СУД
РІШЕННЯ

"20" червня 2008 р.

Справа №  18/37

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Тимошевської В.В., розглянувши матеріали справи №18/37

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Формула ТТГ ЛТД",
м. Кіровоград

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1,                 м.
Кіровоград

про стягнення  15 281,39 грн.

Представники сторін:

від позивача - Пронін Ю.О.,
довіреність № 1  від 16.01.08;

від відповідача - Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1 виданий
Ленінським ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській
області;

від відповідача - ОСОБА_2,
довіреність № 415277 від 11.04.08.

Товариством з обмеженою
відповідальністю “Формула ТТГ ЛТД” подано позовну заяву про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 15 281,39 грн. боргу за неналежне виконання
договірних зобов”язань, з яких: 2 100 грн. заборгованість по орендній платі, 9
181,39 грн. витрати, пов”язані з експлуатацією об”єкта оренди та 4 000 грн.
неустойки.

08.05.2008 р. та 26.05.2008 р.
позивачем подано заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, згідно яких
позивач, посилаючись  на статтю 216
Цивільного кодексу України просить
стягнути з відповідача 549 127,39 грн. орендної плати і збитків ( т. І
а.с. 140-141, т. ІІ а.с. 13-14) .

Згідно  частини 4 статті 22 Господарського
процесуального кодексу України  позивач
вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову,
збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір
позовних вимог.

Ретельно дослідивши зміст поданих
заяв та співвідношення їх змісту з раніше заявленими позовними вимогами,
господарський суд приходить до висновку, що позивачем у поданих заявах  одночасно змінено як підставу, так і
предмет  позову, що слідує з наступного.

Складовими частинами позову є
предмет позову і його підстава.

Предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить
ухвалити рішення. Підставою  позову є
обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та надані ним докази.

Первісною матеріально-правовою
вимогою позивача у даній справі є стягнення заборгованості по орендній платі,
витрат, пов”язаних з експлуатацією об”єкта оренди та неустойки. Зазначені
вимоги позивач обґрунтовує   укладеним
між сторонами договором оренди нежитлового приміщення від  01.10.2006 р., вказує на неналежне виконання
відповідачем свої договірних зобов”язань та посилається на правові підстави -
ст. ст. 526, 610, 785 Цивільного кодексу України.

В заявах  про уточнення і збільшення  позовних вимог  позивач,
вказуючи на нікчемність договору оренди від 01.10.2006 р. та посилаючись
на статтю 216 Цивільного кодексу України, просить застосувати правові
наслідки  недійсності нікчемного
правочину і відшкодувати вартість
одержаного за правочином та понесені позивачем збитки.

Отже, позивачем змінено
матеріально-правову вимогу до відповідача та обставини обґрунтування вимоги.

Зі змісту статті 22 Господарського
процесуального кодексу України
вбачається, що зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце
лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива.

З урахуванням викладеного,
господарський суд  відхиляє заяви позивача
від  06.05.2008 р. та 26.05.2008 р., які
направлені на одночасну  зміну предмета і
підстави позову, та розглядає позовні вимоги в первісній редакції.

Відповідач позовні вимоги
заперечив, вказуючи на нікчемність
договору оренди та відсутність підстав для задоволення позову  ( т. 2 а.с.3-4).

В судовому засіданні 20.06.2008 р.
за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позовна заява та заперечення проти позову, дослідивши докази
які мають юридичне значення для розгляду позовної заяви, господарський  суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2006
р. між  ТОВ “Формула ТТГ ЛТД”  (орендодавець) та приватним підприємцем
ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди об”єкту нерухомості  ( т. 1 а.с. 17-19).

За умовами укладеного договору  відповідачу передавалось в оренду  нежитлове приміщення по вул. Леніна, 31 в м.
Кіровограді.  Згідно з пунктом 6.1.
договору  відповідач зобов”язувався  своєчасно здійснювати орендні платежі та
нести всі витрати з експлуатації об”єкта, що орендується.  Термін оренди складає один рік з моменту
прийняття об”єкта, що орендується, за актом приймання-передачі ( п. 3.1.
договору).  Передача майна в оренду
здійснена за актом приймання-передачі 01.10.2006 р. ( т. 1 а.с. 20).

За приписами  статті 67 Господарського кодексу України
відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно статті 283 Господарського
кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Норми статей  793 і 794 Цивільного кодексу України в
редакції, яка діяла на момент укладення між сторонами договору оренди,
встановлювали, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному
посвідченню.  Договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше
одного року, підлягає державній реєстрації.

За вимогами частини 4 статті 203
Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом. Частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України унормовано, що у разі
недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий
договір є нікчемним.

Сторонами не надано до суду доказів
нотаріального посвідчення та реєстрації договору оренди від 01.10.2006 р., з
чого суд приходить до висновку, що вказаний договір є нікчемним.

Факт нікчемності договору оренди
від 01.10.2006 р. встановлено в  рішенні
господарського суду Кіровоградської області від 22.11.2007 р. по справі №
9/384, в яких  приймали участь ті самі
сторони ( т. 1 а.с. 21-24). За результатами апеляційного оскарження дане
рішення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від
08.01.2008 р. залишено без змін, а тому є таким, що набрало законної сили.

Згідно з частиною 2 статті 215
Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 216
Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків,
крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В такому разі, договір оренди  від 01.10.2006 р. не породжує ніяких прав і
обов'язків для сторін та захист прав позивача не може бути здійснено із
застосуванням норм, що регулюють орендні та зобов”язальні відносини.

Сторони  не позбавлені можливості звернутися до суду в
порядку статті 216 Цивільного кодексу України з вимогами про застосування
наслідків  недійсності  нікчемного правочину.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі, встановленому
договором оренди, витрат на утримання орендованого майна та неустойки за
невиконання відповідачем обов”язку щодо повернення майна є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

У відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу України
державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу  покладаються на позивача.

Згідно зі статтею 47 Господарського
процесуального кодексу України та пункту 1 частини 1 статті 8 Декрету Кабінету
Міністрів України “Про державне мито”
внесене позивачем державне мито в більшому розмірі, ніж передбачено
чинним законодавством, підлягає поверненню в сумі  5 338 грн. 45 коп.

Керуючись ст. ст. 22, 32-34, 47,
49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "Формула ТТГ ЛТД"
(25006, м. Кіровоград, вул. Тимірязева, 44, , р/р
260091694 в Райффайзен Банк “Аваль”, МФО 323538) надмірно сплачене державне
мито в сумі 5 338 грн. 45 коп.

Оригінал платіжного доручення №
1716 від 06.05.2008 р. про сплату державного мита в сумі 5 338 грн. 45 коп.
знаходиться в матеріалах справи №18/37.

Довідку видати.

Рішення господарського  суду
набирає  законної  сили
після закінчення
десятиденного  строку з  дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дане рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому  Господарським процесуальним кодексом порядку.

Суддя                            В.В.Тимошевська