 2007р. № 04-22/1, пояснив, що перевіркою виявлено порушення вимог п. 2 ст. 34 Закону України від 22.02.2000р. № 1490-111, що в ряді випадків реалізація пансіонату окремих найменувань виробів текстильних за договорами купівлі-продажу від 16.05.05р. № 33 та від 30.01.2006р. № 2 здійснювалась за цінами більшими, ніж передбачено тендерною палатою, всього отримано товару по ціні більшій ніж цінові пропозиції за період з 01.10.05р. по 31.12.2006р. на загальну суму 2541 грн. 09 коп., в т.ч. за 2005р. на суму 1410,51 грн., за 2006р. –1130,58 грн., у зв”язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача надмірно отриманих коштів за вказаними вище договорами купівлі-продажу. Просить позов задовільнити, в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, позову не визнає, просить в позові відмовити повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ( Львівський геріатричний пансіонат) звернувся з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача 2541 грн. 09 коп. боргу.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до річного плану, діяльності тендерного комітету ЛІП на 2005 та 2006 рік, передбачено проведення закупівлі м'якого інвентарю шляхом застосування процедури запиту цінових пропозицій, а саме по закупівлі взуття (код за класифікатором 19.30.3,) вироби текстильні (код за класифікатором 17.40.1, 17.40.2), одяг верхній (код за класифікатором 18.22), що відповідно до звітів про результати здійснення процедур запиту цінових пропозицій встановлено, що в 2005 році при закупівлі установою постелі та нижньої білизни, а в 2006 році виробів з текстилю переможцем визнано Львівське ВАТ „Елегант" з яким укладено угоди на постачання матеріальних цінностей на загальні суми відповідно по 57000,0 грн.

Позивач пояснив, що виходячи з вищенаведеного, між Львівським геріатричним пансіонатом та Львівське ВАТ „Елегант" було укладено договори купівлі-продажу зазначених товарів від 16.05.2005 року за № 33 та від 30.01.2006 року за № 2.

Представник позивача вказав, що у позивача мала місце перевірка КРУ, на наслідками якої складено Акт “Про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності Львівського геріатричного пансіонату за період з 01.10.2005 року по 31.10.2007р.” від 7 грудня 2007р. № 04-22/1, і зазначеною ревізією КРУ виявлено, що в порушення вимог пункту 2 статті 34 Закону України від 22 лютого 2000 року №1490-111 „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" в ряді випадків реалізація пансіонату окремих найменувань (виробів текстильних здійснювалась за цінами, більшими ніж передбачено тендерною пропозицією, всього, отримано товару по ціні більшій ніж цінові пропозиції за період з 01.10.2005р. по 31.12.2006р. на загальну суму 2541,09 грн.(в т.ч. за 2005 рік на суму 1410,51 грн., та за 2006 рік на суму 1130,58 грн.). На підтвердження своїх вимог посилається на акт перевірки КРУ від 07.12.07р. № 04-22/1, розшифровку та копії звітів про результати здійснення процедур запиту цінових пропозицій у додатку № 33 до акту, додатки до нього (копії в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, ревізія КРУ встановила, що Львівським геріатричним пансіонатом в порушення вимог ст.32 розділу V Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти" на Львівському ВАТ „Елегант” придбавались товари, по яких Львівський ВАТ „Елегант" виграв участь у процедурах запиту цінових пропозицій.

Проте, протягом 2005р. та 2006р. придбано товарів по 12 найменуваннях на загальну суму 42301,84 грн. (в тому числі в 2005 році на суму 15757,88 грн. та в 2006 році на суму 26543,95грн.) у постачальника Львівський ВАТ „Елегант", що брав участь у торгах (Розшифровка у додатку № 34 до акту).

Відповідно до листа КРУ у Львівській області від 06.06.2008 року за № 04-15м/3263 «Про усунення недоліків і порушень»пансіонату запропоновано вжити заходів шляхом подання судових позовів щодо повернення понесених витрат бюджетних коштів.

Позивач виконав пропозиції КРУ у Львівській області та звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 2541,09 грн. згідно розрахунку розшифровки сум провідного контролера ревізора КРУ у Львівській області (додаток № 33).

Виходячи із вищенаведеного позивач просить позов задовільнити повністю.

Відповідач проти позову заперечує, просить в позові відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оглянув та дослідив подані сторонами докази, оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на проведення ревізії його діяльності, за результатами якої, Контрольно-ревізійним управлінням у Львівській області (КРУ) складено акт від 7 грудня 2007 року та листом від 6 червня 2008 року № 04-15м/3263, адресованому керівнику позивача, запропоновано вирішити питання щодо відшкодування зайво понесених витрат бюджетних коштів шляхом подання судових позовів.

На підставі цього позивач просить стягнути з ВАТ «Елегант»2541,09 грн. боргу.

У позовних вимогах позивач зазначає, що у 2005-2006 роках у результаті здійснення процедур запиту цінових пропозицій при закупівлі постелі та нижньої білизни переможцем було визнано Львівське ВАТ «Елегант»та укладено відповідні договори на купівлю-продаж зазначених товарів.

Таким чином, ініціатором укладення договорів на поставку товарів у 2005 році та у 2006 році був позивач ( договори від 16 травня 2005 року № 33 на та від 30.01.2006 № 2 на поставку товарів) .

До позову додана розшифровка різниці в ціні понад тендерну пропозицію за товар, отриманий від відповідача за період з 01.10.2005 по 31.12.2006 року.

