ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 31/280

24.09.08

За позовом          Квартирно-експлуатаційного відділу Міністерства оборони

м. Кіровограда

До          Державного підприємства Міністерства оборони України

"Укрвійськбуд", м. Київ

Про                     стягнення 10 129,03 грн.

Суддя Качан Н.І.

Представники:

Від позивача                    Полонець О.А. пред. по довір.

Від відповідача           Луговий Д.А. пред. по довір.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за надані послуги у сумі 10 129, 03 грн. Заявлені позовні вимоги Позивач мотивував тим, що між ним та Відповідачем у 2005 р. було укладено договір про надання послуг автомобільної техніки, відповідно до якого у період з лютого по вересень 2005 року Позивачем було надано послуги Відповідачу за рахунок належних Позивачу автомобілів. Згідно договору Відповідач повинен був оплатити такі послуги на підставі виставлених рахунків.

Надані послуги оплачені Відповідачем не були, у зв’язку з чим Позивачем направлялись вимоги та претензії, які станом на сьогоднішній день Відповідачем не сплачено.

У зв’язку з цим, Позивач просив суд стягнути з Відповідача нараховану заборгованість за надані послуги , розмір яких уточнювався .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2008р. порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 25.06.2008р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2008р. розгляд справи відкладено на 27.08.2008р., у зв’язку з неявкою відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2008р. розгляд справи відкладено на 24.09.2008р., у зв’язку з задоволенням клопотання відповідача про відкладення.

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити за уточненим розрахунком.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, проти заявлених вимог заперечував, та, відповідно до ст. 59 Господарського процесуального кодексу України (надалі –«ГПК України»), надав до суду відзив на позовну заяву. У своєму відзиві Відповідач вказував на те, що, на його думку, позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між Позивачем та Відповідачем виникли та існували упродовж лютого-вересня 2005 року. Нормами Цивільного кодексу України (надалі –«ЦК України») встановлено загальний строк позовної давності у 3 роки. Позовну заяву було подано Позивачем до суду лише у червні 2008 року, і будь-яких клопотань або доказів існування причин пропуску строку позовної давності, що є поважними, суду не надано. З огляду на це, виходячи з норм ЦК України, вимоги Позивача щодо стягнення заборгованості за період з лютого по травень 2005 року не підлягають задоволенню. Що стосується решти вимог, то Відповідач зазначив, що у виставлені Позивачем рахунки було включено оплату послуг, наданих з використанням автомобіля марки ЗІЛ, а згідно умов договору у користування Відповідачу надавалися належні Позивачу автомобілі марки КАМАЗ та МАЗ, і положеннями договору не передбачалося здійснення Відповідачем будь-яких платежів, не обумовлених договором, на користь Позивача.

З огляду на ці доводи і наведені заперечення , позовні вимоги Відповідач вважав такими, що не підлягають задоволенню, і тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані по справі документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2005 р. між Позивачем та філією Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійсьбуд»1080 УНР (надалі –«філія Відповідача») було укладено Договір №225 про надання послуг автомобільної техніки (надалі –«Договір», копія якого знаходиться у матеріалах справи).

Відповідно до розділу 1 Договору Позивачем було надано у тимчасове користування філії Відповідача наступне майно: автокран МАЗ та самоскид КАМАЗ.

Пунктами 2.1.-2.2. Договору встановлювалося, що автотехніка, що надається до послуг, буде використовуватися філією Відповідача для будівництва житлових будинків для військовослужбовців гарнізону. Територія користування авто технікою визначається адміністративно-територіальними межами міста Кіровограда.

Пунктами 4.1.-4.2. Договору сторони визначили порядок розрахунків за надані послуги, відповідно до якого за надані послуги філія Відповідача перераховує кошти на рахунок Позивача згідно виставлених рахунків у сумі: автокран –48, 25 грн., самоскид КАМАЗ –47, 82 грн. з ПДВ. Платежі, не обумовлені Договором, філією Відповідача не здійснюються.

Протягом лютого –вересня 2005 року Позивачем було надано на користь філії Відповідача послуги автотехніки згідно подорожніх листів (копії знаходяться у матеріалах справи).

За надані послуги автотехніки Позивачем було виставлено філії Відповідача рахунки за №68 від 28.02.2005 р. на суму 2151, 36 грн., №77 від 31.03.2005 р. на суму 318, 67 грн., №93 від 30.04.2005 р. на суму 1062, 24 грн., №138 від 31.05.2005 р. на суму 1152, 86 грн., №98 від 30.06.2005 р. на суму 1143, 50 грн., №97 від 30.06.2005 р. на суму 2991, 62 грн., №191 від 31.08.2005 р. на суму 1117, 50 грн., №210 від 26.09.2005 р. на суму 191, 28 грн. (копії рахунків є у матеріалах справи).

