ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№
4/2413

Вищий
господарський суд України у складі: суддя
Селіваненко В.П.-головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув
касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Хмельницький (далі
-СПД                   ОСОБА_1)

на
постанову Житомирського
апеляційного господарського суду від 22.04.2008

зі
справи № 4/2413

за
позовом СПД ОСОБА_1

до
Управління праці та
соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації, м.
Хмельницький (далі -Управління), та

Хмельницької
районної державної адміністрації, м. Хмельницький (далі -Хмельницька РДА),

третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів -Головне
управління державного казначейства України у Хмельницькій області, м.
Хмельницький,

за
участю прокуратури
Хмельницької області, м. Хмельницький

про стягнення 14 794,84 грн.

Судове засідання
проведено за участю представників:

СПД ОСОБА_1 -не з'яв.,

Управління -не з'яв.,

Хмельницької РДА -не
з'яв.,

прокуратури -Сахно Л.В.

За результатами розгляду
касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

СПД
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом, в
якому просив стягнути з Управління 14 794,84 грн. заборгованості з компенсації
коштів за перевезення пільгових категорій громадян.

Рішенням
названого суду від 25.10.2007 (суддя Баула Л.П.) позов задоволено з мотивів
обов'язковості повної компенсації витрат з перевезення пільгових категорій
громадян відповідно до Закону України “Про автомобільний транспорт” (далі
-Закон) та обов'язковості виконання Управлінням договірного зобов'язання.

Постановою
Житомирського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 (колегія суддів у
складі: суддя Веденяпін О.А. -головуючий, судді Іоннікова І.А., Черпак Ю.К.)
зазначене рішення місцевого господарського суду у справі скасовано та прийнято
нове рішення, яким у позові відмовлено. В обґрунтування даної постанови
апеляційним господарським судом з посиланням, зокрема, на приписи Закону
України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” зазначено, що згідно з
умовами укладеного позивачем та Управлінням договору про розрахунки за послуги
з перевезення пільгових категорій громадян збитки, пов'язані з таким
перевезенням, підлягають компенсації лише в межах відповідної субвенції з
державного бюджету.

СПД
ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить постанову апеляційного господарського суду з даної справи
скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі, посилаючись
на неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального
та процесуального права. В обґрунтування скарги, зокрема, зазначено, що: на
спірні правовідносини не поширюються положення бюджетного законодавства;
відносини, які склалися у позивача та відповідачів, в першу чергу регулюються
Законом, а лише потім укладеним ними договором, тому  сума компенсації витрат з перевезення
пільгових категорій громадян підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

У
відзиві на касаційну скаргу Управління заперечує проти доводів скаржника і
просить залишити постанову апеляційного господарського зі справи без змін, а
касаційну скаргу -без задоволення.

Від
інших учасників судового процесу відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників
судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце
розгляду касаційної скарги.

Перевіривши
на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин
правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши
пояснення представника прокуратури, Вищий господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на
таке.

Судовими
інстанціями у справі встановлено, що:

-
02.08.2005 Хмельницька РДА та СПД ОСОБА_1 уклали договір на перевезення
пасажирів автомобільним транспортом строком до 02.08.2008;

-
05.01.2006 на підставі вказаного договору від 02.08.2005 СПД               ОСОБА_1 (перевізник) та
Управління (платник)  уклали договір №
18              (далі -Договір) про
розрахунки за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян, за
умовами якого:

відповідно
до  Закону України “Про Державний бюджет
України на 2006 рік” Управління зобов'язується сплачувати СПД  ОСОБА_1 компенсацію за перевезення протягом
2006 року пільгових категорій громадян за рахунок відповідних субвенцій з
державного бюджету в межах суми бюджетних асигнувань, виділених
Хмельницькому району на 2006 рік, і затверджених рішенням Хмельницької районної
ради, по мірі надходження коштів з державного бюджету та на підставі наданих
перевізником документів, передбачених цим Договором (підпункт 2.3 пункту 2
Договору);

перевізник
зобов'язується до 5 числа кожного місяця,
наступного  за звітним, подавати
тимчасові розрахунки, складені відповідно до відомостей автобусних станції. На
підставі цих розрахунків Управління “складає акти звіряння форми № 3 -пільга
на суму  субвенції з державного бюджету
прямо пропорційно між кожним перевізником та перераховує перевізникові суму
відшкодування за пільгове перевезення окремих категорій громадян по мірі
надходження коштів  субвенції у межах
кошторисних призначень” (підпункт 3.1 пункту 3 Договору);

- у
2006 році обсяг субвенції з державного бюджету для відшкодування витрат з
пільгового перевезення окремих категорій громадян в Хмельницькому районі
складав 3 059 583 грн.;

-
вказані кошти було пропорційно розподілено між перевізниками, що відповідно до
укладених договорів здійснювали пільгове перевезення в Хмельницькому районі;

-
Управлінням перераховано позивачеві 32 521, 04 грн. в межах зазначеної
субвенції;

-
згідно з відомостями автобусних станцій та передбаченими Договором актами
звірки розрахунків витрати СПД ОСОБА_1 з перевезення протягом 2006 року
пільгових категорій громадян складали 47 315, 88 грн.;

-
позивач просить стягнути з відповідача 14 794, 84 грн. збитків у зв'язку з
неповною компенсацією витрат з перевезення протягом 2006 року автомобільним
транспортом пільгових категорій громадян.

