ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

03.11.08            Справа № 354/17-04

За позовом Виробничо-наукового об’єднання птахівничої промисловості

“Укрптахопром”

до Держплемзаводу “Плосківський”

про припинення дії договору № 63-8-410 від 18.11.1995р. та

стягнення 1 257 632,33 грн

Суддя Суховий В.Г.

Представники: згідно з протоколом судового засідання

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області надійшла позовна заява Виробничо-наукового об’єднання птахівничої промисловості “Укрптахопром” (далі –Позивач) до Держплемзаводу “Плосківський” (далі –Відповідач) про припинення дії договору № 63-8-410 від 18.11.1995р. та стягнення 1 257 632,33 грн. заборгованості.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем свого обов’язку щодо оплати отриманого соєвого шроту за договором № 63-8-410 від 18.11.1995р. на поставку соєвих шротів і повернення валютного кредиту згідно з програмою ПЛ-480 на 1995 рік.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач посилається на те, що позивачем не подано суду доказів, які б підтверджували факт одержання відповідачем соєвого шроту згідно Договору. Також відповідач посилається на те, що матеріали первинного-бухгалтерського обліку відповідача не підтверджують наявність заборгованості перед позивачем.

Ухвалою суду від 29.11.2004р. провадження у справі було зупинено у зв’язку з призначенням у справі судово-бухгалтерської експертизи, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На експертизу були винесені наступні питання: 1. Який обсяг соєвого шроту згідно з первинними бухгалтерськими документами було фактично поставлено на адресу ДПЗ „Плосківський” згідно з договором № 63-8-410 від 18.11.1995р.? 2. Чи існує кредиторська заборгованість в ДПЗ „Плосківський” за отриманий обсяг соєвого шроту? Якщо так, то у якому розмірі?

Листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (Вх. № 1709 від 28.01.2008р.) матеріали справи № 354/17-04 разом з висновком судово-бухгалтерської експертизи № 8778 від 23.02.2006р. повернуті до господарського суду Київської області. Висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України було встановлено. По-першому питанню: визначити, який обсяг соєвого шроту за первинними бухгалтерськими документами було фактично поставлено на адресу ДПЗ “Плоскіський” згідно договором № 63-8-410 від 18.11.1995р. не видається можливе, за обставин, наведених в дослідницькій частині. По-другому питанню: встановити існування кредиторської заборгованості в ДПЗ “Плоскіський” за отриманий обсяг соєвого шроту та її розмір не видається можливе, за обставин, наведених в дослідницькій частині.

Ухвалою суду від 06.08.2008р. було зобов’язано начальника залізничної станції Бровари Південно-західної залізниці надати суду докази (копії товарно-транспортних накладних тощо) про отримання на залізничній станції Бровари Південно-західної залізниці шроту Держплемзаводом “Плосківський” (адреса: Київська обл., Броварський р-н, с. Плосків; номер отримувача - 196933) в 1995 році, відправленого зі станції Іллічівськ (адреса: Іллічівськ, вул. пл. Труда, 6) до станції Бровари Південно-західної залізниці (адреса: Київська обл., м. Бровари, вул. Димітрова, 14) за квитанціями в прийманні грузу залізницею № 103813, № 34104049, №№ 103957, № 34103915, № 34103916, №№ 103947 та № 34104030.

У поясненні Південно-західної залізниці станції Бровари від 23.08.2008р. № 182 повідомлено про те, що надати докази на отримання Держплемзаводом “Плосківський” шроту не має можливості, оскільки підтверджуючи документи про прибуття вантажу зберігаються два роки.

Судом було направлено запити від 11.09.2008р. та від 29.09.2008р. до Броварської об’єднаної ДПІ щодо надання суду відомостей: чи здійснювалися органами державної податкової служби перевірки діяльності Держплемзаводу “Плосківський” за період з 01.12.1995р. по 01.01.2000р. Якщо перевірки у зазначений період здійснювалися, то чи містять матеріали таких перевірок дані щодо отримання і обліку Держплемзаводом “Плосківський” соєвого (кормового) шроту у кількості 999,85 тонн, а також кредиторської заборгованості Держплемзаводу “Плосківський” перед Виробничо-науковим об'єднанням птахівничої промисловості “Укрптахопром”? Якщо так, то на яких підставах і у якій сумі? За наявності надати копії (завірені належним чином) відповідних документів на підтвердження зазначених вище відомостей. Крім того, повідомити, чи були випадки списання (погашення) Держплемзаводом “Плосківський” кредиторської заборгованості, в тому числі перед Виробничо-науковим об'єднанням птахівничої промисловості “Укрптахопром”, за період з 01.12.1995р. до цього часу (з доданням копій відповідних документів за наявності такого списання (погашення).

