ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"19"
червня 2008 р.

Справа
№ 02/85-2А.

Господарський суд
Волинської області у складі: судді Костюк С.В.,

при
секретарі судового засідання Абрамович І. В.

за
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_2,
дов. від 14.05.2008 року,

від
відповідача :
Сахарук О. В., дов. № 94 від 11.03.2008 року, Сахнюк С. О., дов. № 78 від
01.04.2008 року.

Розглянув
справу

за
позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк

до
відповідача Луцької
об'єднаної державної податкової інспекції, м.Луцьк

про визнання нечинним податкових
повідомлень-рішень від 29.02.2008 року № /3 та № /3

Відповідно
до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС
України.

В
судовому засіданні сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені
ст.ст.49, 51 КАС України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.27 КАС
України не поступило.

Відповідно
до ст. 126 КАС України здійснюється повна фіксація судового процесу технічними
засобами, а саме: програмно-апаратним комплексом «Діловодство суду».

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть
спору: Позивач
-фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом,
уточненим заявою від 18.05.2008 року, про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень від 29.02.2008 року:

- №
/3 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 33777,79 грн.;

- №
/3 про визначення податку на додану вартість в сумі 127183,60 грн., з
якої 81389,00 грн. основний платіж та 45794,60 грн. штрафна санкція.

Обґрунтовуючи
заявлену вимогу вказує, що оспорювані рішення є незаконними оскільки в період
за який було донараховано податкові зобов'язання знаходився на спрощеній
системі оподаткування; щодо реєстрації платником ПДВ при обсязі операцій з
поставки товарів (робіт, послуг) понад 300000,00 грн., то це право, а не
обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності; в акті перевірки, на підставі
якого прийняті рішення, зроблені необгрунтовані висновки про порушення
законодавства без посилання на первинні документи, чим порушено п. 1.5, 2.3.2,
2.3.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних планових та
позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого
законодавства, затв. наказом ДПА України від 10.08.2005 року № 327 та зареєстр.
в МЮ 25.08.2005 року за № 925/11205.

Відповідач
в запереченні на позов вимоги позивача повністю відхиляє з тих підстав, що
перевіркою встановлено  порушення Законів
України «Про податок з доходів фізичних осіб», «Про податок на додану
вартість», а тому згідно п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними
цільовими фондами», податковий орган на підставі матеріалів перевірки
самостійно визначив суму податкового зобов'язання по ПДВ та податку з доходів
фізичних осіб та застосував штрафну санкцію згідно п.п.17.1.1, 17.1.2 п. 17.1
ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ.

З
матеріалів справи вбачається наступне.

Державним
податковим інспектором Луцької ОДПІ на підставі направлення № 04214 від
17.09.2007 року проведена планова документальна перевірка дотримання вимог
податкового та іншого законодавства підприємцем ОСОБА_1за період з 01.01.2005
року по 30.06.2007 року, по результатах якої складено акт №
237/17-235/ від 28.08.2007 року (а.с.9-27).

Перевіркою
встановлено, що з 17.12.2004 року по 30.06.2007 року підприємець ОСОБА_1 для
розрахунків з бюджетом застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»в редакції
від 28.06.1999 року № 746/99.

Вид
діяльності (згідно поданої заяви) -оптова торгівля і посередництво в торгівлі,
інші види діяльності.

Ставка
єдиного податку в місяць -200,00 грн..

Згідно
поданих звітів суб'єкта малого підприємництва -фізичної особи обсяг виручки від
здійснення підприємницької діяльності становить:

-
2005 рік -677448,91 грн. (№ 95315 від 03.10.2005 року);

-
2006 рік -488335,02 грн. (№ 135730 від 09.01.2007 року);

- І
півріччя 2007 року -437929,29 грн. (№ 59229 від 04.07.2007 року).

Перевіркою
встановлено порушення пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, пп. 8.1.3 п. 8.1 ст. 8, п. 19.1
ст.19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003
р. № 889-ІУ (зі змінами та доповненнями), розділ IV ст. 13 Декрету1 Кабінету
Міністрів "Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.92р
(із змінами і доповненнями), - а саме підприємцем не включено до складу
валового доходу за 2005р. суму виручки, яка була одержана ним під час
здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, протягом звітного року, що перевищила визначений ст. 1
Указу №727 граничний рівень - 500 тис. грн. та не включено витрати від
основного виду діяльності в 2006р. та І півр. 2007р., в результаті чого згідно
ст.14 розділу IV ДКМ України "Про прибутковий податок з громадян"
№13-92 від 26.12.92р. (із змінами та доповненнями) та п.7.1 ст.7 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб" №889-ІУ від 22.05.03р. (із
змінами і доповненнями) донараховано 71713,64 грн. податку з доходів фізичних
осіб від здійснення підприємницької діяльності за вищевказані періоди.