Відповідно до законодавства контроль за ціною товару, її відповідністю тендерній пропозиції покладено на Замовника - позивача - тендерний комітет ЛГП, (групу спеціалістів замовника, призначених відповідальною за здійснення процедур закупівлі згідно з положеннями Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державну кошти»).

Загальна сума продажу товарів у 2005-2006 роках за договорами склала 155,00 тис.грн.

Як вбачається з акту ревізії, відповідачем, за зазначений у акті ревізії період, поставлено товарів на 109 957,04 грн., а за період з дати укладення договорів поставлено товарів на суму 136 166,62 грн., а за укладеними договорами погоджені суми продажу товарів становлять 57,0 тис.грн. у 2005 році та 98,00 тис.грн. у 2006 році - разом на 155,00 тис.грн.

Таким чином, відповідачем не перевищено загальної суми, погодженої з відповідачем в укладених на 2005 і 2006 рік договорах.

Згідно пункту 1.1 Договорів № 2 купівлі-продажу товарів від 30.01.06р. та № 33 купівлі-продажу від 16 травня 2005 року - товар відповідачем відпускався після особистого відбору представником позивача.

Після підбору товару представником відповідача, позивач виписував рахунок, дозвіл на оплату якого погоджувався позивачем із казначейством. Таким чином позивач сплачував кожний рахунок на купівлю товарів - після попереднього погодження із казначейством.

Враховуючи специфіку розрахунків за укладеними з позивачем договорами, у пункті 5.1 договорів, відповідач також відтермінував сплату отриманих товарів до 30 днів з дати виділення бюджетних коштів.

Ні у договорі на 2005 рік, ні у договорі на 2006 рік не зазначено, що Продавець не має права відпускати товар за цінами більшими, ніж передбачено у ціновій пропозиції.

Оплату виписаних відповідачем рахунків на товари, відібрані позивачем, позивач зобов»язаний був погодити із державним казначейством та, здійснюючи контроль при підписанні відповідних розрахункових документів, погодити із тендерним комітетом пансіонату тощо, - все це свідчить про те, що контроль (та погодження із казначейством) загальної суми і ціни товарів, що були продані відповідачем здійснювалися позивачем, його відповідальними посадовими особами, яким було надано право розпоряджатися коштами (бюджетними та іншими) та підписувати відповідні розрахункові документи, дотримуючись вимог Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти».

Зобов»язання за укладеними на 2005 і 2006 роки договорами сторонами виконані у повному обсязі у відповідності до законодавства.

При відбиранні та закупівлі товарів у відповідача були в наявності товари відповідної низької ціни, про що свідчать видаткові накладні, у яких зазначені товари одного асортименту, але за різними цінами.

Асортимент товару, його ціни, не були визначені при укладенні договорів, тому відповідач (продавець) передавав покупцеві товари в асортименті, виходячи із його потреб за здійсненою ним особистим відбиранням товару.

Згідно статті 672 Цивільного кодексу України позивач (покупець) мав право відмовитися від прийняття та оплати товару, якщо він не відповідав договірним умовам.

За період з дати укладення договору № 33 від 16.05.2005 і до закінчення строку дії договору № 2 від 30.01.2006 з боку відповідальних посадових осіб позивача, голови, чи членів тендерного комітету пансіонату, чи інших контролюючих діяльність позивача органів, на адресу відповідача жодних повідомлень, зауважень, або нарікань не надходило.

На вимогу суду, відповідачем оформлений та направлений позивачу 28.10.2008 р. акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2007р., за період з 01.01.2005р. по 04.12.2006р. проданих та оплачених відповідачем товарів. Як вбачається з акту звірки, що за продані відповідачем товари, позивачем проведена відповідна плата та станом на 31.12.2007р. заборгованості немає.

Як вбачається з матеріалів даної справи ні договір № 33 купівлі-продажу товарів від 16 травня 2005 року, з додатком до нього, ні договір № 2 купівлі-продажу товарів від 30 січня 2006 року –не оспорювалися, не визнавалися нечинними, не скасовані, не відмінені. Таких доказів ні позивач, ні відповідач суду не надали, такі докази в матеріалах справи –відсутні.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов”язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов”язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). Договір є обов”язковим для виконання сторін (стаття 629 ЦК України).

Статтею 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов”язання, що виникає між суб”єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб”єкт ( зобов”язана сторона, у тому числі боржник) зобов”язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб”єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб”єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання обов”язку.

Статтею 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов”язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійснені господарської діяльності, в силу яких зобов”язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання її обов”язку.

Майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 цієї статті визначено, що застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання (частина 1), а частиною 2 цієї статті передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання.

Частина 3 зазначеної статті передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 219 ГК України, визначено, що за невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами.

Дослідивши всі обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши в сукупності подані докази, суд не вбачає порушень сторонами за вказаними вище договорами умов договору, вказані вище договори укладалися та виконувалися сторонами вільно, порушень умов вищевказаних договорів зі сторони відповідача не було, вчинення позивачем переплати коштів за отриманий товар, згідно вищевказаних договорів –не доведено.

Цивільний кодекс України передбачає правові наслідки порушення зобов”язання –стаття 611 ЦКУ.

Однак позивач з вимогою про припинення зобов”язання внаслідок односторонньої відмови від зобов”язання, або про розірвання договору (договорів) –не звертався, не подавав позову про зміну умов зобов”язання, сплату неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди, такі докази в матеріалах справи відсутні, позивачем не надані.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими доказами (стаття 34 ГПК України).

Судові витрати покласти на позивача відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 36, 43, 49, 77, 82-85, 115-118 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя