ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 46/397-8/273

04.09.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініс ЛТД»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Скан Тек»

про стягнення 10259,55 грн.

Суддя В.С. Катрич

Представники:

Від позивача представник –Овчаренко О.А. (дов. №40 від 08.07.08)

Від відповідача юрист –Журавльова В.В. (дов. б/н від 08.07.08.)

Обставини справи :

Позивач звернувся до Господарського суду м.Києва з позовом про стягнення з відповідача 4797,50 грн., що становить заборгованість за договором № 12/1/5 про перевезення зовнішньоторгових вантажів від 12.01.2005р. та 1890,00 грн. штраф за простій транспортного засобу, 3080,00 грн. пені, 126,58 грн. трьох відсотків річних, 365,47 грн. збитків від інфляції.

До прийняття рішення у справі позивач збільшив розмір позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача 4797,50 грн. основного боргу, 1890,00 грн. штраф за простій транспортного засобу, 4317,76 грн. пені, 177,45 грн. трьох відсотків річних, 703,44 грн. збитків від інфляції.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 10.12.2007р. у справі № 46/397 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2008р. у справі № 46/397, рішення Господарського суду м.Києва від 10.12.2007р. у справі № 46/397 було залишено без змін, а скарга без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.07.2008р. у справі № 46/397, касаційну скаргу задоволено частково, рішення Господарського суду м.Києва від 10.12.2007р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2008р. у справі № 46/397 були скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа № 46/397 відповідно до резолюції Голови Господарського суду м.Києва передана на новий розгляд судді Катрич В.С.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.07.2008р. справа № 46/397 була прийнята до провадження суддею Катрич В.С., присвоєно даній справі новий номер 46/397-8/273, розгляд справи був призначений на 04.09.2008р.

У судове засідання, призначене на 04.09.2008р. з’явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, подав у судовому засіданні письмові пояснення, просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Через канцелярію суд від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач не визнає заявлені позовні вимоги, просить суд визнати недійсною для застосування в даному спорі Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів та застосувати позовну давність.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд –

ВСТАНОВИВ :

12.01.2005р. між ТОВ «СканТек»- «експедитор»та ТОВ «Ініс Лтд» - «перевізник»був укладений договір про перевезення зовнішньоторгових вантажів № 12/1/5, відповідно до умов якого «перевізник»взяв на себе зобов’язання доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення та передати його особі уповноваженій отримання вантажу, а «експедитор»в свою чергу зобов’язався сплатити встановленому за перевезення плату.

На виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору №12/1/5 про перевезення зовнішньоторгових вантажів від 12.01.2005 р. (надалі - договір) та заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 8/06/06, позивачем були надані відповідачу транспортні послуги по перевезенню вантажу по маршруту: м. Бориспіль (Україна) - м. Новомосковськ (Російська Федерація).

Підтвердженням доставки вантажу та виконанням зі сторони позивача зобов'язання згідно з вищевказаним договором, є відбиток печатки вантажоодержувача, проставлений у міжнародній товаротранспортній накладній СМR № 599697 від 13.06.2006 р., що свідчить завершення перевезення та доставку вантажу.

Сума винагороди позивача за надані послуги згідно з заявкою становить 950 доларів США в гривнях по курсу Національного банку України, що на день виставлення рахунку складає 4 797,50 грн.

Згідно п.5.6 договору, термін оплати за фактично виконане перевезення складає 15 банківських днів з моменту отримання від «перевізника»документів, що вказані в пункті 5.3 договору, а саме оригінал СМR-накладної (ТТН), оригінал рахунку-фактури, податкової накладної, акту виконаних робіт, якщо інше не обумовлене в транспортному замовленні.

У відповідності з умовами заявки відповідач зобов'язався сплатити позивачу винагороду за транспортні послуги не пізніше 10 банківських днів з моменту пред’явлення оригіналів документів (СМR, акт виконаних робіт, рахунок, податкова накладна, оригінал договору та додатку до нього, контрольний лист прибуття/вибуття, акт про брак/нестачу). Необхідні для оплати документи на суму 4 797,50 грн. були надані відповідачу 20.07.2006р. Отже, обов’язок відповідача сплатити за надані послуги перевезення повинен був бути здійснений до 31.07.2006р.

Як зазначає позивач, на неодноразові усні та письмові вимоги про оплату наданих послуг відповідач відповів, що оскільки частина доставленого вантажу виявилася пошкодженою в результаті підмокання, відповідач утримує належні до сплати за перевезення кошти як компенсацію за нібито нанесені позивачем збитки.

Згодом відповідачем на адресу позивача була направлена претензія про відшкодування вартості пошкодженої продукції 6 237,21 грн.

У відповіді на направлену претензію позивач повідомив відповідача, що дійсно, при вивантаженні доставленої продукції на склад одержувача було виявлено частину підмочених коробів з товаром, однак акт прийняття продукції свідчив про те, що підмокання товару сталося не з вини перевізника (позивача). Також була виставлена вимога оплатити надані послуги перевезення.

Не погодившись з доводами позивача, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з позивача суми завданих збитків в результаті пошкодження доставленого товару (справа № 31/558). Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2007 р. у справі № 31/558 вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Скан Тек” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ініс ЛТД” 6 266,43 грн. збитків було задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду по справі № 31/558 від 24.04.2007 р. рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2007 р. скасовано, у позові відмовлено повністю. Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено відсутність вини Товариства з обмеженою відповідальністю “Ініс ЛТД” у настанні збитків в результаті надання послуг перевезення.

Не дивлячись на те, що відмова відповідача сплатити надані послуги визнана постановою Київського апеляційного господарського суду необґрунтованою, відповідач не сплатив заборгованість перед позивачем у розмірі 4 797,50 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться.