Причиною
виникнення спору у справі є питання про наявність підстав для повної
компенсації позивачеві збитків у зв'язку з перевезенням пільгових категорій
громадян у 2006 році.

За
приписами частини другої статті 36 та частини другої статті 40 Закону (в
редакції Закону України від 05.04.2001 № 2344-III, яка втратила чинність з
07.04.2006, далі -попередня редакція):

види
та обсяги пільгових перевезень встановлюються державним замовленням, в
якому визначається порядок компенсації пасажирським перевізникам
збитків від цих перевезень;

збитки
пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за
регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок коштів
відповідних бюджетів.

Отже,
Законом в його попередній редакції було передбачено, що компенсація збитків з
перевезення пільгових категорій громадян здійснюється з урахуванням обсягів
державного замовлення.

Відповідні
норми містить і чинна редакція Закону України від 23.02.2006 № 3492-IV, а саме:

види
та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається
порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення
пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень
(частина четверта статті 37 Закону);

органи
виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам,
які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за
регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (частина друга
статті 29 Закону).

Згідно
з частиною другою статті 1 Закону України “Про державне замовлення для задоволення
пріоритетних державних потреб” поставки товарів, робіт і послуг для
пріоритетних державних потреб забезпечуються за рахунок коштів Державного
бюджету України та інших джерел фінансування, що залучаються до цього; обсяги
коштів для закупівлі зазначених товарів, робіт і послуг передбачаються в Законі
про Державний бюджет України на поточний рік та визначаються Кабінетом
Міністрів України відповідними рішеннями про використання позабюджетних джерел
фінансування.

Водночас
відповідно до підпункту “б” пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102
Бюджетного кодексу України  видатки
місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає
компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, фінансуються
за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256
затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення
за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 2 цього Порядку
фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального
захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним
бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах,
бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст
республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних
бюджетах на зазначені цілі.

Згідно
з пунктом 3 зазначеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих
бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального
захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих
органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту
населення.

Таким
чином, зі змісту наведених норм вбачається, що обсяг компенсаційних виплат за
пільговий проїзд окремих категорій громадян встановлюється в межах затверджених
субвенцій.

За
приписом частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські
договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України
(далі -ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом,
іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В
частині четвертій цієї ж статті зазначено, що при укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які
умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно
до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею
610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За
змістом статті 611 цього ж Кодексу відшкодування збитків є одним із правових
наслідків порушення зобов'язання.

З
огляду на наведені законодавчі приписи та з урахуванням установлених фактичних
обставин справи господарський суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо необхідності скасування рішення місцевого господарського  суду та відмови у задоволенні позовних вимог у
даній справі.

Доводи
касаційної скарги цього висновку не спростовують з урахуванням такого.

Посилання
скаржника на неправомірне застосування до спірних правовідносин норм бюджетного
законодавства є помилковими з огляду на наведені приписи частини четвертої
статті 179 Господарського кодексу України та приписи статті 1 Бюджетного
кодексу України, згідно з якою цим Кодексом регулюються відносини, що виникають
у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та
розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного
бюджету України та місцевих бюджетів. Зобов'язання ж Управління щодо
компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян -це зобов'язання
розпорядника державних коштів з фінансування державної програми соціального
захисту.

Оскільки
Законом в його попередній редакції було передбачено, що компенсація збитків з
перевезення пільгових категорій громадян здійснюється з урахуванням обсягів
державного замовлення, тобто умови Договору не суперечать приписам Закону,
доводи касаційної скарги про необхідність вирішення спору  насамперед згідно з приписами Закону є
необґрунтованими.

За
наведених обставин оскаржувана постанова апеляційного господарського суду є
законною та обґрунтованою і передбачені законом підстави для її скасування
відсутні.

Керуючись
статтями 1119 -11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову
Житомирського апеляційного господарського суду від 22.04.2008 зі справи №
4/2413 залишити без змін, а касаційну скаргу суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 - без задоволення.

Суддя             В.   Селіваненко

Суддя             І.   Бенедисюк

Суддя            Б. Львов