ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.10.08                                                                                           Справа № 9/7

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Городечної М.І.

суддів Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” (вх. № 120 від 05.05.2008 року)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 18.04.2008 року у справі № 9/7

за позовом Дочірнього підприємства “Укрброксервіс” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сава, Морозов і компанія”, м.Чернівці

до Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод”, смт. Лужани, Чернівецька область

про стягнення 56912,04 грн.

за участю представників сторін: від позивача –не з‘явився, від відповідача –Зінчук П.Ф.

Судом роз‘яснено права та обов‘язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 18.04.2008 року у справі № 9/7 задоволено позов Дочірнього підприємства “Укрброксервіс” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сава, Морозов і компанія” до Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод”: стягнено з останнього 56912,04 грн. боргу та судові витрати: 569,12 грн. по сплаті державного мита, 118 грн. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі від 24.11.2008 року № 221 (вх. № 120 від 05.05.2008 року) вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгрунтованим, посилаючись на те, що судом першої інстанції при стягненні інфляційних та річних не було дано оцінки правильності розрахунку позивачем даних сум. Крім цього, апелянт посилається також на те, що судом в порушення норм процесуального права, прийнято до розгляду клопотання позивача від 14.04.2008 року про збільшення позовних вимог, а саме: щодо стягнення з відповідача додатково 47581,06 грн. боргу по мировій угоді від 22.02.2006 року за період 2007 року та 355,05 грн. річних і 4612,54 грн. збитків від інфляції за період з 31.12.2007 року по 31.03.2008 року, оскільки така заява фактично є новою позовною вимогою, оскільки має новий предмет та підстави позову, а тому не могла розглядатись на момент прийняття оскаржуваного рішення. За наведеного, апелянт просить рішення господарського суду Чернівецької області від 18.04.2008 року у справі № 9/7 скасувати та прийняти нове рішення, яким частково задоволити позов Дочірнього підприємства “Укрброксервіс” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сава, Морозов і компанія”: стягнути з Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” 326,78 грн. річних, 632,15 грн. втрат від інфляції та судові витрати: 55,13 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Розрахунок суми позову наведено скаржником в письмовому поясненні від 22.07.2008 року № 447 (вх. № 4729 від 28.07.2008 року).

Дочірнє підприємство “Укрброксервіс” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сава, Морозов і компанія” (позивач у справі) явку представника в судове засідання жодного разу не забезпечило, причин зазначеного суду не повідомило. Письмових заперечень щодо апеляційної скарги Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” на адресу апеляційного суду від позивача не надходило. Вимог ухвали суду від 24.09.2008 року щодо проведення між сторонами звірки взаєморозрахунків по спірній сумі, позивачем виконано не було.

Колегія суддів апеляційного суду враховуючи повідомлення позивача належним чином про час та місце слухання справи, що стверджується поштовим повідомленням про вручення йому під розписку ухвали суду від 24.09.2008 року, яке знаходяться в матеріалах справи, положення ст. 101 ГПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд рішення господарського суду Чернівецької області від 18.04.2008 року у справі № 9/7 в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

22.02.2006 року між кредиторами Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” в особі голови комітету кредиторів Карпічева Ю.Г. та боржником ДП “Лужанський експериментальний завод” в особі директора заводу Федірко П.Л., укладено відповідно до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мирову угоду про умови і терміни списання, відстрочки та розстрочки боргу боржника перед кредиторами (надалі –Мирова угода).

Дана Мирова угода затверджена ухвалою господарського суду Чернівецької області від 05.04.2006 року по справі № 4/538/б.

