СУД
ПОСТАНОВА

"21" липня 2008 р.

Справа №  3/104

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Н.В. Болгар
розглянув у судовому засіданні 21.07.08 о 15:10 адміністративну справу № 3/104

за позовом:  Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

до відповідача: Головної державної
інспекції на автомобільному транспорті;

про визнання нечинною постанови №
015377 від 28.02.08,

за участю:

секретаря судового засідання  Кузьмичової О.О.;

представників

позивача - участі не брав;

відповідача - Шевчука В.В.,
довіреність № 41/1-8-27 від 08.01.08.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі по тексту - підприємець ОСОБА_1.) звернувся до господарського суду в
порядку адміністративного судочинства з позовною заявою, в якій просить визнати
нечинною постанову територіального управління Головної автотранспортної
інспекції у Кіровоградській області № 015377 від 28.02.08 про застосування
фінансових санкцій у сумі 1 700 грн.

Відповідач вимоги заявника не
визнав, посилаючись у запереченнях на позов на те, що

05.02.08 державні інспектори
територіального управління ГДІАТ в Полтавській області відповідно до завдання
на перевірку № 014640 провели рейдовий контроль щодо додержання суб'єктами
господарювання, які здійснюють перевезення вантажів вимог законодавства України
про автомобільний транспорт;

в с. Піщане Полтавської області о
10:05  працівником ДАІ зупинено
автомобіль ЗІЛ д.н.з.НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію належить
ОСОБА_1, в ході перевірки встановлено, що згідно накладної № РН 0000015 через
водія ОСОБА_2 суб'єкт підприємницької діяльності надавав послуги з перевезення
вантажу без оформлення документів, перелік яких встановлений ст. 48 Закону
України "Про автомобільний транспорт", а саме без ліцензійної картки;

під час перевірки водію
транспортного засобу запропоновано ознайомитися зі складеним актом та надати
пояснення з приводу скоєного;

у поясненнях водій зазначив що,
власник ліцензійної картки не видав, а отже і підтвердив те, що вона на момент
перевірки відсутня;

згідно постанови Кабінету Міністрів
України № 1567 від 08.11.07 "Про затвердження порядку здійснення
державного контролю на автомобільному транспорті" до суб'єкта
господарювання ОСОБА_1. застосована фінансова санкція в розмірі 1 700 грн.

21.07.08 до господарського суду
надійшло клопотання, підписане головним спеціалістом керівництва
територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному
транспорті в Кіровоградській області В. В. Шевчуком, в якому названо особа,
посилаючись на п. 4 ст. 65 Кодексу адміністративного судочинства України,
просить викликати у судове засідання громадянина ОСОБА_2, безробітного, що
проживає в м. Світловодськ по АДРЕСА_1, яки міг би дати пояснення стосовно того
чи був укладений трудовий договір з приватним підприємцем ОСОБА_1., а також
повідомив, хто саме надавав послуги з перевезення вантажу транспортним засобом
ЗІЛ д.н.з.НОМЕР_1 (ОСОБА_1 чи ОСОБА_2) та про всі відомі йому обставини по
справі, які мають безпосереднє відношення для вирішення спору.

Господарський суд у задоволенні
такого клопотання відмовив.

19.05.08 господарський суд допустив
заміну первинного відповідача належним. Строк розгляду і вирішення
адміністративної справи, відповідно до п. 6 ст. 103, п. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного
судочинства України, закінчується 21.07.08. Тобто клопотання про виклик свідка
подане в останній день строку вирішення спору. Підстави, за яких господарський
суд може вийти за межі названого строку відсутні.

Крім того, як вбачається із довідки
Світловодського міськрайонного центру зайнятості  від 11.07.08 № 05-307, підприємець ОСОБА_1.
зареєстрованих трудових договорів з найманими працівниками не має, тому
викликати ОСОБА_2, як зазначив сам заявник клопотання - безробітного, для
надання пояснення стосовно того чи був укладений трудовий договір з
підприємцем, не є доцільним.

Доказування того, яка саме особа
надавала послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, має
здійснюватися наданням документів на підтвердження надання такою особою послуг
з перевезення вантажу, виходячи з норм законодавства, що регулюють здійснення
автомобільних перевезень.

У судовому засіданні представник
відповідача наполягає на відмові у задоволенні позову та на тому, що санкція
застосована до позивача як до перевізника.

При дослідженні обставин справа,
письмових доказів, заслуховуванні пояснень представника відповідача
господарський суд встановив наступне.

Державними інспекторами
територіального управління Головавтотрансінспекції у Полтавській області
05.02.08 о 10:05 на підставі завдання на перевірку від 04.02.08 № 014640 у с.
Піщане була здійснена перевірка транспортного засобу марки ЗІЛ 431610 (номерний
знакНОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2), яким керував водій ОСОБА_2 на
підставі посвідчення водія НОМЕР_3, результати якої оформлені актом від
05.02.08 №  024278 "проведення
перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом".

Як вбачається із такого акту, під час
перевірки автомобіля належного ОСОБА_1. встановлено порушення ст. 48 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
- надання послуг з перевезення вантажу (цемент) згідно
товарно-транспортної накладної без ліцензійної картки, відповідальність за яке
передбачена ст. 60 цього Закону.

