КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2008                                                                                           № 20/237

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:           Тищенко А.І.

Верховця А.А.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Файнгольд І.Д. – адв.

від відповідача - Литвиненко Л.А. – юр.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейнбо Лтд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.07.2008

у справі № 20/237 (Палій В.В.)

за позовом                               Компанія "Наброс Фарма Пвт.Лтд", Індія

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейнбо Лтд"

про                                                  стягнення 500429,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. у справі №20/237 позовні вимоги Компанії „Наброс Фарма ПВТ ЛТД” були задоволені частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 319 336,75 грн. збитків (сума за надання юридичних послуг), 3193,37 грн. – державного мита, 75,30 грн. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач та відповідач звернулись з апеляційними скаргами та просять його скасувати, оскільки вважають, що воно було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема, позивач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач просить рішення суду скасувати, та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегією встановлено наступне:

24.10.2005р. між позивачем та Приватним підприємцем Файнгольд І.Д. укладено договір про надання юридичних послуг №24/10, відповідно до умов якого замовник (позивач) доручає, а виконавець (ПП Файнгольд І.Д.) на протязі дії даного Договору приймає на себе зобов'язання надати замовнику юридичні послуги по питаннях, що цікавлять замовника.

Конкретні питання, щодо яких надаються юридичні послуги, формулюються замовником письмово та зазначаються в Протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.2 Договору).

Юридичні послуги, визначені даним Договором, надаються в наступних формах:

Дача консультацій і роз'яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок по законодавству; складання позовних заяв, листів, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів замовника в усіх установах, організаціях, підприємствах всіх форм власності, підпорядкування та організаційно-правових форм, в усіх державних та в усіх судових установах України (в тому числі господарських та апеляційних) (п.1.3 Договору).

Відповідно до п. 3.2 договору підставою для проведення остаточних розрахунків за надані юридичні послуги є двосторонній Акт прийому наданих юридичних послуг із зазначенням обсягу наданих юридичних послуг.

Позивач посилається на те, що на підставі вказаного договору представник -ПП Файнгольд І.Д. здійснювала представництво позивача у суді під час розгляду справ №2/598 та №32/578. Необхідність звернення до суду із позовами, представником позивача за яким виступав зазначений представник, пов'язана із неправомірними діями відповідача, який безпідставно присвоїв собі правовий статус ліцензіата та представника позивача за начебто укладеним ліцензійним договором від 09.07.2004р.

Позивач перерахував на користь представника - ПП Файнгольд І.Д. грошові кошти на загальну суму 99 095,00доларів США (500429,75грн. по курсу НБУ станом на 14.05.2008р.) за надані юридичні послуги.

У зв'язку з наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідача 500 429,75грн. завданих збитків внаслідок неправомірних дій відповідача, що призвело до необхідності захисту інтересів позивача у судовому порядку та одержання юридичних послуг, пов'язаних із представництвом інтересів позивача у суді.

Розглянувши матеріали справи, а також дослідивши судову практику господарських судів у справах про відшкодування судових витрат та юридичних послуг, колегія приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог немає, виходячи із наступного.

Так, до матеріалів справи залучено копію постанови Вищого господарського суду України від 19.04.2007р. у справі №35/381 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газетно-видавнича корпорація "Новая печать" до Відкритого акціонерного товариства "Вугільна компанія "Шахта Красноармійська-Західна N 1" про стягнення 13841,02 грн. - боргу; витрат по сплаті послуг адвоката; витрат по сплаті державного мита та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

В постанові ВГСУ від 19.04.2007р. зазначається, що „01.09.2006 між позивачем та адвокатом [...], який діяв на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю N 2197 від 05.04.2006, укладено договір, згідно з яким, замовник (позивач) доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надавати замовнику юридичну допомогу на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1 договору N 10 від 01.09.2006). Позивач сплатив адвокату гонорар у сумі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ті касового ордера N 10. Тому суди обох інстанцій дійшли висновку про необхідність відшкодування позивачу витрати, пов'язаних зі сплатою адвокатських послуг у сумі 2500,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з такою правовою позицією з огляду на те, що статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Оскільки судами встановлено, що позивачем адвокату [...] фактично сплачені 2500 грн. за адвокатські послуги, та що в судових засіданнях приймав участь саме цей адвокат (посвідчення - а. с. 59), то правомірним є висновок, що такі витрати позивача підлягають відшкодуванню, оскільки вони пов'язані з розглядом даної справи, а факт сплати позивачем гонорару адвокату підтверджується матеріалами справи. Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій, що за таких обставин адвокатські витрати підлягають стягненню з відповідача.”

Поряд з цим, до матеріалів справи було також залучено копію постанови Вищого господарського суду України від 23.01.2008р. у справі №43/241 за позовом ТОВ "Спецремтехнологія" до ВАТ "Єнакіївський металургійний завод" про стягнення 18000 грн. збитків у вигляді понесених витрат на юридичні послуги. Рішенням господарського суду Донецької області від 17.08.2007 р. у справі N 43/241 (суддя: Гринько С. Ю.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.10.2007 р. (судді: Дзюба О. М.. Акулова Н. В., Геза Т. Д.) у задоволенні позову про стягнення 18000 грн. збитків у вигляді понесених витрат на юридичні послуги відмовлено.