Згідно п. 21 мирової угоди від 22.02.2006 року відповідач у даній справі зобов»язувався сплатити ДП "Сава, Морозов і компанія "Укрброксервіс" на протязі п»яти років рівними частинами щороку до 31 грудня кожного року після укладання даної Мирової угоди суму в розмірі 237905,29 грн., яка визнана боргом згідно ухвали Господарського суду Чернівецької області від 18.02.03-14.03.03р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прострочив виконання зобов»язання по Мировій угоді за 2006 рік, сплативши 28.12.2006 року згідно платіжного доручення № 836 кошти лише в сумі 5000 грн., а решта суми була сплачена відповідачем з простроченням протягом 2007 року: платіжним дорученням № 60 від 15.01.2007 року –1000 грн., платіжним дорученням № 11 від 23.01.2007 року –15000 грн., платіжним дорученням № 22 від 26.01.2007 року –3000 грн., платіжним дорученням № 101 від 15.03.2007 року – 1000 грн., платіжним дорученням № 119 від 22.01.2007 року –1000 грн., платіжним дорученням № 188 від 18.04.2007 року –3000 грн., платіжним дорученням № 220 від 25.04.2007 року –1000 грн., платіжним дорученням № 274 від 14.05.2007 року –2000 грн., платіжним дорученням № 304 від 15.05.2007 року –3000 грн., платіжним дорученням № 315 від 17.05.2007 року –2000 грн., платіжним дорученням № 346 від 22.05.2007 року –1000 грн., платіжним дорученням № 366 від 24.05.2007 року –1000 грн., платіжним дорученням № 0 від 12.06.2007 року – 5400 грн., платіжним дорученням № б.н. від 14.11.2007 року –2000 грн., платіжним дорученням № 362 від 16.11.2007 року –2000 грн.

Виходячи зі змісту підписаної між сторонами Мирової угоди, положень ст. 11, 202 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана угода по своїй правовій природі є цивільно-правововим правочином, оскільки спрямована на зміну правовідносин між її сторонами, а тому до правовідносин, що виникають з неї, застосовуються норми, що регулюють порядок виконання господарських зобов»язань.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як встановлено вище, відповідач прострочив сплату боргу по Мировій угоді за 2006 рік в сумі 42581,06 грн., а тому відповідно до ст. 625 ЦК України, повинен сплатити позивачу втрати від інфляції та три відсотки річних з простроченої суми.

Однак, при визначенні суми інфляційних та річних, що підлягають стягненню з відповідача в зв»язку з прострочення оплати боргу по Мировій угоді за 2006 рік, місцевим господарський судом неповно з»ясовано обставини справи, зокрема, щодо визначення простроченої суми, а також відповідно, неправильно застосувано норми матеріального права –ч. 2 ст. 625 ЦК України, що призвело до прийняття неправильного по суті рішення. Зокрема, як вбачається судом першої інстанції було помилково взято за основу розрахунок позивача (а.с. 7-12, 56-59), зроблений без врахування часткового погашення відповідачем простроченої суми протягом 2007 року згідно вищенаведених платіжних доручень, неправильного визначення строків нарахування по періодах, обумовлених частковим погашенням відповідачем боргу, а тому такий розрахунок позивача, не може бути взятий судом апеляційної інстанції за основу при визначення суми боргу. Під час здійснення апеляційного провадження, судом двічі надавалась сторонам можливість провести звірку взаєморозрахунків по спірній сумі. Однак, як вбачається з поданих відповідачем листів, з пропозицією позивачу провести таку звірку, від 19.09.208 року та 06.10.2008 року, з доказами їх направлення позивачу, останній не вчинив дій на виконання ухвал суду від 30.07.2008 року та від 24.09.2008 року щодо проведення такої звірки взаєморозрахунків. Доказів протилежного відповідно до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не представив. За наведеного, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши розрахунок, доданий відповідачем до свого пояснення від 22.07.2008 року, вважає за необхідне здійснити перерахунок розміру інфляційних втрат та річних, які підлягають до стягнення. За наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується та відповідає вимогам ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідність стягнення з відповідача 632,15 грн. інфляційних втрат та 326,78 грн. річних з простроченої суми боргу за 2006 рік. Таким чином, рішення суду першої інстанції слід залишити в силі щодо стягнення зазначених сум, та скасувати в частині стягнення 2160,84 грн. інфляційних втрат та 1243,62 грн. річних з простроченої суми боргу за 2006 рік, та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення 47581,06 грн. боргу по Мировій угоді за період 2007 року, та інфляційних втрат з даної суми в розмірі 4612,54 грн. та 355,05 грн. річних зі період з 31.12.2007 року по 31.03.2008 року, то апеляційний суд вважає, що рішення суду в цій частині слід скасувати, виходячи з порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до прийняття неправильного по суті рішення. При цьому, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що дані суми до стягнення були визначені позивачем в заяві про збільшення позовних вимог, поданій в порядку ст. 22 ГПК України (а.с. 62-64). Як вбачається зі змісту даної заяви, позивач просить додатково стягнути з відповідача 47581,06 грн. боргу, що виник внаслідок невиконання останнім зобов»язання по мировій угоді від 22.02.2006 року за 2007 рік, та 3707,45 грн. збитків від інфляції, 355,05 грн. річних з простроченої суми за період з 31.12.2007 року по 31.03.2008 року.