Листом-відповіддю Броварської ОДПІ № 10282 від 07.10.2008р. повідомлено, що згідно бази даних АРМу "АУДИТ" за період з 01.12.1995р. по 01.01.2000р. проводилися комплексні документальні перевірки Держплемзаводу “Плосківський”, за результатами яких були складені акти перевірок від 01.10.1997р., від 20.11.1998р., від 20.01.2000р. Також повідомлено, що надати інформацію, яка міститься в матеріалах таких перевірок, а також надати копії відповідних документів неможливо, так як відповідно до п.4.13. наказу ДПА України від 10 серпня 2005 року №327 "Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства" акти перевірок зберігаються в справі платника з терміном зберігання - 5 років.

У зв’язку з неявкою представників відповідача та необхідністю витребування доказів розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 03.11.2008р. представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд в с т а н о в и в:

18 листопада 1995 року між Виробничо-науковим об’єднанням птахівничої промисловості “Укрптахопром” (позивач) та Держплемзаводом “Плосківський” (відповідач), було укладено договір № 63-8-410 на поставку соєвих шротів і повернення валютного кредиту згідно з програмою ПЛ-480 на 1995 рік (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.3) позивач зобов’язувався поставити соєвий шрот у кількості 1 000 т по ціні за одну тонну - 250 доларів США. В свою чергу відповідач взяв на себе зобов’язання оплатити:

- 20 доларів за кожну тону соєвого шроту (п. 3.1)

- вартість соєвого шроту протягом 1996-2010 р.р. (п. 3.2 Договору);

- відсотки за користування товарним кредитом з 1996 по 2010 р.р. (п. 3.2 Договору);

- вартість розвантаження і доставки товару (п.п. 1.4, 2.2 Договору).

Додатком № 3 до Договору (а.с. 15) було затверджено новий графік платежів з новими термінами сплати, а саме, основний борг (247 208,49 доларів США) рівними частинами по 27 467,61 доларів США щорічно починаючи з 2002 року і до 2010 року включно, відсотки за кредит починаючи з 1996р. по 2010р. включно та платежі Укрсімбанку за обслуговування кредиту.

Позивач у поданому позові посилається на те, що на виконання умов договору № 63-8-410 від 18.11.1995р. у листопаді –грудні 1995р. позивачем було поставлено, а відповідачем отримано 999,85 т соєвого шроту загальною вартістю 247 208,46 доларів США. Факт поставки соєвого шроту у кількості 999,85 т за Договором, та його отримання відповідачем підтверджується, за посиланням позивача, наступними документами:

·          Квитанціями про передачу вантажу залізниці: № 34103805 –34103813, 34104049, 3413955 –34103957, 34103915, 34103916, 34103945 –34103947, 34100430;

·          Повідомленнями про відвантаження № 9029, 9053, 9038, 9072, 9196, 9211;

·          Додатком № 3 до Договору «Уточнений графік платежів по погашенню кредиту та відсотків по ньому за одержаний в 1995 році соєвий шрот»;

·          Протоколом звірки взаєморозрахунків станом на 26.06.1998р.;

·          Діями відповідача по частковій сплаті відповідачем відсотків за товарний кредит та частини основного боргу, які свідчать про підтвердження відповідачем факту отримання соєвого шроту за Договором.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив, що позовні вимоги Виробничо-наукового об’єднання птахівничої промисловості “Укрптахопром” (позивач) є необґрунтованими і задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно положень Статуту залізниць України та Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження залізничну накладну.

Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу. Накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача. Накладна разом з дорожньою відомістю супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Квитанція про приймання вантажу до перевезення видається відправнику, і є підтвердженням прийняття залізницею вантажу до перевезення.

Після проведення розрахунків за перевезення одержувачу видається вантаж під розписку в дорожній відомості із зазначенням дати видачі вантажу, номера та дати видачі довіреності, а також номера рахунку одержувача і найменування відділення банку, МФО. Оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної та дорожньої відомості.

Таким чином, нормами чинного законодавства, що діяло на той час, був встановлений чіткий порядок оформлення комплекту документів на вантажі, що перевозяться залізницею. Підтвердженням факту доставки вантажу до станції призначення та видачі його вантажоодержувачу є передбачена Правилами оформлення накладної та комплекту перевізних документів, затверджених Міністерством шляхів сполучень СРСР 22.06.1973 р., відмітка у залізничній накладній в графі “Відмітки про видачу вантажу”.

