ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2008 р.

Справа 46/80

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “БМС Консалтінг”

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна”

про

стягнення 23 380,32 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

від позивача

Власко С.О. —представник за довіреністю від 02.10.2007 р.

від відповідача

Пшенична В.В. —представник за довіреністю від 15.08.2008 р. № 15/08/08

У судовому засіданні, яке відбулося 01.09.2008 р., за згодою присутніх представників сторін судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариством з обмеженою відповідальністю “БМС Консалтінг” передано на вирішення Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна” про стягнення 25 866,00 грн. заборгованості за послуги, надані в рамках договору № ОК07-КОН01 від 10.07.2007 р. та 2 514,32 грн. судових витрат.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 46/80 від 16.05.2008 р., яку призначено до розгляду на 09.06.2008 р.

09.06.2008 р. судове засідання не відбулося через перебування судді на лікарняному та було перенесене на 20.06.2008 р. (ухвала від 02.06.2008 р. в матеріалах справи).

Ухвалою від 20.06.2008 р. було продовжено строк вирішення спору у справі № 46/80 та відкладено її розгляд на 21.07.2008 р. у зв’язку з неявкою представника позивача.

16.07.2008 р. відповідачем подано до канцелярії суду клопотання від 15.07.2008 р. про перенесення судового засідання через перебування представника підприємства у відпустці.

18.07.208 р. від Вищого господарського суду України надійшла ухвала від 10.07.2008 р. про повернення без розгляду касаційної скарги відповідача на ухвалу Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 46/80.

21.07.2008 р. та 20.08.2008 р. розгляд справи відкладався через неявку представників однієї зі сторін процесу.

01.09.2008 р. в ході розгляду спору по суті представник Товариства з обмеженою відповідальністю “БМС Консалтінг” підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача заборгованість у сумі 25 866,00 грн., а також, 2 514,32 грн. пені.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, позов мотивований неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з оплати наданих послуг з розробки політики інформаційної безпеки та складання відповідного пакету документів на умовах договору № ОК07-КОН01 від 10.07.2007 р.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії договору з додатками до нього, акту здачі-приймання наданих послуг, рахунку на оплату, претензії та політики інформаційної безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна”.

Представник відповідача підтримав поданий відзив на позовну заяву від 19.06.2008 р. та просив відмовити позивачеві у задоволенні заявлених ним вимог з мотивів того, що відповідачем не надано обумовлених договором послуг, оскільки ним не усунуто недоліки розроблених документів за вказівками позивача та не виконано завершальні етапи надання послуг. Крім того, відповідач стверджує, що не отримував від позивача акту виконаних робіт.

Заперечуючи посилання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, представник позивача вказав на те, що акт здачі-приймання послуг надсилався відповідачеві електронною поштою та зазначив, що всупереч умовам договору відповідачем не було складено аргументованої відмови від прийняття послуг.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

10.07.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна” в якості замовника та Товариством з обмеженою відповідальністю “БМС Консалтінг” в якості виконавця укладено договір № ОК07-КОН01, за умовами якого замовник доручив, а виконавець зобов’язався надати послуг з розробки політики інформаційної безпеки, результатом яких є комплект документів, що регламентують політики інформаційної безпеки компанії замовника.

У п. 2.1 зазначеної угоди закріплено, що в рамках даного договору виконавець проводить узгодження організаційних умов і підписання договору про нерозголошення, збір інформації про інформаційну систему і систему безпеки замовника; інтерв’ювання відповідальних працівників замовника з приводу збору інформації про інформаційну систему, систему безпеки замовника, а також наявних вимог замовника щодо їх удосконалення; розробку політики інформаційної безпеки замовника; узгодження, затвердження і передачу документів відповідно до Додатку № 3 до цього договору.

Обсяги послуг і терміни їх виконання визначаються календарним планом —додатком № 2 до договору, що є його невід’ємною частиною, а перелік і склад послуг —додатком № 3.

Порядок передачі та прийняття обумовлених договором послуг було погоджено сторонами у ст. 5 спірної угоди, а саме: по завершенню надання послуг виконавець повинен подати замовнику акт здачі-приймання наданих послуг згідно з додатком № 2 до договору разом з комплектом документів, що регламентують політики інформаційної безпеки, а замовник протягом п’яти календарних днів з дня одержання акту здачі-прийняття послуг та звітних матеріалів, зобов’язаний надіслати виконавцеві підписаний акт або мотивовану відмову.

У відповідності з п.п. 6.1, 6.2 договору та згідно з протоколом погодження договірної ціни її розмір складає 25 866,00 грн., а оплата проводиться шляхом перерахування замовником коштів на поточний рахунок виконавця протягом п’яти банківських днів з моменту підписання акту здачі-прийняття наданих послуг.

