ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2008 р.

Справа № 9/234

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Шевчук О.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №9/234

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Чернігів ЛТД", м. Чернігів, пр. Перемоги, 129

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Кіровоградський райагропостач", м. Кіровоград, вул. Мурманська, 7а

про визнання недійсним п. 6.3. договору № 27/08 від 01.01.2008 р.

Представники сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - участі не брав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Чернігів ЛТД" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою №01/09 від 03.09.2008 року до відкритого акціонерного товариства "Кіровоградський райагропостач", відповідно до якої просить суд визнати недійсним п. 6.3. договору купівлі - продажу № 27/08 від 01.01.2008 року.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Відповідно до поданого заперечення №22/09/08 від 22.09.2008 року відповідач просить суд відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Чернігів ЛТД" в задоволенні позову та розглянути справу без участі його представника.

29.09.2008 року від позивача надійшло клопотання №26/09/08 від 26.09.2008 року про припинення провадження у справі №9/234 у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

01.01.2008 року між відкритим акціонерним товариством "Кіровоградський райагропостач" (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Чернігів ЛТД" (Покупець) укладено договір купівлі - продажу №27/08 (далі по тексту - Договір).

Відповідно до 1.1. Договору Продавець зобов'язується передати товар у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар у кількості, асортименті та за ціною, визначеною у накладній.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що товаром за даним договором є товарно-матеріальні цінності, готова продукція, додаткові матеріали, визначені накладною.

Положеннями п. 3.1. Договору визначено, що право власності на товар переходить від Продавця до Покупця з моменту передачі товару та супровідних документів Покупцю. Фактом отримання товару є підпис Покупця чи його уповноваженого представника на накладній.

Згідно п. 4.1. Договору Покупець зобов'язаний провести оплату за отриманий товар Продавцю протягом 42 календарних днів з моменту отримання товару.

Як зазначено в п. 6.3. Договору у разі несвоєчасної оплати вартості отриманого товару в термін, передбачений даним Договором, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі 0,1% від вартості отриманого, але не своєчасно оплачуваного товару, за кожен день порушення терміну оплати.

Відповідно до п. 8.3. Договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2009 року.

На виконання умов Договору відповідач передав позивачу у власність товар, що підтверджується видатковою накладною №РС-0000041 від 18.01.2008 року на суму 23611 грн. 32 коп.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач здійснив розрахунок за отриманий товар з порушенням встановленого Договором строку оплати. В зв'язку з цим Продавець (відкрите акціонерне товариство "Кіровоградський райагропостач") вимагає сплати пеню за порушення строку оплати поставленого товару в порядку, передбаченому п. 6.3. Договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Чернігів ЛТД" просить визнати недійсним пункт 6.3. Договору на підставі ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, посилаючись на те, що даний пункт суперечить нормам закону.

Вимоги позивача не підлягають задоволенню в силу наступного.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити правилам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно приписів ст. 217 Цивільного кодексу України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

На думку позивача пункт 6.3. Договору суперечить нормам закону, зокрема частині 2 ст. 343 Господарського кодексу України, відповідно до якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання визначені ст. 179 Господарського кодексу України. Частина 1 цієї статті передбачає, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Абзац перший частини 4 цієї статті визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу вимог статтей 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язань між сторонами договору може забезпечуватись, зокрема, пенею.

Приписами частин 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання він повинен передати кредиторові грошову суму або інше майно, якими є неустойка (штраф, пеня); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, вищезазначені норми чинного законодавства дають право сторонам при укладенні договору погоджувати розмір пені за порушення грошових зобов'язань більший, ніж встановлено законом.

Погодивши в п. 6.3. Договору умови щодо сплати Покупцем, у разі несвоєчасної оплати вартості отриманого товару в термін, передбачений даним Договором, на користь Продавця пені у розмірі 0,1% від вартості отриманого, але не своєчасно оплачуваного товару, за кожен день порушення терміну оплати, сторони діяли в межах норм чинного законодавства, що узгоджується з положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи матеріали справи та норми чинного законодавства, господарський суд не вбачає підстав для визнання недійсним пункту 6.3. договору купівлі-продажу №27/08 від 01.01.2008 року. В задоволенні позову слід відмовити.

Клопотання позивача про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору не підлягає задоволенню господарським судом, оскільки позивачем не надано господарському суду належних доказів на підтвердження припинення існування предмета спору у даній справі, яким є визнання недійсним п. 6.3. договору №27/08 від 01.01.2008 року, та доказів на підтвердження того, що між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У зв'язку з цим підстави для припинення провадження у справі №9/234, відповідно до вимог п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Витрати по сплаті державного мита та оплаті послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його прийняття до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя

О.Б. Шевчук