ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

04 листопада 2008 р.            Справа 2/2-08

за позовом: Військового прокурора Західного регіону України (м. Львів, вул. Клепарівська, 20) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6), військової частини А 0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 105, в/ч А 0215)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницябуд»(21050, м. Вінниця, вул. Театральна, буд. 20, ідент.код 01273444)

про спонукання виконати мирову угоду, затверджену рішенням арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997 р. у справі № 26/8-41, відповідно до якої передати Міністерству оборони України в особі військової частини А 0215 (Командуванню Повітряних Сил Збройних Сил України) три трикімнатні квартири загальною площею по 64,55 кв.м. кожна та одну двокімнатну квартиру загальною площею 50,2 кв.м у м. Вінниці, всього житла загальною площею 243,85 кв.м. на загальну суму 438442,3 грн.

Суддя М. Кожухар

Секретар судового засідання Д. Семенько

Представники:

Прокурора –Пошивак Р.О.

позивача - Кушнір М.В. - за дорученням

відповідача - Романченко Л.І. –за дорученням

Справу розглянуто із звукозаписом судового процесу.

ВСТАНОВИВ:

Попередні судові рішення у даній справі скасовані.

Останньою постановою Вищого господарського суду України справу передано на розгляд господарського суду Вінницької області для розгляду по суті пред’явлених позовних вимог.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокурором подано цей позов в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах Міністерства Оборони України та військової частини А0215 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України), як правонаступника військової частини А0155 (Командування Військово - Повітряних Сил Збройних Сил України), що викликано захистом інтересів держави та здійснюється відповідно до п.2 ст. 121 Конституції України. Між військовою частиною А 0155 та відповідачем укладено договір про дольову участь в будівництві жилих будинків, відповідно до якого Командування Військово - Повітряних Сил Збройних Сил України через своє управління капітального будівництва та розквартирування перерахувало на рахунок орендного підприємства „Вінницябуд" 69 млн. рублів (з розрахунку 38 тис. рублів за 1 кв. м. загальної площі, яка згідно договору є незмінною і не індексується), а відповідач зобов'язався збудувати та передати Військово-Повітряним Силам ЗС України 28 квартир у м. Вінниця, зокрема п'ять трикімнатних квартир в 148-квартирному жилому будинку по вул. Шевченка в м. Вінниці. Оскільки ці квартири відповідачем передані у встановлений строк не були, військовий прокурор Вінницького гарнізону подав до арбітражного суду Вінницької області позовну заяву про спонукання колективного підприємства „Вінницябуд" передати їх в/частині А0155. В ході розгляду справи за даним позовом, військовим прокурором позовні вимоги були змінені на вимогу передати три трикімнатні квартири загальною площею по 64,55 м. кв. кожна та одну двокімнатну квартиру загальною площею 50,2 м. кв. 08 квітня 1997 року між сторонами по порушеній по вказаній позовній заяві справі була укладена мирова угода, яка затверджена рішенням арбітражного суду Вінницької області

0804.1997 (справа №26/8-41) як доповнення до договору від 23.10.1992 року №01-0.

Разом з цим дана мирова угода відповідачем не виконана.

Відповідач проти позову заперечує з таких підстав:

-          позовні вимоги не відповідають умовам мирової угоди,

-          мирова угода укладена під умовою, яка не наступила,

-          не доведено правонаступництво позивача стосовно військової частини А 0155,

-          прокурор необґрунтовано визначив Міністерство оборони України як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Також відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Справу після повернення з касаційної інстанції прийнято до провадження 08.09.2008 р. з призначенням розгляду на 07.10.2008 р.

В судових засіданнях 07.10.2008 р. та 23.10.2008 р. оголошено перерви.

В судовому засіданні 23.10.2008 р. представники прокурора і сторін відповідно позовні вимоги та заперечення на позов підтримали.

З їх пояснень та матеріалів справи суд вбачає таке.

23.10.1992 р. між орендним підприємством «Вінницябуд», правонаступником якого є відповідач, та військова частина А-0183, правонаступником якої є позивач, підписали договір, відповідно до якого ОП «Вінницябуд»приймає військову частину А-0183 в дольову участь в житловому будівництві частини будинків, що належатиме підприємству, зокрема п’яти трьохкімнатних квартир у 148-квартирному будинку по вул. Шевченко з передачею їх в 1-му півріччі 1993 р.

У січні 1997 р. військовий прокурор Вінницького гарнізону подав до арбітражного суду Вінницької області позов з вимогами про спонукання КП «Вінницябуд»передати військовій частині А-0155 п’ять трьохкімнатних квартир згідно угоди від 23.10.1993 р. Пізніше ним подано заяву про уточнення позовних вимог, де він просив зобов’язати відповідача передати в/частині А-0155 три трьохкімнатних квартири загальною площею по 64,55 кв.м. та одну двохкімнатну квартиру загальною площею 50,2 кв.м. на загальну суму 21946,5 грн. з розрахунку 90 грн. за 1 кв.м. загальної площі.

При розгляді даного позову у справі № 26/8-41 суд встановив, що відповідач дійсно має заборгованість перед позивачем по позовним вимогам, які відповідач визнав, в судовому засіданні сторони дійшли мирової угоди, відповідно до якої відповідач зобов’язується згідно угоди № 01-08 від 23.10.1992 р. при введенні в експлуатацію другої черги 148-квартирного жилого будинку по вул. Шевченка надати позивачу три трьохкімнатні та одну двохкімнатну квартиру.

