ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "23" жовтня 2008 р. по справі № 8/109-38

За позовом Спільного українсько - російського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьктехнобуд", м. Луцьк

До відповідача: Дочірнього підприємства "Волиньвторкольормет", м. Луцьк

Про стягнення 2 072 грн. 00 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Представники:

Від позивача: Третяк Л.О., довіреність №1410/08 від 14.10.2008 року

Від відповідача: Магера О.П. - директор

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України роз’яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України роз’яснено процесуальні права та обов’язки сторін.

Суть спору: позивач - спільне українсько - російське підприємство товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьктехнобуд" звернувся в господарський суд з позовною заявою до відповідача дочірнього підприємства "Волиньвторкольормет" про стягнення 2 072 грн. 00 коп., в т.ч. 617 грн. 50 коп. заборгованості за поставлений згідно закупівельного акту №201233 від 19.02.2007 року товар,

1 235 грн. 00 коп. збитків згідно ст. 623 ЦК України, 26 грн. 20 коп. річних, 193 грн. 30 коп. збитків від інфляції, та судові витрати по справі: 102 грн. 00 коп. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. 00коп. в повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач у поясненні від 20.10.2008 року №116 повідомив про сплату заборгованості в сумі 617 грн. 50 коп. згідно платіжного доручення від 16.10.2008 року № 307 та просив відмовити у стягненні штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

19 лютого 2007 року позивач - спільне українсько - російське підприємство товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьктехнобуд" поставив відповідачу – дочірньому підприємству "Волиньвторкольормет" брухт сталевий легковаговий згідно закупівельного акту №201233 від 19.02.2007 року (а. с. 4) вагою 1 235 кг на суму 617 грн. 50 коп.

Відповідач поставлений металобрухт не оплатив.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов’язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Між сторонами зобов’язання виникли на підставі закупівельного акту №201233 від 19.02.2007 року.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Строк виконання зобов’язання в акті не був визначений, письмовий договір між сторонами не укладався, тому позивач в порядку ст. 530 ЦК України року направив відповідачу вимогу про оплату боргу від 03.05.2007 року (а. с. 3 ).

Відповідач вимогу про оплату боргу залишив без відповіді і задоволення.

Заборгованість відповідача в сумі 617 грн. 50 коп. підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем, підставна і підлягала до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається.

Проте, відповідач платіжним дорученням № 307 від 16.10.2008 року – після звернення позивача з позовом до суду та порушення провадження у справі погасив основний борг в сумі 617 грн. 50 коп.

Провадження у справі на суму 617 грн. 50 коп. основного боргу підлягає припиненню на підставі п.1.1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Позивач також просить стягнути з відповідача 1 235 грн. 00 коп. збитків згідно ст. 623 ЦК України.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов’язок щодо доведення розміру збитків покладається на кредитора. При цьому кредитор має не лише точно підрахувати розмір заподіяних йому збитків, але й підтвердити їх документально. Нездатність кредитора обґрунтувати вимоги про відшкодування збитків може бути підставою для відмови в задоволенні таких вимог.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв’язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов’язана зі збитками.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Нанесення матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача, розмір її, причинний зв’язок між діями відповідача та збитками позивачем не доведені.

За правовою природою, відшкодування збитків є мірою цивільно-правової відповідальності і потребують від кредитора доведення наявності шкоди (збитків) та причинного зв’язку між протиправною поведінкою та шкодою (збитками).

Невиконання вимог щодо оплати товару є порушенням грошового зобов'язання. Відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачена ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач документально не підтвердив факту та розміру заподіяних збитків, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Приймально - здавальний акт №12/09 від 12.09.2008 року (а.с. 5) не може бути належним доказом ринкової ціни відповідно до ст. 43 ГПК України. Такий акт свідчить лише про прийняття 1,380 т. лому металу вид 500 ТзОВ "Елада 20" по ціні 1 500 грн., а не про ринкову вартість лому металу вид 501.

Не обґрунтована позивачем та не доведена належними доказами упущена вигода, яку б він отримав у випадку своєчасної оплати боргу відповідачем.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Нараховані позивачем за період з травня 2007 року по вересень 2008 року збитки від інфляції в сумі 193 грн. 30 коп. та 26 грн. 20 коп. річних за період з 10.05.2007 року по 07.10.2008 року підставні та підлягають до стягнення згідно

ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, основний борг сплачений ним після звернення позивача з позовом до суду, то витрати по сплаті державного мита в сумі 102 грн. 00 коп. та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 ГПК України віднести на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 44, 49, п. 1.1 ст. 80, 82-85 ГПК України, -

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Волиньвторкольормет",

м. Луцьк, вул. Лідавська, 5, код 21742616 на користь спільного українсько - російського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьктехнобуд", м. Луцьк, вул. Лідавська, 6, р/р 257 в ВФ ВАТ "Кредобанк" м. Луцька, МФО 303224, код 30555849

- 26 грн. 20 коп. річних, 193 грн. 30 коп. збитків від інфляції, 102 грн. 00 коп. в повернення витрат по сплаті державного мита, 118 грн. 00 коп. в повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього: 439 грн.

50 коп. (чотириста тридцять дев'ять грн. 50 коп.).

3. Провадження у справі на суму 617 грн. 50 коп. припинити.

4. У позові на суму 1 235 грн. 00 коп. відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя А.М. Кравчук

Повний текст рішення

підписаний 23.10.2008 року

Суддя