ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 22/156-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

ВАТ "Нікопольський завод феросплавів"

на рішення

від 05.04.07 господарського суду Дніпропетровської області

у справі

№ 22/156-07

за позовом

ВАТ " Нікопольський завод феросплавів"

до

ДП "Придніпровська залізниця"

ТзОВ "Інтертрейдінг сістем"

ВАТ "Ясинівський коксохімічний завод"

про

стягнення 925,82 грн.

У справі взяли участь представники сторін:

від позивача: Левченко О.В., довір. у справі

від відповідачів: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.07 в позові відмовлено з посиланням на ст. 136 Статуту залізниць України у зв'язку з пропуском строку на звернення до суду з вказаним позовом.

Рішення мотивовано тим, що позивач у лютому 2007 року звернувся з позовом про стягнення грошових коштів за з документом, складеним в травні 2005 року, тобто з пропуском 6-місячного строку (суддя Борисенко І.І.).

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду. Скаржник вважає, що судом неповно встановлені обставини справи та наголошує, що він 22.09.06 пред'явив претензію №4016-5484. Перевізник надав відповідь на претензію 05.10.06. З позовом позивач звернувся 26.02.07, тобто через 4 місяці після отримання відповіді від ДП "Придніповська залізниця" ( на протязі 6-ти місяців з дня отримання відповіді на претензію). Скаржник зазначає, що ст. 136 Статуту залізниць України суперечить статті 315 ГК України, а тому повинна застосовуватись ст. 315 ГК України.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся з позовом до відповідачів з вимогою про стягнення 925,82 грн. шкоди від недостачі коксового горішку за залізничною накладною №48129067. Згідно вказаної накладній на адресу позивача від третього відповідача у вагоні №66768581 прибув коксовий горішок за вагою і навантаженням останнього, в накладній відправником вказана його маса 44800 кг.

Комерційним актом БН 745756/102 від 26.05.06 зафіксовано, що після зважування у порівнянні з масою, вказаною відправником в накладній виявилось вантажу у вагоні на 1850 кг менше, ніж могло вміститися у вагоні. Вантаж не маркірований, навантаження з шапкою вище бортів на 30 см, крім поглиблення над 5,6,7 люками розміром 450х120х50см. Вагон бездвірний, замість дверей справні торцеві стіни, люки зачинені. Течі вантажу не було.

Судом встановлено, що недостача вантажу виникла при транспортуванні, оскільки до перевезення вантаж прийнятий залізницею без зауважень, а до одержувача він надійшов з ознаками доступу до нього і недостачею, тому відповідальність повинна бути покладена на відповідача.

Доводи скаржника про неправильне застосування судом строку позовної давності колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на таке.

Перевезення вантажів є одним з видів господарської діяльності. Відповідно до ч.6 ст. 306 ГК України відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються ЦК України та іншими нормативно-правовими актами.

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Положеннями ч.2 ст. 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст. 134 цього Статуту, зокрема, з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову (постанова ВСУ від 16.05.06 у справі №17/160)

Пункт а) статті 134 Статуту встановлює, що початком шестимісячного строку, встановленого ст. 136 Статуту визначає день видачі вантажу, багажу або вантажобагажу. Вантаж було видано 26.05.06 (відмітка про видачу вантажу згідно накладній №48129067 (а.с.11).

Пред'явлення залізниці претензії не зупиняє перебіг строку позовної давності для пред'явлення позову до залізниці.

Звертаючись до суду з даним позовом, ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" цей строк пропустило.

Обставини спливу позовної давності досліджувалися судом першої інстанцій, який дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності поважних причин пропуску зазначеного строку.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ "Нікопольський завод феросплавів" залишити без задоволення, рішення від 05.04.07 господарського суду Дніпропетровської області у справі № 22/156-07 –без змін.

Головуючий, суддя В. Овечкін

Судді: Є. Чернов

В. Цвігун