Згідно з додатком № 2 до договору № ОК07-КОН01, яким обумовлено календарний план виконання послуг з розробки політики інформаційної безпеки, такі послуги виконуються у наступному порядку: перший етап –узгодження організаційних умов, що займає чотири робочі дні, другий етап –збір інформації про інформаційну систему і систему безпеки замовника, що займає сім робочих днів, третій етап –інтерв’ювання працівників замовника, що займає чотири робочих дні, четвертий етап –розробка політики інформаційної безпеки компанії, що займає дванадцять робочих днів та п’ятий етап –узгодження, затвердження і передача документі, що займає шість робочих днів.

За твердженнями позивача, виконавець виконав взяті на себе договором від 10.07.2007 р. зобов’язання на загальну суму 25 866,00 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг № 0006 від 04.09.2007 р. та відповідним комплектом документів (політика інформаційної безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна” загальні положення, політика антивірусного захисту, політика доступу до зовнішніх ресурсів, політика управління інцидентами інформаційної безпеки, політика внутрішньомережевої взаємодії, політика доступу до внутрішніх ресурсів, політика термінального доступу, політика використання програмного забезпечення, політика використання електронної пошти, політика парольного захисту, політика роботи з мобільними комп’ютерами і з’ємних носіїв даних, вимоги до рівня захисту захищеності ресурсів інформаційної системи, політика доступу до ресурсів інформаційної системи з внутрішньої корпоративної мережі (копії в матеріалах справи),

19.09.2007 р. позивачем виставлено відповідачу рахунок № 5835 на суму 25 866,00 грн.

Як зазначає позивач відповідач порушив умови правочину, не оплативши надані послуги, у зв’язку з чим 26.10.2007 р. на його адресу надіслано претензію № 1036 з вимогою сплатити заборгованість.

В свою чергу, відповідач вважає, що позивачем не надано визначені в договорі послуги, а тому їх строк оплати не настав.

З матеріалів справи слідує, що акт здачі-приймання послуг № 0006 від 04.09.2007 р. разом зі звітними матеріалами замовнику був наданий виконавцем 05.09.2007 р., що стверджується реєстром вхідної кореспонденції Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна”, копія витягу з якого наявна в матеріалах справи. Наведеним спростовуються посилання відповідача на те, що такий акт на його адресу не надходив. При цьому, зазначаючи на неотримання зазначених документів від позивача, відповідач не надав суду для огляду кореспонденцію, одержану ним від позивача 05.09.2007 р. на спростування своїх посилань. Також, відкидаючи посилання відповідача на неотримання акту від 04.09.2007 р. та комплекту документів, суд зважає на приєднані до матеріалів справи електронне листування сторін стосовно питання оплати та зауважень до наданих послуг.

Як вище вказувалося, відповідно до п. 6.2 договору оплата наданих послуг проводиться замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця протягом п’яти банківських днів з моменту підписання акту здачі-прийняття наданих послуг.

Згідно з п. 5.3 договору акт здачі-приймання наданих послуг вважається підписаним замовником, якщо протягом п’яти календарних днів з одержання акту здачі-приймання та звітних матеріалів він не підписує акти та не надає мотивованої відмови.

За твердженнями відповідача, розглянувши отримані від позивача проекти політики інформаційної безпеки, ним були виявлені численні недоліки в наданих послугах, які доводилися до відома виконавця як в телефонному та електронному вигляді, так і під час зустрічі з представниками.

Вказуючи на недоліки в отриманих документах, відповідач зазначає, що в договорі від 10.07.2007 р. чітко не визначено вимоги до змісту комплектів документів, оскільки на момент його укладання відповідач, який не є спеціалістом в галузі інформаційної безпеки, не міг сформувати чітке технічне завдання, а позивач до моменту виконання етапів 2 та 3 не міг визначити потреби відповідача, стан та обсяги інформаційної системи і запропонувати конкретні тези політик інформаційної безпеки.

Оскільки недоліки не були виправлені позивачем, відповідач не в змозі затвердити розроблені позивачем документи та підписати акт здачі-приймання наданих послуг і вважає обумовлені договором послуги невиконаними, а строк їх оплати — таким, що не настав.

Суд критично ставиться до зазначених вище тверджень відповідача, оскільки, вказуючи на недоліки виконаної роботи, останній не надає документів, якими стверджуються фактичні дані про доведення їх до відома виконавця. Виходячи з умов договору від 10.07.2007 р. у разі незгоди з запропонованими до прийняття послугами та їх результатами чи у випадку виявлення недоліків у них, замовник складає мотивовану відмову (п. 5.2). При цьому, у п. 5.4 договору передбачена можливість врегулювання спірних питань та усунення недоліків за наслідками переговорів зі складанням двостороннього акту з переліком недоліків та термінів їх усунення.

Як слідує з наявних в матеріалах справи відзиву відповідача і пояснень позивача та пояснень їх представників, наданих у судовому засіданні, сторонами не заперечується проведення зустрічей з приводу зауважень замовника у розроблених позивачем політиках інформаційної безпеки. Разом з тим, протокол таких зустрічей та проведених перемовин не складався, а до матеріалів справи не надано передбачених договором документів, якими стверджується неналежне виконання позивачем взятих на себе зобов’язань у межах правовідносин з відповідачем, протокол. Також слід відмітити, що відповідачем не вчинялися дії, спрямовані на спонукання позивача до належного виконання умов договору (претензія не складалися та не направлялася, позовна заява про зобов’язання вчинити дії (виконати обов’язок в натурі) до суду не подавалася), відповіді на претензію № 1036 від 26.10.2007 р. не направлено.