З наведеного вбачається, що надані позивачем квитанції про прийняття вантажу для підтвердження факту доставки вантажу, є лише підтвердженням факту передачі відправником вантажу до перевезення залізниці, але аж ніяк не доказом поставки та отримання вантажу відповідачем.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тобто, квитанції про приймання вантажу до перевезення не можливо оцінювати як доказ доставки та отримання вантажу відповідачем по справі.

Після відправки на адресу Держплемзаводу “Плосківський” вантаж міг бути переадресований вантажовідправником на адресу іншого підприємства, оскільки таке право вантажовідправник має згідно ст. ст. 43, 44, 45 Статуту залізниць України. Вказане також дає змогу зробити висновок про те, що прийняття вантажу до перевезення не може свідчити про отримання цього вантажу тим одержувачем, який вказаний в квитанції про приймання вантажу, оскільки вантаж, під час його слідування міг бути переадресований іншому одержувачу.

Також не можна погодитися з посиланнями позивача на те, що факт отримання відповідачем соєвого шроту підтверджується повідомленнями № 9029, 9053, 9038, 9072, 9196, 9211, оскільки вказані повідомлення не містять фактичних даних про поставку та видачу вантажу саме відповідачу.

Квитанції про передачу вантажу залізниці: № 34103805 –34103813, 34104049, 3413955 –34103957, 34103915, 34103916, 34103945 –34103947, 34100430 не є доказом поставки шроту на користь відповідача, оскільки у квитанції у прийманні вантажу до перевезення не вказані відомості про одержання його відповідачем.

Також, суд не може визнати належним доказом по справі, що підтверджує факт отримання соєвого шроту відповідачем, протоколи звірки взаєморозрахунків станом на 15.07.1997р. та на 26.06.1998р., а також Акт звірки взаєморозрахунків станом на 25.11.1998р.

У своїй постанові Вищий господарський суд України по справі № 21/308 від 22.07.2003 р. вказав, що акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами –договором, накладними, рахунками тощо. Тому в даному випадку, акт звірки взаєморозрахунків станом на 25.11.1998р. та протоколи взаємних розрахунків ніяким чином не підтверджують факт отримання відповідачем соєвого шроту та обов’язку оплатити його вартість та відсотки за користування кредитом.

Додаток № 3 до Договору, на який посилається позивач, також не є належними доказами, що підтверджують факт поставки та отримання вантажу –соєвого шроту, відповідачем.

Посилання позивача на дії відповідача по частковій сплаті відсотків за кредит та частини основного боргу, які, на думку позивача, підтверджують факт поставки соєвого шроту на користь відповідача, суд вважає необґрунтованими, оскільки платіжні документи щодо часткової оплати відсотків за кредит та товар не є належними доказами факту отримання товару.

Крім того, як вбачається з листа Броварської ОДПІ № 10282 від 07.10.2008р., згідно бази даних АРМу “АУДИТ” за період з 01.12.1995р. по 01.01.2000р. проводилися комплексні документальні перевірки Держплемзаводу “Плосківський”, за результатами яких були складені акти перевірок від 01.10.1997р., від 20.11.1998р., від 20.01.2000р. Одночасно надати інформацію, яка міститься в матеріалах таких перевірок, а також надати копії відповідних документів неможливо, так як відповідно до п.4.13. наказу ДПА України від 10 серпня 2005 року №327 "Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства" акти перевірок зберігаються в справі платника з терміном зберігання - 5 років.

Відповідно до п. 1.5 Договору № 63-8-410 від 18.11.1995 р., відповідач зобов’язався укласти з позивачем та Укрексімбанком договір про заставу майна як гарантію повернення своєї частки валютного кредиту з процентами за користування ним. Як свідчать матеріали справи, даний договір про заставу майна укладений не був, що також свідчить про не поставку позивачем на користь відповідача соєвого шроту, зазначеного в Договорі.

Таким чином, посилання позивача на те, що матеріали справи свідчать про поставку позивачем та отримання відповідачем у 1995 році 999,85 тонн соєвого шроту є необґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт поставки ним та отримання відповідачем соєвого шроту у 1995р. в кількості 999,85 тонн.

При вирішенні даної справи суд враховує також позицію Вищого господарського суду України, викладену в постанові від 13.04.2006р. в аналогічній справі № 353/17-04.

З урахуванням наведеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                          Суховий В. Г.