Рішенням арбітражний суд Вінницької області від 08.04.1997 р. у справі № 26/8-41 затвердив мирову угоду між сторонами від 08.04.1997 р. як доповнення до договору № 01-08 від 23.10.1992 р., виклавши її в такій редакції: «Колективне підприємство «Вінницябуд»підтверджує взяте на себе зобов’язання згідно угоди № 01-08 від 23.10.1992 р., при введенні в експлуатацію другої черги 148 квартирного жилого будинку по вул. Шевченка в м. Вінниці, надати в/частині А-0155 три трьохкімнатні і одну двохкімнатну квартири в цьому будинку».

На запит командира в/ч А-0183 листом № 09/602 від 17.11.1998 р. КП «Вінницябуд»повідомило, що спорудження другої черги будинку по вул. Шевченка, стосовно якого затверджено мирову угоду, замовником –Вінницькою автобазою не розпочато через відмову мешканців приватного сектору звільнити площадку під забудову, тому мирова угода, яка затверджена під умовою введення в експлуатацію замовником 2-ї черги житлового будинку, не виконується.

Як свідчать матеріали справи, другу чергу вказаного будинку КП «Вінницябуд»не будувало, права замовника будівництва було передано ТОВ «БМУ-2 ЛТД». Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.12.2003 р. № 2140 затверджено акт державної комісії про прийняття до експлуатації житлової блок-секції на 40 квартир по вул. Шевченка у м. Вінниці. 26.01.2004 р. Вінницький міськвиконком прийняв рішення «Про заселення житлової блок-секції на 40 квартир по вул. Шевченка, 29»(а.с. 26-33 т.2). Вказані документи спростовують належність відповідачу квартир у цій блок-секції.

Наведене стверджується матеріалами справи та Постановами Вищого господарського суду України у даній справі від 20.1.2007 р. та від 17.06.2008 р.

Заслухавши пояснення представників прокурора і сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України (далі –ЦК України), положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Такі ж положення містяться у Прикінцевих положеннях Господарського кодексу України (далі –ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Договір № 01/08 підписаний та мирова угода як його доповнення затверджена судом до набрання чинності ЦК та ГК України.

З матеріалів справа не вбачається, що зобов’язання відповідно до мирової угоди виконані, тому на ці правовідносини розповсюджується положення діючих на даний час ЦК та ГК України.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов‘язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги прокурора не відповідають умовам затвердженої мирової угоди як доповнення до договору, тобто зобов’язанням, що взяв на себе відповідач.

Виконання мирової угоди, тобто надання позивачу квартир у 148 квартирному будинку по вул. Шевченка у м. Вінниці неможливе, оскільки відповідач участі у будівництві цього будинку не брав і квартир у цьому будинку у власність не отримував.

Питання про внесення змін до умов мирової угоди як доповнення до договору № 01/08 сторони не вирішували.

Прокурором не конкретизовано предмет спору, не зазначено, на які саме квартири (їх номери та розташування) претендує позивач та чи є відповідач власником або забудовником таких квартир.

Між тим заявлено позовні вимоги про спонукання виконати зобов’язання за мировою угодою, вимоги щодо відшкодування збитків, понесених у зв’язку з невиконанням взятих відповідачем зобов’язань, прокурором не заявлялись (а.с.15 т. 2).

Відповідно до вимог ГПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і може вийти за ці межі лише за наявності відповідного клопотання сторони.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки відповідач лише листом від 05.12.2003 р. № 09/530 повідомив позивача про те, що не продовжує будівництво будинку по вул. Шевченка у м. Вінниці (а.с. 37, т. 2). Його лист № 09/602 від 17.11.1998 р. про неможливість виконання мирової угоди через неучасть відповідача у спорудженні будинку не свідчить.

Натомість цей будинок прийнято в експлуатацію 09.12.2003 р.

З огляду на це, суд вважає, що прокурор, який звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом в липні 2006 року, не пропустив встановлений 3-х річний строк позовної давності. Також не приймаються судом доводи відповідача про відсутність доказів правонаступництва позивача стосовно в/ч А-0155 та щодо безпідставного визначення Міністерства оборони України органом, уповноваженим представляти інтереси держави.

Правонаступництво позивача відносно в/ч А-0155 підтверджено наданими прокурором та позивачем матеріалами та випливає з постанов Вищого господарського суду України у цій справі, які набрали законної сили.

Відповідно до вимог Закону «Про прокуратуру», ст. 2 ГПК України, рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 року по справі №1-1/99 прокурори вправі звертатись до господарського суду з позовами в інтересах держави в особі органів державної лади, яким законом надано повноваження органу виконавчої влади. При цьому прокурор самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави та орган, уповноважений здійснювати повноваження у спірних правовідносинах. Відповідно до Закону України "Про Збройні Сили України", ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство Оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, яке здійснює безпосереднє керівництво Збройними Силами України, забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до І виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82, 84, 115 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Копію рішення надіслати сторонам і прокурору.

Суддя Кожухар М.С.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано

відповідно до вимог ст.84 ГПК України 11 листопада 2008 р.

5 примірників:

1 –у справу,

2 –прокурору,

3,4 –позивачам,

5 –відповідачу