Крім того, на увагу суду заслуговують пояснення позивача, з яких слідує, до підписання договору відповідачу були проведені численні презентації та надіслана “Пропозиція на розробку політик інформаційної безпеки”. Окрім цього відповідачем був проведена конкурс, в якому приймали участь окрім позивача й інші компанії, серед яких і був вибраний переможцем позивач. Відповідно до додатку № 2 та додатку № 3 до договору № ОК07-КОН01 від 10.07.2007 р. в рамках правовідносин сторін щодо виконання вказаної угоди було передбачено формування робочої групи, до якої входили співробітники підприємства відповідача. Але, як під час розробки комплекту документів, що регламентують політики інформаційної безпеки в різних областях функціонування інформаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна”, так і під час передачі комплекту документів, зауважень чи побажань представників відповідача в робочій групі не було оформлено. Зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву та в електронному листуванні, недоліки та зауваження до політик інформаційної безпеки стосуються виключно відсутності рекомендацій, документів, що описують методи реалізації бажаного результату, що прив'язаний до технологій, що використовуються. Разом з тим, в “Пропозиція на розробку політик інформаційної безпеки” було чітко зазначено, що в рамках даних послуг розробляються політики інформаційної безпеки, що є високорівневими документами, які визначають цілі та задачі системи інформаційної безпеки. Також зазначалось, що дана пропозиція не включає в себе роботи по розробці стандартів та рекомендацій, однак такі документи можуть бути розроблені в разі зацікавленості в рамках інших договорів. Тому, на думку позивача, посилання відповідача на такі недоліки політик інформаційної безпеки, є некоректними, оскільки замовник знав, що розробка таких документів не є предметом договору № ОК07-КОН01 від 10.07.2007 р.

Відповідач вказані пояснення позивача мотивовано не заперечив, зворотнього не довів.

Частиною 2 ст. 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є правочини (дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків) та договори (домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків).

У відповідності з діючим законодавством договір про надання послуг являє собою угоду, за якою одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Враховуючи положення договору № ОК07-КОН01 від 10.07.2007 р., наведені норми діючого законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про належне виконання позивачем зобов’язань, що виникли за договором про надання послуг та про їх порушення з боку відповідача в частині оплати наданих послуг.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі всього вищевикладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача обумовленої договором вартості наданих позивачем послуг у сумі 25 866,00 грн. підлягає задоволенню.

Крім суми заборгованості з оплати вартості наданих послуг, позивач також просить стягнути з відповідача 2 514,32 грн. пені.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями, в ст. 217 Господарського кодексу України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У п.п 7.3 договору від 10.07.2007 р. № ОК07-КОН01 сторони погодили, що за несвоєчасне виконання зобов’язань, вказаних у ст. 6 цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше ніж в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня.

Як слідує з розрахунку пені, позивач вираховує її у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу, починаючи з 10.09.2007 р. по 28.03.2008 р. за 200 днів прострочення, оскільки, на його думку, такий розмір пені менший ніж у випадку розрахунку виходячи з пені в розмірі 0,1 %.

Положеннями ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” визначено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкції, і, зокрема, пені виходячи з розміру подвійної облікової ставник Національного банку України, є такими, що заявлені правомірно.

Виходячи з уточненого розрахунку, проведеного судом, розмір пені за прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання за період з 13.09.2007 р. (момент виникнення обов’язку з оплати –п’ять банківських днів з дня підписання/отримання акту) по 12.03.2008 р. за 182 дні становить 2 264,83 грн. Розраховуючи пеню за 182 календарних дні суд виходить з того, що відповідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Зважаючи на вищевикладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю “БМС Консалтінг” до Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна” підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї державне мито незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони, і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати державного мита. У ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального України передбачено, що витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 47, 49, 81-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “О’кей Україна” (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33, поверх 3, ідентифікаційний код 34356884, поштова адреса: 04050, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, 9/10) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “БМС Консалтінг” (02068, м. Київ, вул. А. Ахматової, 7/15, ідентифікаційний код 24932263, адреса для листування: 04107, м. Київ, вул. Печенізька, 32) 25 866 (двадцять п’ять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. боргу, 2 264 (дві тисячі двісті шістдесят чотири) грн. 83 грн. пені, 281 (двісті вісімдесят одну) грн. 83 коп. державного мита та 116 (сто шістнадцять) грн. 96 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                   С.В. Шабунін

Дата підписання: 10.09.2008 р.

справа № 46/80

01.09.08

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "БМС Консалтінг"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Ок"ей Україна"

про стягнення 28 380,32 грн

Суддя Шабунін С.В.

Шабунін С.В.