ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2008

Справа №2-25/7726-2008

За позовом ВАТ «Фотон», м. Сімферополь, вул.. Данилова, 43

До відповідача Орендного підприємства Сімферопольська виробничо - комерційна фірма «Фотон», м. Сімферополь, вул.. Данилова, 43

Про визнання недійним договору

Суддя Копилова О.Ю.

Представники:

Від позивача – Харахади А.У., представник, дов. від 29.09.2008 року

Від відповідачів – не з’явився

Обставини справи:

Позивач – ВАТ «Фотон» звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача - Орендного підприємства Сімферопольська виробничо - комерційна фірма «Фотон», просить суд визнати недійним договір переведення боргу від 05.10.1997 року, укладений між Орендним підприємством Сімферопольська виробничо - комерційна фірма «Фотон» та ВАТ «Фотон» в частині переведення боргу СВП ВКГ в сумі 324311,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані посиланнями на ст.. 48 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року) щодо недійсності угоди, яка не відповідає вимогам закону або ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідач в судове засідання не з’явився, явку своїх представників в судове засідання не забезпечив, про причини відсутності суду не повідомив. Про дату слухання справи повідомлений належним чином – рекомендованою кореспонденцією. Під час розгляду даної справи, відповідач, не надав суду відзиву на позовну з документальним обґрунтуванням своїх заперечень, у разі їх наявності.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те. що матеріали справи у достатній мірі характеризують правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст.. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.1997 року між ОП Сімферопольська виробничо – комерційна фірма «Фотон» та ВАТ «Фотон» був укладений договір про переведення боргу, у відповідності до п. 1.1. якого підставою договору є переведення боргу ОП «Фотон» за зобов’язаннями останнього ВАТ «Фотон».

У відповідності до п. 2.1. договору, ОП «Фотон» передає майно, вказане у додатку № 1 до даного договору, яке знаходиться у його власності, ВАТ «Фотон» як забезпечення оплати заборгованості на суму 11436243,00 грн.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що строк дії договору визначається повним виконанням зобов’язань ВАТ «Фотон» щодо погашення заборгованості ОП «Фотон» на суму 11436243,00 грн. згідно додатку № 2 до даного договору.

Крім того, розділом 3 договору визначено, що ОП «Фотон» посвідчує те, що на підставах, передбачених законодавством України, ВАТ «Фотон» має право відчужувати передане майно.

Розділом 4 договору передбачено, що майно колективу орендарів передається у власність ВАТ «Фотон» за актом приймання – передачі.

У відповідності до розділу 11 договору встановлено. що даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення.

У відповідності до матеріалів справи, а.с. 8, між сторонами складений та підписаний акт прийому – передачі майна.

Так, як на підставу позовних вимог, позивач посилається ст.. 48 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року).

Однак, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

У відповідності до ст.. 47 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на момент укладення оспорюваної угоди, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Як зазначалось вище, у відповідності до розділу 11 договору встановлено. що даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 48 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до ст.. 59 Цивільного кодексу УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на наступне.

Статтею 71 Цивільного кодексу УРСР встановлений загальний строк позовної давності у три роки.

Таким чином, враховуючи те, що оспорювана угода укладена у 1997 році, то, відповідно, строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права позивачем, закінчився ще у 2000 році.

Крім того, слід підкреслити те, що у позовні заяві, позивач вказує на те, що ВАТ «Фотон» про обставини, викладені у позові, стало відомо лише 18.06.2008 року.

У відповідності до ст.. 32 господарського процесуального кодексу України Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, у розумінні змісту ст.. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, позивачем під час розгляду даної справи, не було надано суду документальних доказів поважності причин пропуску ним строку позовної давності.

Відповідно до ст.. 75 Цивільного кодексу УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно до ст.. 80 Цивільного кодексу УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 17.10.2008 року.

З огляду на викладене, керуючись ст. 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Копилова О.Ю.