З комплексного аналізу ч. 4 ст. 22, 54, 58 ГПК України випливає, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, за умови, що нові вимоги будуть грунтуватись на тих самих підставах та доказах, що і первісна позовна вимога. В даному випадку, у вищенаведеній заяві про збільшення позовних вимог, позивач фактично заявив новий позов, що містить вимоги, які мають інші підстави виникнення: невиконання відповідачем зобов»язання по сплаті боргу по мировій угоді від 26.02.2007 року за 2007 рік, та інфляційних втрат і річних з даної суми, та ґрунтуються на інших доказах, ніж первісні вимоги.

За наведеного, суд першої інстанції зобов»язаний був, керуючись вимогами ст. 22, 86 ГПК України винести ухвалу, якою відмовити в прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог: про стягнення 47581,06 грн. боргу, що виник внаслідок невиконання останнім зобов»язання по мировій угоді від 22.02.2006 року за 2007 рік, та 3707,45 грн. збитків від інфляції, 355,05 грн. річних з простроченої суми за період з 31.12.2007 року по 31.03.2008 року, або в разі її відповідності вимогам ст. 54 ГПК України, розглянути питання згідно ст. 61 ГПК України на предмет можливості її прийняття до розгляду та порушення провадження у справі. Однак, суд першої інстанції, з порушенням вищенаведених норм процесуального права прийняв вищенаведену заяву до розгляду, що призвело до прийняття неправильного по суті рішення, яке відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України в зв»язку з цим підлягає скасуванню, а в прийнятті даної заяви слід відмовити.

Судові витрати по розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій відповідно до ст.ст. 49, 99 ГПК України розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог: стягнути з відповідача на користь позивача 9,59 грн. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви та 1,98 грн. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнути з позивача на користь відповідача 279 грн. 78 коп. державного мита за подання апеляційної скарги. Також відповідно до ст. 46, 49, 105 ГПК України, п.п. «г»п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України «Про державне мито»суд приходить до висновку достягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України 233,56 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” частково задоволити.

2. Рішення господарського суду Чернівецької області від 18.04.2008 року у справі № 9/7 скасувати в частині стягнення 2160,84 грн. інфляційних втрат та 1243,62 грн. річних з простроченої суми боргу за 2006 рік, та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити. Рішення господарського суду Чернівецької області від 18.04.2008 року у справі № 9/7 в частині стягнення 632 грн. 15 коп. інфляційних втрат та 326 грн. 78 коп. річних з простроченої суми боргу за 2006 рік залишити без змін. Рішення господарського суду Чернівецької області від 18.04.2008 року у справі № 9/7 в частині стягнення 47581 грн. 06 коп. боргу за період 2007 року, та інфляційних втрат з даної суми в розмірі 4612 грн. 54 коп. та 355 грн. 05 коп. річних за період з 31.12.2007 року по 31.03.2008 року, згідно заяви Дочірнього підприємства “Укрброксервіс” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сава, Морозов і компанія” про збільшення позовних вимог, - скасувати та винести ухвалу, якою відмовити в прийнятті даної заяви.

3. Стягнути з Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” на користь Дочірнього підприємства “Укрброксервіс” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сава, Морозов і компанія” 9 грн. 59 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви та 1 грн. 98 коп. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства “Укрброксервіс” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Сава, Морозов і компанія” на користь Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” 279 грн. 78 коп. державного мита за подання апеляційної скарги.

5.          Стягнути з Державного підприємства “Лужанський експериментальний завод” в дохід Державного бюджету Укарїни 233 грн. 56 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви

6.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

8.          Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Головуючий - суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь