ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.07.2008  року
Справа № 13/46

Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Медуниці О.Є.

суддів          Бородіної Л.І.

Іноземцевої Л.В.

Секретар судового
засідання:           Шабадаш Д.С.

за участю представників
сторін:

від прокуратури            Кадацький М.В., старший
прокурор

відділу представництва інтересів

громадян та держави в судах,

посвідчення № 295 від 14.06.07;

від позивачів           повноважні представники в судове

засідання не прибули;

від відповідача            Мясоєдова В.Ю., представник за

довіреністю №262 від
01.06.08;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційне подання           Заступника прокурора Дніпровського

району м. Києва

на рішення

господарського суду          Луганської області

від          19.05.08 (підписано 26.05.08)

по справі          №13/46 (суддя - Яресько Б.В.)

за позовом           Заступника прокурора Дніпровського

району м. Києва в
інтересах держави

в особі:

Міністерства аграрної політики
України,

м. Київ -

Державного підприємства
„Агентство з реструктуризації заборгованості

підприємств
агропромислового комплексу”,

м. Київ

до відповідача          Державного підприємства
„Ровеньківський комбінат хлібопродуктів”

Державного комітету
України з державного матеріального резерву,

м. Ровеньки

про
стягнення 466278 грн. 32 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивачі не забезпечили
явку повноважних представників в судове засідання.

Враховуючи, що вони
належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, судова колегія
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, без їх участі.

Заступник прокурора
Дніпровського району м. Київа звернувся до Луганського апеляційного
господарського суду в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики
України - Державного підприємства „Агентство з реструктуризації заборгованості
підприємств агропромислового комплексу” з позовом  про стягнення з Державного підприємства
„Ровеньківський комбінат хлібопродуктів” Державного комітету України з
державного матеріального резерву основного боргу в сумі 408275 грн. 27 коп.,
інфляційних нарахувань 52667 грн. 51 коп. та 3 % річних в сумі 5335 грн. 54
коп.

Рішенням господарського
суду Луганської області від 19.05.08 у справі №13/46 у задоволенні позову
відмовлено повністю з тих мотивів, що сплинув строк позовної давності.

Обґрунтовані висновки суду
вимогами ст.267 Цивільного кодексу України та положеннями Цивільного кодексу
УРСР, який діяв на момент укладення спірних договорів.

Заступник прокурора
Дніпровського району м. Київа не погодився з рішенням господарського суду
Луганської області від 19.05.08 по справі №13/46 та звернувся до Луганського
апеляційного господарського суду з апеляційним поданням від 04.06.08 №33-КМ,
яким просить зазначене рішення скасувати через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.

Перший позивач -
Міністерство аграрної політики України, надав відзив від 18.07.08 №31-4/645, в
якому зазначив, що підтримує апеляційне подання заступника прокурора
Дніпровського району м. Київа.

Другим позивачем -
Державним підприємством „Агентство з реструктуризації заборгованості
підприємств агропромислового комплексу”, надані пояснення від 17.07.08 №711 та
відзив від 17.07.08 №712, в яких він підтримує апеляційне подання заступника
прокурора Дніпровського району м. Київа в повному обсязі.

Відповідачем - Державним
підприємством „Ровеньківський комбінат хлібопродуктів” Державного комітету
України з державного матеріального резерву, надано відзив від 24.06.08 №260, в
якому він з доводами заступника прокурора Дніпровського району м. Київа за
апеляційним поданням не погоджується, просить відмовити у задоволенні
апеляційного подання на рішення господарського суду Луганської області від
19.05.08 у справі №13/46.

Розпорядженням від
12.06.08 голови Луганського апеляційного господарського суду, відповідно до ст.
28 Закону України “Про судоустрій України”, для розгляду апеляційного подання
Заступника прокурора Дніпровського району м. Київа від 04.06.08 №33-КМ на
рішення господарського суду Луганської області від 19.05.08 по справі №13/46
призначена судова колегія у складі: Медуниця О.Є. - суддя - головуючий,
Іноземцева Л.В., Лазненко Л.Л. - судді.

У зв'язку з відпусткою
судді Лазненко Л.Л., розпорядженням від 21.07.08 голови Луганського
апеляційного господарського суду, її виключено із складу колегії суддів та
введено в судову колегію суддю Бородіну Л.І.

