ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 8/291

04.09.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство

«Елетер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Курені»

про стягнення 5 574,88 грн.

Суддя В.С. Катрич

Представники:

Від позивача представник Пікуль А.Б. (дов. № 40 від 28.11.07)

Від відповідача не з’явились

Обставини справи :

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 2 562,00 грн., що становить заборгованість за договором № 49.04.05-ЕЛ підряду на виконання спеціальних будівельно-монтажних робіт від 20.09.2005р. та 955,13 грн. пені, 321,24 грн. трьох відсотків річних, 1 736,51 грн. збитків від інфляції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.07.2008р. розгляд справи був призначений на 04.09.2008р.

У судове засідання, призначене на 04.09.2008р. з’явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просить суд позов задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача відповідно до вимог ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд –

ВСТАНОВИВ :

20.09.2005р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Курені»- «замовник»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-ивробниче підприємство «Елетер»- «підрядник»був укладений договір № 49.04.05-ЕЛ підряду на виконання спеціальних будівельно-монтажних робіт, відповідно до п.1.1 якого «замовник»доручив, а «підрядник»взяв на себе зобов’язання по виконанню комплексу спеціальних будівельно-монтажних робіт з улаштування антикригової системи водостоків покрівлі універсального торгового центру «Метрополіс», що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Маршала Малиновського, 12 (надалі –об’єкт).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що загальна сума договору згідно із зведеною договірною ціною складає 92 949,60 грн.

До початку виконання робіт «замовник»перераховує «підряднику»аванс у розмірі 50 відсотків від вартості будівельно0монтажних робіт, що складає 46 474,80 грн. та сплачує 100 відсотків вартості обладнання, що складає 20 764,80 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідач перерахував на рахунок позивача 67 239,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1034 від 03.10.2005р.

Умовами договору сторони погодили, що після виконання «підрядником»повного обсягу робіт «підрядник»складає та надає «замовнику»акт здачі-приймання виконаних робіт разом з повним комплектом виконавчої документації (п.4.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами по договору були підписані довідка про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2005р. та акт приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2005р. на суму 89 698,80 грн., що свідчить про повне виконання «підрядником»робіт та прийняття «замовником»виконаних робіт без претензій та зауважень, що є підставою для проведення розрахунків.

Згідно з п.2.5 договору, кінцеві розрахунки «замовник»з «підрядником»за виконані роботи проводяться протягом п’яти днів з дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт.

Відповідач не виконав власні зобов’язання належним чином, за виконані роботи розрахувався частково в сумі 19 897,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 182 від 21.03.2006р. (копія в матеріалах справи).

Відповідач доказів проведених розрахунків у повному обсязі суду не надав.

Таким чином станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем не погашена та становить 2 562,00 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться.

Згідно з чч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 562,00 грн. правомірна та підлягає задоволенню.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 955,13 грн. пені за період з 21.07.2007р. по 21.07.2008р., 321,24 грн. трьох відсотків річних, 1 736,51 грн. збитків від інфляції.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що у випадку прострочення оплати пізніше строків, вказаних у п.5 та 6 цього договору, «учасник»сплачує «організатору виставки»пеню у розмірі 0,5 відсотка від розміру несплаченої суми за кожний день прострочення.

Статтею 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 935,13 грн. за період з 21.07.2007р. по 21.07.2008р. посилається на те, що п. 5 роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994р. № 02-5/293 «Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань»передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; виходячи з цього, пеня, встановлена чинним законодавством або договором, підлягає сплаті за весь період часу, протягом якого не виконано грошове зобов'язання з урахуванням … строку позовної давності.

Однак, позивач не врахував 6-місячного строку позовної давності.

Крім того, позивач не врахував також, що відповідно до ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, статтею 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, враховуючи те, що зобов’язання відповідача по оплаті виконаних робіт виникло 05.01.2006р., про що також наголошує позивач, а отже нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання припинилося 05.07.2006р.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 935,13 грн. за період з 21.07.2007р. по 21.07.2008р. неправомірна, а тому не підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту вищезазначеної норми не вбачається будь-яких випадків обмеження її дії в частині застосування.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно з частиною першою цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, з огляду на що їх стягнення не залежить від наявності вини боржника у простроченні грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено, що зобов'язання відповідача по оплаті виконаних робіт виникло на підставі укладеного між позивачем і відповідачем договору № 49.04.05-ЕЛ підряду на виконання спеціальних будівельно-монтажних робіт від 20.09.2005р., відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, а саме не сплатив вартість виконаних робіт у встановлений договором строк, відповідачем не надано доказів, які б спростовували розмір нарахованих позивачем інфляційних у розмірі 1 736,51 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 321,24 грн., зазначених позивачем в розрахунку, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 1 736,51 грн. та трьох відсотків річних в сумі 321,24 грн. правомірні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджена правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 562,00 грн. основного боргу, 1 736,51 грн. збитків від інфляції, 321,24 грн. трьох відсотків річних, відповідач не довів протилежне, тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони.

Керуючись ст. ст. 258, 525, 526, 530, 548, 549, 625 ЦК України, ст. ст. 175, 193, 232 ГК України, ст.ст. 33, 49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Курені»(04205, м.Київ, пр-т. Оболонський, 23-а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Елетер»(02660, МСП, м.Київ, вул. Магнітогорська, 2; ) 2 562 (дві тисячі п’ятсот шістдесят дві) грн. основного боргу, 1 736 (одна тисяча сімсот тридцять шість) грн. 51 коп. збитків від інфляції, 321 (триста двадцять одна) грн. 24 коп. трьох відсотків річних, 102 (сто дві) грн. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

В.С. Катрич

Дата підписання: 19.09.2008р.