Зазначені рахунки філією Відповідача сплачено не було.

25.06.2007 р. Позивачем було направлено на адресу філії Відповідача претензію вих.. №1050, якою Позивач просив погасити заборгованість у розмірі 10 129, 03 грн.

28.09.2007 р. Позивачем повторно було направлено на адресу безпосередньо Відповідача претензію вих.. №1678, якою Позивач вимагав погашення заборгованості у розмірі 10 129, 03 грн. та перерахувати вказану суму на його банківський рахунок.

23.11.2007 р. Позивачем було одержано відповідь від філії Відповідача від 15.11.2007 р. вих. №108 (копія є у матеріалах справи), у якій повідомлялося про те, що стосовно Відповідача було порушено процедуру банкрутства, і пропонувалося Позивачу звертатися з вимогами у встановленому порядку щодо визнання його поточним кредитором боржника у справі №24/612-б.

24.12.2007 р. Позивачем було отримано лист Київського управління з питань банкрутства (місто Київ і Київська область) Державного департаменту з питань банкрутства за №15-21/1123 від 12.12.2007 р., яким повідомлялося про припинення провадження у справі про банкрутство Відповідача на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 р. у справі №24/612-б-43/234.

Проаналізувавши матеріали справи, надані сторонами докази, пояснення представника Позивача, який брав участь у судовому засіданні, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України (надалі – «ГК України») зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір між Позивачем та філією Відповідача за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Правовідносини щодо надання послуг регулюються, зокрема, нормами глави 63 ЦК України, а також нормами загальної частини ЦК України.

Згідно з ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України передбачено загальну норму виконання зобов’язання в частині строку (терміну) виконання зобов’язання. Відповідно до зазначеної статті, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником зобов’язання не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник зобов’язаний виконати такий обов’язок у 7-денний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень розділів 5-6 Договору сторонами не визначено чіткий строк виконання свого зобов’язання боржником (філією Відповідача) щодо оплати наданих послуг. Виконання такого зобов’язання визначається моментом пред’явлення кредитором (Позивачем) вимоги шляхом виставлення відповідних рахунків за користування автотранспортними засобами (п. 4.1. Договору).

Таким чином, у Договорі сторонами визначено моментом виставлення Позивачем відповідного рахунку. Оскільки у Договорі не передбачено обов’язку боржника (філії Відповідача) негайно виконати зобов’язання, то, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України таке зобов’язання підлягає виконання протягом 7-денного строку з дня виставлення відповідного рахунку Позивачем.

У матеріалах справи знаходяться копії відповідних рахунків Позивача за №68 від 28.02.2005 р. на суму 2151, 36 грн., №77 від 31.03.2005 р. на суму 318, 67 грн., №93 від 30.04.2005 р. на суму 1062, 24 грн., №138 від 31.05.2005 р. на суму 1152, 86 грн., №98 від 30.06.2005 р. на суму 1143, 50 грн., №97 від 30.06.2005 р. на суму 2991, 62 грн., №191 від 31.08.2005 р. на суму 1117, 50 грн., №210 від 26.09.2005 р. на суму 191, 28 грн. з відповідними відбитками круглої печатки Відповідача та підписом головного бухгалтера, що свідчить про їх отримання у день, зазначений у рахунках.

З огляду на наведене , зазначені рахунки підлягали оплаті філією Відповідача протягом 7-денного строку з моменту їх отримання, тобто, відповідно, у строк не пізніше восьмого числа кожного місяця, наступного за місяцем, у який було виставлено рахунки. Таким чином, виходячи з наведеного, виставлені Позивачем рахунки від 28.02.2005 р. №68, від 31.03.2005 р. №77, від 30.04.2005 р. №93 підлягали оплаті у строк не пізніше 08.03.2005 р., 08.04.2005 р. та 08.05.2005 р. відповідно.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у 3 роки.

Ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, що його порушила. За зобов’язаннями, строк виконання яких визначено моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникло право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом такого строку.

Таким чином, початок перебігу строку позовної давності пов’язується з днем пред’явлення кредитором вимоги про виконання зобов’язання, якщо законом або договором встановлено обов’язок негайного виконання боржником свого зобов’язання, або з моменту закінчення 7-денного чи іншого пільгового строку, протягом якого боржник мав виконати своє зобов’язання перед кредитором.

