ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2008 р.

№ 22/78-20/239

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Владимиренко С.В.

Шевчук С.Р.

розглянувши

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Полтава-Авто"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 01.04.2008р.

та рішення

господарського суду Полтавської області від 05.02.2008р.

у справі

№22/78-20/239

за позовом

CDT Trading International Co., США

до

Відкритого акціонерного товариства "Полтава-Авто"

про

стягнення 96322,48 доларів США

За участю представників:

-          від позивача: Яценко О.С., дов. б/н від 01.07.2008р.;

-          від відповідача: Ломаков О.М., дов. №8 від 31.03.2008р.

Розпорядженням від 23.07.2008р. №02-12/315 здійснено заміну у складі колегії суддів при розгляді касаційної скарги по справі №22/78-20/239 у зв’язку з виходом судді Владимиренко С.В. з лікарняного та призначено колегію суддів у складі: Кот О.В. –головуючий, Шевчук С.Р., Владимиренко С.В. (доповідач).

По справі оголошено перерву з 03.07.2008р. до 31.07.2008р. до 12год.00хв. та з 31.07.2008р. до 07.08.2008р. до 12год.10хв. у порядку ст.77 ГПК України.

В С Т А Н О В И В :

У березні 2006р. CDT Trading International Co звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства "Полтава-Авто" про стягнення 86002,24доларів США в якості оплати за поставлений товар за договором консигнації, 10320,24доларів США в якості неустойки за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.02.2008р. у справі №22/78-20/239 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Полтава-Авто” на користь CDT Trading International Co 86002,24 дол. США –заборгованості, 8237,37дол. США - неустойки; 943,80 дол. США —витрат по сплаті державного мита, 115грн. 44коп. - відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 01.04.2008р. у справі №22/78-20/239 (колегія суддів у складі головуючого судді Мазур Л.М., суддів Рудченка С.Г., Федорчук Р.В) апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Полтава–Авто" на рішення господарського суду Полтавської області від 05.02.2008р. у справі №22/78-20/239 залишено без задоволення, а зазначене рішення суду - без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, Відкрите акціонерне товариство "Полтава-Авто" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 05.02.2008р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 01.04.2008р. у справі №22/78-20/239 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач скористався правом, наданим ст.1112 Господарського процесуального кодексу України, та надіслав до Вищого господарського суду України відзив на касаційну скаргу відповідача, в якій просить залишити без задоволення касаційну скаргу скаржника.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суддю-доповідача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно приписів ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов –відповідно до звичаїв ділового обороту; одностороння відмова від виконання не допускається.

Статтею 193 ГК України регламентовано, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином у відповідності до закону, правових актів, договору, а також у разі відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статтей 202 ГК України та 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 04.12.1996р. між позивачем (постачальником) та відповідачем (консигнатором) був укладений Контракт консигнації №КЕV/96/СDТ/0054, відповідно до якого позивач доручив, а відповідач зобов'язався здійснювати прийом на ліцензійний склад, відвантаження, зберігання та реалізацію різноманітних товарів на території СНД та інших держав. Відповідно до п.1.1 цього контракту загальна сума контракту 2млн. доларів США.

15.04.2000р. зазначений контракт було переукладено в новій редакції у формі договору консигнації №136, а 22.12.2002р. сторонами було укладено доповнення до контракту консигнації KEV/96/CDT/0054, яким було продовжено дію Контракту до 31.12.2004р.

Зазначені контракт та договір консигнації підписано уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, факт укладення яких сторонами під час розгляду справи в судах не заперечувався, у встановленому законом порядку їх дійсність сторонами також не оскаржувалась.

Згідно п.2.2 цього контракту, позивач зобов’язувався здійснювати щомісячну поставку або відпуск з ліцензійного складу товарів відповідачу або іншим обумовленим організаціям через відповідача з узгодженням строків поставок, номенклатури і вартості товарів в додатках до Контракту, а відповідач зобов’язувався укладати договори та контракти від свого імені на продаж товару та повернути вартість товару у вільноконвертованій валюті.