В постанові ВГСУ від 23.01.2008р. зокрема зазначається, що „Згідно договору про надання юридичних послуг N 17 від 12.06.2006 р., укладеного ТОВ "Спецремтехнологія" та підприємцем [...], останній зобов'язався підготувати позов та представляти інтереси позивача в господарському суді. Вартість юридичних послуг за договором становить 18000 грн. Господарські суди встановили, що позивач сплатив підприємцю [...] 18000 грн. за надані юридичні послуги.

Предметом позовних вимог у даній справі є стягнення 18000 грн. збитків у вигляді понесених витрат на юридичні послуги, надані у справі N 15/238.

Відповідно до вимог ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до правильного висновку, що віднесення позивачем до складу збитків витрат на юридичну допомогу суперечить вимогам закону, зокрема положенням ст. ст. 22, 611,623 ЦК України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру. Крім того, господарські суди встановили відсутність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді суми оплати наданих позивачу юридичних послуг.”

До матеріалів справи також залучено копію постанови Верховного суду України від 04.03.2002р. №2/217, у якій Верховний суд зазначив про те, що віднесення арбітражним судом до збитків витрат Товариства на правове обслуговування суперечить закону, зокрема, положенням статті 203 ЦК, оскільки такі витрати не мають обов’язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв’язку з оспорюваною шкодою.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства та судової практики вбачається, що відшкодуванню підлягають лише адвокатські послуги, які відповідно до ст.44 ГПК України входять до складу судових витрат та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується відшкодування наданих юридичних послуг, то оскільки вони не входять до складу судових витрат та не можуть бути віднесені до збитків, то відповідно підстав для їх відшкодування (стягнення з відповідача на користь позивача, який здійснив оплату таких послуг) – немає.

До аналогічних висновків про неможливість відшкодування позивачу юридичних послуг, які не входять до складу судових витрат та які не є тотожними з адвокатськими послугами, прийшов зокрема Київський апеляційний господарський суд у Постанові від 07.06.2007р. у справі №12/299 та Вищий господарський суд України у постанові від 11.10.2007р. у справі №12/299.

За таких обставин, колегія приходить до висновку про відсутність будь-яких правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 500 429,75грн. збитків, завданих внаслідок неправомірних дій відповідача, що призвело до необхідності захисту інтересів позивача у судовому порядку та одержання юридичних послуг, пов'язаних із представництвом інтересів позивача у суді.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилається на ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте такі доводи суду першої інстанції колегія вважає необґрунтованими, оскільки ст.1166 ЦК України передбачає відшкодування позадоговірної майнової шкоди, завданої особою іншій особі, які не перебувають між собою у будь-яких договірних відносинах.

Однак, як свідчать матеріали справи, позивач вимагає відшкодування вартості юридичних послуг, які були надані йому на підставі укладеного між ним та ПП Файнгольд І.Д. договору про надання юридичних послуг №24/10.

Крім того, встановлення судом першої інстанції причинного зв’язку між діями відповідача, в результаті яких позивачу було завдано майнової шкоди, та самою шкодою, здійснюється з посиланням на ліцензійний договір від 09.07.2004р., сторонами якого зазначено ТОВ „Рейнбо ЛТД” (відповідач у справі) та Компанію „Наброс Фарма ПВТ ЛТД” (позивач у справі), який став предметом розгляду у справі №2/598.

За таких обставин у колегії не має підстав вважати відносини між сторонами у справі позадоговірними (деліктними) та такими, що підлягають регулюванню на підставі ст.1166 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача пояснив суду про те, що необхідність залучення представника Файегольд І.Д. для захисту інтересів позивача в суді виникла у зв’язку з тим, що позивач є нерезидентом України з місцезнаходженням в Індії. Проте, колегія відзначає, що зазначена обставина ніяким чином не впливає на вирішення спору по суті.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про те, що рішення господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. було прийнято за неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає зміні в частині задоволення судом першої інстанції позовних вимог на суму 319 336,75 грн. збитків (сума за надання юридичних послуг), в задоволенні яких слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії „Наброс Фарма ПВТ ЛТД” на рішення Господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Рейнбо-ЛТД” на рішення Господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. задовольнити.

3. Рішення Господарського суду м. Києва від 02.07.2008р. у справі №20/237 змінити.

4. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

„ В задоволенні позову відмовити повністю „

5. Стягнути з Компанії „Наброс Фарма ПВТ ЛТД” („NABROS Pharma PVT LTD company» 401 Ashwamegh complex, Near Mihakhali Under Bridge, Navrangpura, Ahmedabad 380 009 (India) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Рейнбо-ЛТД” (01013, м. Київ, вул.. Будіндустрії, 5-Б, р/р 0031 в Залізничному відділенні КМФ АКБ „Укрсоцбанк”, МФО 322012, код 21525830) 2 502,16 грн. державного мита, сплаченого ним за подачу апеляційної скарги.

Видати наказ.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

7. Матеріали справи №20/237 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх Б.В.

Судді                                                                                          Тищенко А.І.

Верховець А.А.