Оскільки Договором не передбачено обов’язку негайного виконання зобов’язання боржником (філією Відповідача), то перебіг строку позовної давності починається з моменту закінчення 7-денного строку, протягом якого підлягали сплаті виставлені Позивачем рахунки.

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем у справі було заявлено про застосування позовної давності до правовідносин у спорі під час розгляду судом справи по суті, відповідне застереження міститься також і у відзиві на позовну заяву, яке є у матеріалах справи. З огляду на це, судом досліджувалось зазначене питання та застосовується позовна давність, визначена ЦК України, до правовідносин сторін, що виникли на підставі Договору.

Таким чином, відповідний строк позовної давності щодо виставлених Позивачем рахунків від 28.02.2005 р. №68, від 31.03.2005 р. №77, від 30.04.2005 р. №93 сплинув 08.03.2008 р., 08.04.2008 р. та 08.05.2008 р. відповідно.

У матеріалах справи відсутні будь-які клопотання Позивача або докази, які б свідчили про поважність причин пропуску Позивачем строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за вказаними рахунками. Тому у суду відсутні підстави для захисту порушеного права Позивача щодо стягнення заборгованості за вказаними рахунками у зв’язку з сплином строку позовної давності, а отже суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за період з лютого по квітень 2005 р.

Що стосується стягнення решти заборгованості за надані послуги за період з травня по вересень 2005 р., то суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, за надані послуги за період з травня по вересень 2005 року Позивачем було виставлено рахунки №138 від 31.05.2005 р. на суму 1152, 86 грн., №98 від 30.06.2005 р. на суму 1143, 50 грн., №97 від 30.06.2005 р. на суму 2991, 62 грн., №191 від 31.08.2005 р. на суму 1117, 50 грн., №210 від 26.09.2005 р. на суму 191, 28 грн.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за надані послуги автотранспортних засобів, використання яких здійснювалося філією Відповідача на підставі Договору.

Умовами розділу 1 Договору передбачалося, що Позивачем підлягали наданню у тимчасове користування наступні автотранспортні засоби: автокран марки МАЗ та самоскид марки КАМАЗ. Пунктом 4.1. Договору було визначено розмір та порядок здійснення платежів за користування автотранспортними засобами, що зазначені вище. Надання будь-яких інших транспортних засобів Позивачем на користь філії Відповідача або Відповідача, так само, як і здійснення будь-яких розрахунків за таке надання, Договором або будь-якими додатковими угодами не передбачалося, і у матеріалах справи докази зворотного відсутні й до суду не надавалися.

Пунктом 4.2. Договору сторонами було визначено, що філією Відповідача не здійснюються будь-які платежі, що не обумовлені Договором.

Таким чином, Договором не передбачалося надання Позивачем послуг автомобіля ЗІЛ, а також оплати послуг за використання такого автомобіля марки ЗІЛ відповідно до умов Договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У наявних у матеріалах справи подорожніх листах щодо використання автомобіля марки ЗІЛ не міститься будь-яких посилань на положення Договору або будь-яких інших відомостей, які б свідчили про те, що використання такого автомобілю було здійснено саме на підставі Договору, і що таке використання було погоджено сторонами відповідно до умов Договору шляхом укладення додаткової угоди або інших чином у спосіб, передбачений Договором. Доказів зворотного сторонами у справі до суду не надавалося, і у матеріалах справи такі докази відсутні. Проте за фактичне користування наданими послугами у позивача заведено облік ,який доведено до відома відповідача і своєчасно ним ці дані не оспорювались, про надані послуги відмови не надходило , тому у суду відсутні підстави щодо не задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за користування автомобілем марки ЗІЛ.які підтверджені належними путьовими листами .

Згідно ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Ст.ст. 1, 21 ГПК України передбачено, що відповідачами у господарському процесі є підприємства та організації, які мають статус юридичної особи і до яких пред’явлено позовні вимоги.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності на підставі закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за уточненим розрахунком за причини часткового пропуску строку позовної давності та допущеної помилки подвійного нарахування суми у двох рахунках .

Відповідно до ст. 49 ГПК України оскільки позов задоволено частково, то суд покладає судові витрати на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 8, 15, 16, 95, 526, 530, 903 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 5, 21, 32, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійсьбуд»(вул. Мельникова, 81, корп. 20, м. Київ, 04050; ідентифікаційний код 24308300) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кіровоград (пров. Училищний, 8, м. Кіровоград, 25002; ідентифікаційний код 08541051) заборгованість у розмірі 6349 (шість тисяч триста сорок дев’ять )грн 08 коп та державне мито у розмірі 63 (три ) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 (сто вісімнадцять) гривень.

3.          У решті позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                            Н.І.Качан