Відповідно до ст.101
Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи
апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення
представників сторін присутніх в судовому засіданні, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційне подання не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Між ДАК „Хліб України” та
ДП „Ровеньківський комбінат хлібопродуктів” 09 липня 1998 року було укладено
договір купівлі - продажу пально - мастильних матеріалів (далі - договір)
(а.с.26-29), які були одержані відповідачем за накладною №434 від 15.07.1998 на
суму 268499 грн. 24 коп. (а.с.31).

Строк розрахунків за цим
договором сторонами не визначений.

Згідно п.9.1 договір діяв
до 31 грудня 1998 року.

За договором №34 від 10
вересня 1998 року (далі - договір №34) (а.с.21-23) відповідач за накладною
№2204 від 15.11.1998 (а.с.24) одержав від ДАК „Хліб України” паливо на суму
83668 грн. 34 коп.

Відповідно до п.4.1
договору №34 - строк оплати за одержані пально - мастильні матеріали -
01.10.1998 (а.с.21).

Згідно Статуту
відповідача його повна назва Державне підприємство „Ровеньківський комбінат
хлібопродуктів” Державного комітету України з державного матеріального резерву,
він є державним підприємством, заснованим на загальнодержавній власності,
структурою системи матеріального резерву України, підпорядковується Державному
комітету України з державного матеріального резерву (п.п.1.1, 1.2 - зворот
а.с.60).

Майно підприємства, а
також запаси матеріальних цінностей є державною власністю (п.1.3 Статуту).

ДАК „Хліб України” було
реорганізовано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.03
№690 та створено (шляхом виділення) Державне підприємство „Агентство з
реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу”, до
якого відповідно до акту передачі - приймання дебіторської заборгованості від
31.07.03 (та реєстру до нього) перейшло право вимоги до відповідача на суму
408275 грн. 27 коп. (а.с.16-19).

14.08.07 другий позивач
направив відповідачу претензію №909,
якою вимагав негайно перерахувати заборгованість за отримані у 1998 році
пально - мастильні матеріали у сумі 408275 грн. 27 коп. від ДАК „Хліб України”
(а.с.32).

28.08.07 відповідачем
була надана відповідь на претензію, в якій він відмовив у задоволенні вимог, бо
не має можливості перевірити їх зміст через
знищення документів пожежею у 2007 році (а.с.34).

06.09.07 другим позивачем
на адресу відповідача було направлено копії первинних документів, що
підтверджують отримання пально - мастильних матеріалів (а.с.33).

Відповідач відповіді не
надав. В поясненнях до апеляційного подання зазначив, що на підтвердження
претензії позивач не надавав йому розрахунок суми та інші докази (лист від
21.07.08).

До „пояснень по справі
№13/46” від 17.07.08 другим позивачем додано претензію №714 від 24.10.06, яка
не була предметом дослідження суду першої інстанції.

Судова колегія не приймає
її до уваги, оскільки вона не впливає суттєво на обставини справи та у зв”язку
із тим, що даний позивач не надав будь - яких пояснень щодо неможливості
надання ним цього документу суду першої інстанції (ст.101 Господарського
процесуального кодексу України).

Заступник прокурора
Дніпровського району м. Київа звернувся до Луганського апеляційного
господарського суду інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики
України - Державного підприємства „Агентство з реструктуризації заборгованості
підприємств агропромислового комплексу” з позовом  про стягнення з Державного підприємства „Ровеньківський
комбінат хлібопродуктів” основного боргу в сумі 408275 грн. 27 коп.,
інфляційних нарахувань 52667 грн. 51 коп. та 3 % річних в сумі 5335 грн. 54
коп. нарахованих за період з 06 вересня 2007 року по 12 лютого 2008 року.

Судова колегія враховує
наступне.

Факт поставки пально -
мастильних матеріалів за договором від 09.07.1998 підтверджується матеріалами
справи:

- накладною №434 від
15.07.1998 на суму 268499 грн. 24 коп. (а.с.31), яка підписана сторонами без
зауважень;

- довіреністю серії
НОМЕР_1 від 27.05.1998 на отримання від ДАК „Хліб України” пально - мастильних
матеріалів (а.с.30).

Факт поставки пально -
мастильних матеріалів за договором від 10.09.1998 підтверджується матеріалами
справи:

- накладною №2204 від
15.11.1998 на суму 83668 грн. 34 коп. (а.с.24), яка підписана сторонами без
зауважень;

- довіреністю серії
НОМЕР_1 від 01.11.1998 на отримання від ДАК „Хліб України” пально - мастильних
матеріалів (а.с.25).