Пунктом 2.3 контракту встановлено, що позивач здійснює поставку товарів на умовах ІНКОТЕРМС DDU (доставлено, мито не сплачено). При цьому, позивач доручив відповідачу здійснювати оплату видатків, пов’язаних з митним оформленням на кордоні, а також транспортуванням, охороною та страхуванням товару від кордону України до ст. Полтава-Київська.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач виконав свої зобов’язання за контрактом, поставивши відповідачу у період з грудня 1996р. по 01.01.1999р. автомобілі загальною кількістю 548 штук на суму 2841950 доларів США згідно наданих суду копій специфікацій та наданих Регіональною інформаційною митницею відомостей за даними електронних вантажно-митних декларацій, з яких суди встановили отримувача товару за цим контрактом - підприємство «Полтава-Авто», зазначивши, що оригінали вантажно-митних декларацій знищені згідно наявних в матеріалах справи копій актів "Про виділення та знищення документів, які підлягають подальшому зберіганню".

Пунктом 4.1 зазначеного контракту сторони визначили, що умови здійснення оплати за товар при кожній поставці товару узгоджуються окремо, в залежності від його кількості та якості, граничний строк платежу, встановлюється в додатках до Контракту на кожну поставку окремо і має бути проведений на рахунок позивача в доларах США.

За умовами, визначеними в наявних в матеріалах справи специфікаціях, строк оплати встановлено з відстрочкою платежу 30 днів з моменту отримання автомобілів відповідачем.

Поряд з цим, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 24.03.2000р. між позивачем та відповідачем був підписаний Протокол про реструктуризацію зобов’язань по грошовій заборгованості та узгодженню розрахунків до Контракту від 04.12.1996р. та Договору №136 від 15.04.2000р., відповідно до п.7 якого позивачем були виконані взяті на нього зобов’язання щодо поставки товару відповідачу на виконання умов Контракту консигнації, товар відповідачем було прийнято відповідно до актів, будь-яких претензій та неузгодженостей зі сторони відповідача не поступало; сторонами був визнаний факт поставки позивачем та отримання відповідачем автомобілів у кількості 548 штук на суму 2841950 доларів США, за які було сплачено 2191416,05доларів США.

На підставі зазначеного, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що залишок заборгованості станом на день підписання Протоколу становив 650533,95дол. США (п.3 Протоколу), а на підставі розрахункової уцінки, зазначеної в цьому ж Протоколі, заборгованість становила 247458,24дол.США (п.5 Протоколу), нараховані відсотки за несвоєчасне погашення заборгованості - 41628,91 доларів США (п.6 Протоколу).

Згідно п.8 цього Протоколу сторони домовилися про реструктуризацію заборгованості відповідача перед позивачем у відповідності до наведеного в Протоколі графіку здійснення платежів, із кінцевим строком погашення заборгованості до 30.04.2001 року.

04.05.2001р. сторонами був підписаний Додаток №1 до вказаного Протоколу, за яким сторони, враховуючи об’єктивні умови, які не дозволяють відповідачу закінчити розрахунки в строк до 01.05.2001р., узгодили, що залишок заборгованості в сумі 127242 доларів США має бути погашено згідно узгодженого графіку у строк до грудня поточного (2001) року.

Однак відповідачем у повному обсязі не було виконано грошові зобов’язання, у зв’язку з чим позивачем була надіслана на адресу відповідача претензія №48/2004 від 11.05.2004р. про сплату останнім боргу в сумі 100376,48доларів США, який відповідач у відзиві на претензію №280/06 від 20.05.2004р. визнав та пропонував розстрочити його наступним чином: сплативши в червні поточного року 15000дол. США, в липні 10000дол. США, в серпні 15000дол. США, у вересні 15000дол. США, в жовтні 20000дол. США, в листопаді 20000дол. США, в грудні - 5376,48дол. США.

Судами першої та апеляційної інстанцій згідно акту проведеної сторонами звірки розрахунків по погашенню заборгованості за період з 15.06.2003р. по 15.11.2003р. встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становила 100376,48 доларів США.

