ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2008 р.

№ 1/645пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Полянського А.Г.

Фролової Г.М.

за участю представників:

Генеральної Прокуратури України

Сахно Н.В. - посв. від 20.05.2004 року

позивача

Смуругова О.В. –дов. від 24.07.2006 року,

Бєльський А.М. –дов. від 02.07.2008 року

відповідача

Кравченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Виконавчого комітету Луганської міської ради

та касаційне подання

Заступника прокурора Луганської області

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 05.06.2008 року

у справі

№ 1/645пд господарського суду Луганської області

за позовом

Прокурора міста Луганська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луганської міської ради

до

Колективного сільськогосподарського підприємства "ВААЛ"

про

розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року Прокурор міста Луганська в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луганської міської ради звернувся до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Колективного сільськогосподарського підприємства "ВААЛ" про розірвання договору на право тимчасового користування землею від 29.12.2001 року № 1160-1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після укладення договору на право тимчасового користування землею від 29.12.2001 року № 1160-1, на орендованій земельній ділянці відповідачем були зведені капітальні споруди, які не передбачені проектною документацією, також останнім порушуються вимоги охоронної зони, зокрема, відсутні межові знаки, встановлення яких передбачено статтею 96 Земельного кодексу України. Враховуючи викладені вище обставини та посилаючись на статтю 651 Цивільного кодексу України прокурор просить суд розірвати спірний договір в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Луганської області від 18.04.2008 року (судді: Зюбанова Н.М. –головуючий, Мінська Т.М., Доманська М.Л.), залишеним без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 05.06.2008 року (судді: Єжова С.С. –головуючий, Журавльова Л.І., Семендяєва І.В.) по справі № 1/645пд господарського суду Луганської області у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи судові рішення, господарські суди з посиланням на статтю 188 Господарського кодексу України зазначили те, що позивачем не дотримано встановлений законом порядок розірвання договору на право тимчасового користування землею.

Не погоджуючиcь з постановою, Виконавчий комітет Луганської міської ради звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 05.06.2008 року по справі № 1/645пд господарського суду Луганської області, в якій просить постанову та рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 651, 773, 783 Цивільного кодексу України, статей 4, 8, 188 Господарського кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги та підстави розірвання договору, посилався не лише на факти істотного порушення відповідачем умов договору, а й на випадки, передбачені законом.

Не погоджуючиcь з постановою, Заступник прокурора Луганської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 05.06.2008 року по справі № 1/645пд господарського суду Луганської області, в якій просить постанову та рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи касаційне подання доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 651, 652 Цивільного кодексу України, статті 188 Господарського кодексу України. Зокрема, заявник зазначає про те, що посилання господарських судів на статтю 188 Господарського кодексу України суперечить положенням статей 1, 9 Цивільного кодексу України.

Відзиви на касаційну скаргу та касаційне подання не надано.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін та Генеральної Прокуратури України, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, та доводи, викладені у касаційній скарзі та касаційному поданні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга та касаційне подання підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до роз’яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 17.10.2001 року Виконавчим комітетом Луганської міської ради було прийнято рішення № 234/10 про надання Колективному сільськогосподарському підприємству "ВААЛ" в користування земельну ділянку у розмірі 0,5560 га за адресою: кв. 50 років Жовтня (біля будинків 22, 23).

На виконання зазначеного вище рішення, 29.12.2001 року між Виконавчим комітетом Луганської міської ради та Колективним сільськогосподарським підприємством "ВААЛ" було укладеного договір на право тимчасового користування землею № 1160-1 з додатковими угодами до нього від 20.02.2006 року та від 04.06.2007 року, за умовами яких позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове довгострокове (на 24 роки) користування земельну ділянку площею 0,5202 га під будівництво та розміщення станції торговельного комплексу та благоустрій прилеглої території згідно пунктів 1.1, 1.2 Договору (з урахування додаткових угод).

Пунктом 3.4 Договору сторони передбачили, що землекористувач зобов’язаний, зокрема, додержуватись екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, державних стандартів, норм та правил, проектних рішень, місцевих правил забудови населених пунктів, зон санітарної охорони, та територій які особливо охороняються.

Виконавчий комітет Луганської міської ради 08.08.2007 року прийняв рішення №213, яким зобов'язав Колективне сільськогосподарське підприємство "ВААЛ" звільнити земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні, від некапітальних об’єктів, перш за все тих, що розташовані на газопроводах з порушенням Правил безпеки систем газопостачання України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог розірвати договір на тимчасове користування землею №1160-1 від 29.12.2001 року, господарські суди виходили з того, що позивачем не дотримано встановлений статтею 188 Господарського кодексу України порядок розірвання договору на право тимчасового користування землею, а факт звернення з позовом у справі прокурора не може бути підставою для звільнення від обов'язку дотримання вказаного порядку, оскільки йдеться не про досудовий порядок врегулювання спору, а про порядок зміни та розірвання договорів.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 статті 628 Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до статті 206 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Згідно статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України до складу учасників судового процесу входять: сторони, треті особи, прокурор, інші особи, які беруть участь у процесі у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено порядок розірвання договору на вимогу однієї із сторін, однак, застосовуючи положення статті 188 Кодексу, господарськими судами не надано належної оцінки тому, що у даному випадку саме Прокурор міста Луганська звернувся з позовом в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Луганської міської ради, який не є стороною договору.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як зазначено в резолютивній частині рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини 2 статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, документи (т. 1 а.с.6-30) не відповідають вимогам частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Луганської міської ради та касаційне подання Заступника прокурора Луганської області задовольнити частково.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 05.06.2008 року по справі № 1-645пд господарського суду Луганської області та рішення господарського суду Луганської області від 18.04.2008 року у справі № 1-645пд скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Головуючий О.Муравйов

Судді А. Полянський

Г. Фролова