Отже, відповідач одержав
паливо на загальну суму 352167 грн. 58 коп., а не на 408275 грн. 27 коп., як
зазначено в позові.

Відповідач у відзиві на
позов не заперечує, що первинними документами підтверджується факт поставки
пально - мастильних матеріалів, але на суму 352167 грн. 58 коп., проте заявив
клопотання про застосування позовної давності (див. відзив на позовну заяву від
15.04.08 №179 - а.с.49).

Судова колегія також
вважає, що заявник та позивачі надали докази на підтвердження факту поставки
відповідачу у 1998 році палива лише на суму 352167 грн. 58 коп.

Щодо порушення строку
позовної давності, судова колегія вважає наступне.

Договором укладеним
сторонами 09 липня 1998 року, в п.9.1., дійсно, визначено строк дії договору до
31 грудня 1998 року, але сплинення строку дії договору не означає припинення
зобов'язання з оплати поставленого палива, оскільки така обставина не визначена
(як підстава його припинення) ні законом, ні договором (глава 50 Цивільного
кодексу України).

Тому відрахування початку
перебігу строку позовної давності з 31.12.1998, як це робить відповідач, є
помилковим.

Правовідносини між
сторонами виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України, тобто під
час дії Цивільного кодексу УРСР.

Початок перебігу строку
позовної давності за цим кодексом був встановлений ст.76 Цивільного кодексу
УРСР, згідно з якою право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення свого права.

За зобов'язаннями, строк
виконання яких не встановлений, строк позовної давності встановлювався з
моменту, коли кредитор, що звернувся із вимогою про виконання зобов'язання
дізнався або повинен дізнатися, що боржник не виконав зобов'язання в строк,
передбачений ст.165 Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до пункту 6
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила цього
Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення
яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання
чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що договором
від 09 липня 1998 року строк виконання зобов'язання покупця з оплати продукції
не встановлено, з вимогою до відповідача про оплату позивач не звертався до
набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01.01.04, тому строк позовної давності
за цим зобов'язанням не сплинув на дату набрання чинності Цивільного кодексу
України, тому стосовно позовної давності слід застосовувати правила Цивільного
кодексу України.

Позовна давність - це
строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу (ст.256 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.2 ст.530
Цивільного кодексу України - якщо строк виконання боржником обов'язку не
встановлений ... кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час.

Відповідно до ч.5 ст.261
Цивільного кодексу України - за зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений..., перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Позивач виконав своє
зобов'язання за договором від 09.липня 1998 року - 15 липня 1998 року,
поставивши відповідачу дизельне паливо та бензин, тобто право вимоги у позивача
виникло вже 16.07.1998, але враховуючи п.6 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, в даному випадку, строк позовної давності слід
починати відраховувати з дня набрання чинності даного Кодексу - з 01.01.04, а
тому строк позовної давності за зобов'язаннями позивача за договором від 09
липня 1998 року сплинув 01.01.07.

Щодо вимог позивача за
договором №34 від 10 вересня 1998 року, то термін виконання зобов'язання з
оплати поставки був визначений сторонами в п.4.1 договору - до 01 жовтня 1998
року, тобто постачальник довідався про порушення його права 02 січня 1998 року.
З цієї дати почався перебіг строку позовної давності згідно ст.71 Цивільного
кодексу УРСР.

Строк позовної давності
за даним зобов'язанням сплинув 02.01.01 згідно ст.71 Цивільного кодексу УРСР.

Позивач звернувся в суд
із позовною заявою по даному спору - 21.03.08, тобто після сплинення строку
позовної давності за обома договорами.

Отже суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у
зв”язку із сплинення строку позовної давності (ст.80 Цивільного кодексу УСРС -
ч.ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України), а також у зв”язку із заявою
відповідача про застосування позовної давності.

Прокурор, опротестовуючи
рішення місцевого господарського суду, та другий позивач у поясненнях від
17.07.08 №711 та відзиві від 17.07.08 №712 доводять, що поставка ДАК „Хліб
України” відповідачу палива є бюджетною позичкою; суд першої інстанції не
врахував, що особа, яка подала позов (прокурор) дізналась про порушення прав
позивача лише 22.02.08 після проведеної пробірки. В судовому засіданні 22.07.08
прокурор на підтвердження своїх доводів посилався на Порядок забезпечення
сільськогосподарських товаровиробників пально - мастильними матеріалами під
урожай 1998 року.

Судова колегія приймає до
уваги, що п.1 ст.261 Цивільного кодексу України пов'язує початок перебігу
позовної давності лише з обізнаністю тієї особи, якій належить порушене право.