Останній платіж відповідач здійснив у сумі 4350 доларів США платіжним дорученням №60 від 09.09.2004р.; в подальшому відповідач не сплачував позивачу грошових коштів, і на дату подання позову розмір заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений позивачем та отриманий відповідачем товар (автомобілі), за контрактом консигнації №KEV/96/CDT/0054 від 04.12.1996р., залишився 86002,24 долари США.

Факт виконання відповідачем належним чином у встановлені строки умов Контракту консигнації №KEV/96/CDT/0054 від 04.12.1996р. судам попередніх інстанцій всупереч вимог ст.33 ГПК України не був доведений, на підставі чого місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача зазначеної суми заборгованості, з чим правильно погодився суд апеляційної інстанції.

Разом з тим порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (ст.610 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 8237,37дол. США неустойки, місцевий господарський суд, з яким правильно погодився апеляційний господарський суд, врахувавши положення п.9 Протоколу про реструктуризацію зобов’язань по грошовій заборгованості від 24.05.2000р., згідно якого за надану розстрочку платежів відповідач сплачує позивачу щомісячно по 1% від суми наявної заборгованості, застосувавши до спірних правовідносин приписи ст.ст.216, 217, 223, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст.258, 261 ЦК України, ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», дійшов вірного висновку, що згідно визначеного позивачем розрахунку позовних вимог розмір пені у відношенні 1% від простроченого платежу перевищує подвійну облікову ставку НБУ, діючу у спірний період з лютого 2005р. по січень 2006р.

На підставі зазначеного, враховуючи обмежувальні положення норм Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ), приписи ст.233 ЦК України (право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора), суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 8237,37доларів США пені.

Поряд з цим, посилання відповідача на підписання позовної заяви особою, повноваження якої не встановлено, у зв’язку з відсутністю в матеріалах справи документів, які дають можливість ідентифікувати особу позивача, судами попередніх інстанцій підставно відхилені, оскільки в матеріалах справи наявні чинні: рішення акціонерів компанії СDТ Trading International Co. про обрання директора, статут позивача, підписаний особою Лопандич Марко із перекладом на російську мову, доказів визнання яких недійсними у встановленому законом порядку відповідачем судам під час розгляду справи не надано.

Крім того, місцевим та апеляційним господарськими судами правильно не прийняті до уваги й посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин позовної давності, з наступних підстав.

З аналізу норм, запроваджених ст.ст.71, 76 ЦК УРСР, суди зазначили, що загальний строк позовної давності становив три роки та почався з моменту, коли особа довідалася, або повинна була довідатися про порушення свого права та інтересу. Порушення права та інтересу має місце в разі порушення термінів виконання зобов’язання. Порушення зобов’язання обумовлює виникнення права на позов та співпадає з моментом початку перебігу строку позовної давності.

Судами вірно зазначено, що підписання сторонами 04.05.2001р. доповнення №1 до протоколу про відстрочку виконання грошового зобов’язання в сумі 127242 доларів США протягом поточного року, зумовлює відкладення порушення права та інтересу позивача до закінчення строку наданої відстрочки. З’ясувавши сплив у 2004 році трирічного строку позовної давності за захистом порушеного права позивача щодо отримання від відповідача грошових коштів, врахувавши положення п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правильно застосувавши до спірних правовідносин приписи ст.264 цього кодексу, згідно якої строк позовної давності переривається вчиненням особою дій, які свідчать про визнання нею боргу, встановивши визнання відповідачем 20.05.2004р. наявного боргу перед позивачем згідно відзиву на претензію з проханням його розстрочити, та часткове його погашення відповідачем 09.09.2004р. згідно платіжного доручення №60, суди дійшли вірного висновку, що строк позовної давності з того часу був перерваний.

Доводи, викладені Відкритим акціонерним товариством "Полтава-Авто" в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції згідно зі ст.ст.1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, висновки судів попередніх інстанцій відповідають встановленим обставинам справи, доводи касаційної скарги їх не спростовують, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Полтава-Авто" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 01.04.2008р. та рішення господарського суду Полтавської області від 05.02.2008р. у справі №22/78-20/239 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            О. Кот

С у д д я                                                                                С. Владимиренко

С у д д я                      С. Шевчук