Згідно з чч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно з п. 6.5 укладеного між позивачем та відповідачем договору №12/1/5 від 12.01.2005 р., відповідач сплачує позивачу штраф під час простою автомобіля при розвантажені, митній очистці (не враховуючі вихідні та святкові дні) в розмірі 270 грн. за кожну повну добу простою на території країн СНД при умові пред'явлення підтверджуючих документів перевізником.

У відповідності до відмітки на міжнародній товарно-транспортній накладній СМR №599697, пояснень водія щодо обставин перевезення, витягу з міжнародної бази даних митних органів про доставку товарів за книжками МДП (ТІК Саrпеt), доставка товару до митниці призначення та розмитнення було здійснене 19.06.2006 р., однак згідно відмітки вантажоодержувача на іншій СМR № 599697 та складеного в місці акту про прийом товарів, розвантаження здійснене 28.06.2006 р., тобто по сплину 9 діб з дати доставки товару (з яких 2 вихідні). Отже, виходячи з вищезазначених положень укладеного договору, відповідач повинен сплатити позивачу штраф за допущений простій транспортного засобу у розмірі 1 890 грн. (7 діб х 270 грн.).

Крім основного боргу та штрафу за простій транспортного засобу, позивач також просить суд стягнути з відповідача з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог - 4317,76 грн. пені, 177,45 грн. трьох відсотків річних, 703,44 грн. збитків від інфляції.

Статтею 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 6.8 договору передбачено, що у випадках прострочення оплати вартості за надані послуги «експедитор»сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від фактичної суми за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, статтею 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, враховуючи те, що зобов’язання відповідача по оплаті наданих послуг з перевезення виникло 31.07.2006р., про що також наголошує позивач, а отже нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання слід розраховувати за період з 01.08.2006р. по 30.01.2007р.

Позивачем розрахунок пені здійснений за період з 01.08.2006р. по 25.10.2007р.

З огляду на викладене, з врахуванням шестимісячного строк позовної давності встановленої для нарахування пені, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню частково в сумі 1755,89 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту вищезазначеної норми не вбачається будь-яких випадків обмеження її дії в частині застосування.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно з частиною першою цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, з огляду на що їх стягнення не залежить від наявності вини боржника у простроченні грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено, що зобов'язання відповідача по оплаті наданих послуг виникло на підставі укладеного між позивачем і відповідачем договору № 12/1/5 про перевезення зовнішньоторгових вантажів від 12.01.2005р., відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, а саме не сплатив вартість наданих послуг у встановлений строк, відповідачем не надано доказів, які б спростовували розмір нарахованих позивачем інфляційних у розмірі 703,44 грн. та трьох відсотків річних в сумі 177,4 грн., зазначених позивачем в розрахунку, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 703,44 грн. та трьох відсотків річних в сумі 177,44 грн. правомірні та підлягають задоволенню.

Відповідач не визнає заявлені позовні вимоги посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, так зокрема, ст. 315 ГК України передбачено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідач наголошує на тому, що позивач звернувся до суду 18.06.2007р., тобто після 10,5 місяців, відколи йому стало відомо про настання події, яка стала підставою для пред’явлення позову.

Однак, відповідно до п.9.1 договору передбачено, що даний договір є безстроковим і набуває чинності з моменту його підписання.

Частиною 6 ст. 315 ГК України передбачено, що щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

При цьому статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. встановлено, що її положення застосовуються до кожного договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою транспортних засобів, коли місце завантаження і місце доставки, зазначені в договорі, знаходяться на території двох різних країн, з котрих щонайменше одна є учасницею Конвенції. Застосування Конвенції не залежить від місця перебування і національності сторін, що уклали договір. У цьому зв’язку слід врахувати, що розвантаження доставленого товару було здійснено на території Російської Федерації, яка є учасником Конвенції.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про правонаступництво України»Україна є правонаступником прав і обов’язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки. При цьому СРСР було ратифіковано Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів і вона вступила в силу для СРСР 01.08.1986р.

Згідно зі статтею 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р. термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється Конвенція, встановлений в один рік.

З огляду на викладене, строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, враховуючи те, що зобов’язання відповідача по оплаті наданих послуг з перевезення виникло 31.07.2006р. закінчується 31.07.2007р..

Таким чином, як свідчать матеріали справи позивач звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності, а саме 06.07.2007р., що підтверджується штемпелем Господарського суду м.Києва за вх. № 19218 від 06.07.2007р., а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною та відхилена судом.

Відповідач не надав суду доказів проведених розрахунків за надані позивачем послуги з розрахунку, позовні вимоги не оскаржив.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджена правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 4797,50 грн. основного боргу, 1890,00 грн. штрафу за простій транспортного засобу, 1755,89 грн. пені, 177,45 грн. трьох відсотків річних, 703,44 грн. збитків від інфляції, відповідач не довів протилежне, тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 258, 525, 526, 548, 549, 625 ЦК України, ст. ст. 175, 193, 232, 315, ГК України, ст.ст. 33, 49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скан Тек»(03151, м.Київ, пр-кт. Повітрофлотський, 72; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініс ЛТД» (04053, м.Київ, вул. Туполєва, 17; ) 4797 (чотири тисячі сімсот дев’яносто сім) грн. 50 коп. основного боргу, 1890 (одна тисяча вісімсот дев’яносто) грн. штрафу за простій транспортного засобу, 1755 (одна тисяча сімсот п’ятдесят п’ять) грн. 89 коп. пені, 177 (сто сімдесят сім) грн. 45 коп. трьох відсотків річних, 703 (сімсот три) грн. 44 коп. збитків від інфляції, 102 (сто дві) грн. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

В.С. Катрич

Дата підписання: 19.09.2008р.