Тому не має значення коли
дізналась про даний факт особа, яка здійснює представництво особи, чиє право
порушене, в тому числі прокурор.

За таких обставин судова
колегія не може прийняти до уваги доводи прокурора про відсутність сплинення
строку позовної давності, оскільки прокурору про факт порушення прав позивача
стало відомо лише у лютому 2008 року після здійсненої перевірки.

Щодо доводів позивача про
наявність бюджетних правовідносин і тому неправомірне застосування строку
позовної давності , судова колегія вважає наступне.

Дійсно в бюджетному
кодексі відсутній інститут позовної давності.

Разом із тим п.4 ст.17
Бюджетного кодексу України передбачає, що у разі невиконання юридичними особами
бюджетних зобов'язань (в тому числі за надані підприємствам позички) механізм
стягнення цієї заборгованості застосовують органи стягнення у порядку,
передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових
платежів.

Але і прокурор, і
позивачі, базують свої вимоги на нормах цивільного і господарського кодексів, в
тому числі ст.220 Господарського кодексу України, що регулює наслідки
прострочення боржником виконання господарського зобов'язання та ст.218
Господарського кодексу України, що передбачає відповідальність учасника
господарських відносин.

Крім того, правовідносини
між сторонами виникли на підставі договорів б/н від 09.07.1998 та №34 від
10.09.1998.

В договорі визначена роль
кожної сторони даного спору, як „продавця” - ДАК „Хліб України” і „покупця” -
ДП „Ровеньківський комбінат хлібопродуктів”.

Продавець - продає, а
покупець купує пально - мастильні матеріали.

Визначено інші
обов'язкові умови цивільно - правового договору купівлі - продажу.

Характерним для цивільно
- правових відносин є свобода договору. Згідно цього принципу сторони мають
право на свій розсуд, вільно встановлювати та змінювати будь - які умови
договору.

Також згідно п.1.3.1
даних договорів  сторони передбачили, що
їх умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим
укладенням спільного документу.

Отже, така поведінка
сторін свідчить про вільний характер відносин, що є ознакою цивільних
правовідносин.

Крім того, ні в наданих
прокурором договорах, ні в накладних не йдеться про те, що він укладався і має
виконуватися на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.1998
№77, що відповідач має розраховуватись із другим позивачем в порядку
визначеному цією постановою (чи „Порядком забезпечення сільськогосподарських
товаровиробників пально - мастильними матеріалами під урожай 1998 року”).

Відсутні докази, що в
основі правовідносин сторін покладено бюджетні асигнування, тому не можна
вважати зобов'язання боржника бюджетними.

Позивачі та прокурор на
обгрунтування своїх доводів також посилались на п.п.3, 6 ст.36 Закону України
від 28.12.07 №107-VI „Про держаний бюджет України на 2008 рік”, що є  безпідставним, оскільки в даних нормах
йдеться про повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю
сільськогосподарської продукції та на повернення кредитів, наданих з Державного
бюджету фермерським господарствам, що взагалі не стосується договорів з купівлі
- продажу паливо - мастильних матеріалів, а також в даному законі йдеться про
контракти 1994 - 1997 років, що також не відповідає фабулі справи.

За таких обставин судова
колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стосовно
характеру правовідносин між сторонами, застосувавши строк позовної давності.

Враховуючи тривалу
невизначеність у майнових відносинах сторін по справі (10 років), застосування
строку позовної давності є тим більше необхідним.

На підставі викладеного,
судова колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку,
що відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України ухвала
місцевого господарського суду Луганської області від 19.05.08 по справі №13/46
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин та
відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування
або зміни оскаржуваного рішення не вбачається.

Питання щодо розподілу
судових витрат за подання апеляційного подання не вирішується, оскільки
заступник прокурора звільнений від їх сплати Декретом Кабінету Міністрів
України „Про державне мито”.

За згодою представників
сторін присутніх у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини
постанови.

Керуючись ст.ст.43, 49,
99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України,
Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Заступника прокурора Дніпровського району          м. Київа, від 04.06.08 №33-КМ на
рішення господарського суду Луганської області від 19.05.08 у справі №13/46
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського
суду Луганської області від 19.05.08 у справі №13/46 залишити без змін.

Відповідно ч.3, ч.5 ст.105
Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий
О.Є.Медуниця

Суддя
Л.І. Бородіна

Суддя
Л.В. Іноземцева