Постановою від 28.02.08 № 015377
теруправління Головавтотрансінспекції
за допущене підприємцем ОСОБА_1. порушення законодавства про
автомобільний транспорт до нього застосована з посиланням на абзац 3 частини 1 ст.
60 Закону України "Про автомобільний транспорт" фінансова санкція у
сумі 1 700 грн.  Відповідно до абзацу
третього частини першої ст. 60 Закону України "Про автомобільний
транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з
перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 49 цього Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 48 названого Закону
документами  для фізичної особи, що
здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, є:

для автомобільного перевізника -
ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна
картка, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством
документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України.

За визначенням, що містить ст. 1
Закону України "Про автомобільний транспорт", ліцензійна картка
транспортного засобу - документ, який містить реєстраційні дані ліцензії та
транспортного засобу

Господарський суд прийшов до
висновку про наявність підстав для задоволення позову підприємця ОСОБА_1.

Державна реєстрація фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1. здійснена виконавчим комітетом Світловодської міської
ради 06.11.07. Такий підприємець є платником єдиного податку, що
підтверджується Свідоцтвом серії НОМЕР_4 від 01.01.08. Видами діяльності у
такому Свідоцтві зазначені оптова торгівля та посередництво, здавання в оренду
нерухомого майна, тобто такий вид діяльності як надання послуг з перевезення
вантажів автомобільним транспортом не передбачений.

За фізичною особою ОСОБА_1.
зареєстрований транспортний засіб ЗИЛ бортовий, 1988 р. в., який має
реєстраційний номерНОМЕР_1.

ОСОБА_1. як фізичною особою надана
ОСОБА_2. нотаріально посвідчена довіреність від 03.07.07 № 2-1132, в тому числі
і на керування  автомобілем ЗИЛ 431610,
1988 р.в., шасі (кузов) № НОМЕР_5, реєстраційнийНОМЕР_1.

Докази того, що ОСОБА_1. як
суб'єктом господарської діяльності здійснюється діяльність з надання послуг з
перевезенню вантажів автомобільним транспортом, яка відповідно до п. 33 ст. 9
Закону України "Про ліцензування певних видів господарської
діяльності" підлягає ліцензуванню, як і докази того, що ОСОБА_2. є
найманим робітником (водієм), з яким підприємцем ОСОБА_1. укладена трудова
угода або договір підряду, відсутні.

Таким чином відсутні докази того,
що послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом надавалися ОСОБА_1.
як суб'єктом підприємницької діяльності.

Посилання у акті перевірки від
05.02.08 № 024278 на товарно-транспортну накладну, на підставі якої здійснювалося
перевезення цементу не є доказом того, що таке перевезення здійснювалося
підприємцем ОСОБА_1.

Відповідно до п.п. 11.1 п. 11
"Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом", затверджених
наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 р. № 363, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568, основними документами
на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладі та дорожні листи  вантажного автомобіля.

Про наявність чи відсутність
дорожнього листа вантажного автомобіля у акті перевірки від 05.02.08 № 024278
не зазначено. При посиланні у такому акті на товарно-транспортну накладну, не
зазначено про те, що перевезення вантажу (цементу) здійснюється підприємцем
ОСОБА_1. як автомобільним перевізником.

За визначенням, що містить ст. 1
закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник
- фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний
кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідач не довів, що ОСОБА_1. як
суб'єкт підприємницької діяльності є автомобільним перевізником, тому до нього
не може бути застосована санкція, передбачена за порушення законодавства про
автомобільний транспорт.

Те, що ОСОБА_2. як водієм
здійснювалося керування транспортним засобом, на яке він мав право за
довіреністю, отриманою від громадянина ОСОБА_1., і здійснювалося перевезення
вантажу (цементу) не свідчить про надання послуг з перевезення вантажів
автомобільним транспортом підприємцем ОСОБА_1. як автомобільним перевізником.

Господарський суд також зважає на
те, що відповідач не виклав і не довів того, якою особою, та в якому
встановленому чинним законодавством порядку, оформлюється ліцензійна картка як
документ, що містить дані ліцензії та транспортного засобу, обов'язковість
наявності якої у водія при здійсненні фізичною особою вантажних перевезень на
договірних умовах передбачена ст. 48 Закону України "Про автомобільний
транспорт".

Відповідно до п. 2 ст. 721 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів господарському
суду підстав для застосування до підприємця ОСОБА_1. санкції, яка передбачена
ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до автомобільних
перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт, тобто не
довів правомірності постанови про застосування фінансових санкцій від 28.02.08
№ 015377.

Позов підлягає задоволенню
господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України здійснені позивачем судові витрати по
сплаті 3 грн. 40 коп. присуджуються йому з Державного бюджету України.
Виконавчий лист про стягнення судового збору надсилається судом до місцевих
органів державної податкової служби, що встановлено п. 2 ст. 258 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Керуючись п. 1 ст. 94, п. п. 1, 2,
3 ст. 160, ст. 163,  ст. 167, п. 6
"Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд

П О С
Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати постанову № 015377 від
28.02.08 територіального управління
Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в
Кіровоградській області  про застосування  фінансових санкцій у вигляді  штрафу у сумі 1 700 грн. до підприємця
ОСОБА_1.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь підприємця ОСОБА_1 (адреса: 27500, Кіровоградська область,
м. Світловодськ, АДРЕСА_2; і. н. НОМЕР_6) 3 грн. 40 коп. судового збору.

4. Виконавчий лист про стягнення
судового збору видати за заявою позивача після набрання судовим рішенням
законної сили.

5. Копії постанови направити
сторонам.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але не була у встановлений строк подана апеляційна скарга,
постанова набирає чинності після закінчення
строку для подання апеляційної скарги.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня
складення постанови в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана
без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається
у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя

Н. В. Болгар

25.07.08