-
абзацу 3 та 4 п.9.4 ст.9, п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 ЗУ від 03.04.1997 року
№168/97-ВР „Про податок на додану вартість" (із змінами та доповненнями),
нереєстрація платником податку на додану вартість; п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 року №
168/97-ВР підприємцем ОСОБА_1 занижено податкове зобов'язання на загальну суму
ПДВ - 154378 грн. в т.ч по періодах:

- липень 2006р.-на суму
22163 грн.;

- серпень 2006р.-на суму
14089 грн.;

- вересень 2006р.-на суму
19047 грн.;

- жовтень 2006р.-на суму
10774 грн.;

- листопад 2006р.-на суму
10190 грн.;

- грудень 2006р.-на суму
5126 грн.;

- січень 2007р.-на суму
33 ї 5 грн.;

- лютий 2007р.- на суму
12253 грн.;

- березень 2007р.- на
суму 11174 грн.;

- квітень 2007р.- на суму
11231 грн.;

- травень 2007р. -на суму
22035 грн.;

- червень 2007р. -на суму
12981 грн..

За
результатами перевірки 10.10.2007 року Луцькою ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №
/0 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 71713,64 грн. (а.с.8);

- №
/0 про визначення податку на додану вартість в сумі 231567,00 грн., з
якої 154378,00 грн. основний платіж та 77189,00 грн. штрафна санкція.

По результатах адміністративного
оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень начальнику Луцької ОДПІ
прийняті податкові повідомлення-рішення зі значком «1»від 01.11.2007 року без
зміни суми донарахування податків та штрафної санкції (а.с.16,17).

По результатах розгляду скарги
підприємця ДПА області було визнано неправомірними донарахування за І півріччя
2007 року податку  з доходів фізичних
осіб в сумі 402171,67 грн. та податку на додану вартість в сумі 72989,00 грн.
та 36494,50 грн. штрафних санкцій; та встановлено неправильне нарахування
податку з доходів фізичних осіб за 2005 рік, а саме  слід було донарахувати 13672,93 грн.
(677448,91 -500000 = 177448,91-72272,50) (документально підтверджені витрати з
ПДВ = 105176,41х13%), а не 11394,11 грн., тобто встановлено недонарахування
даного податку на 2278,82 грн..

По розглядах скарги ДПА у Волинській
області прийнято рішення від 03.12.2007 року № 20052/25-006 згідно якого
винесено податкові повідомлення-рішення від 18.12.2007 року:

- №
/2 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 33777,79 грн. (а.с.30);

- №
/2 про визначення податку на додану вартість в сумі 122083,50 грн., з
якої 81389,00 грн. основний платіж та 40694,50 грн. штрафна санкція (а.с.29).

По результатах розгляду скарги
платника ДПА України прийнято рішення № 2657/7/25-0315 від 13.02.2008 року
(ас.45-50), яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ
від 01.10.2007 року зі значком «0», від 01.11.2007 року зі значком «1»про
сплату податку з доходів фізичних осіб з врахуванням рішення ДПА у Волинській
області від 03.12.2007 року, та скасовано податкове повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ від 10.10.2007 року зі значком «0», від 01.11.2007 року зі значком
«1»з врахуванням рішення ДПА області від 03.12.2007 року в частині застосованої
штрафної санкції по ПДВ в розмірі 40694,40 грн. застосованої з посиланням на п.п.
17.1.3. п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ.

Водночас, вказано на необхідність
застосування штрафної санкції за неподання податкових декларацій по податку на
додану вартість за жовтень 2005- грудень 2006 року у розмірі 2550,00 грн. з
посиланням на п.п. 17.1.1. п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ та
за заниження суми  податкового
зобов'язання по податку на додану вартість штраф в розмірі 40694,50 грн. з
посиланням на п.п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 даного закону.

Також в рішенні зазначено. що Луцькій
ОДПІ відповідно до вимог Порядку направлення органами державної податкової
служби України податкових повідомлень-рішень платникам податків та рішень про
застосування штрафних (фінансових) санкцій, затв. наказом ДПА України від
21.06.2001 року № 253 та зареєст. в МЮ 06.07.2001 року за № 567/5758 надіслати
СПД -фізичній особі ОСОБА_1 окреме податкове повідомлення-рішення про сплату
43244,50 грн. застосованих штрафних санкцій по ПДВ з посиланням на п.п.
17.1.1, 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ.

З
врахуванням зазначеного рішення ДПА України 29.02.2008 року Луцькою ОДПІ
прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №
/3 про визначення податкового зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 33777,79 грн. (а.с.32);

- №
/3 про визначення податку на додану вартість в сумі 127183,60 грн., з
якої 81389,00 грн. основний платіж та 45794,60 грн. штрафна санкція, з
посиланням на п.п.б п.п. 4.2.2 ст. 4 Закону України №2181-ІІІ та штрафна
санкція в розмірі 45794,60 грн. повторно з посиланням на п.п.17.1.3 п. 17.1
ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ (а.с.33).

Податкові повідомлення-рішення від
29.02.2008 року є предметом спору по даній справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд дійшов висновку, що
відповідач неправомірно застосував до підприємця ОСОБА_1 штрафну санкцію в
розмірі 45794,60 грн. по податковому повідомленню-рішенню № 1/3, а
тому в цій частині вимога позивача підлягає задоволенню, в решті заявлених вимог
вимога безпідставна і задоволенню не підлягає.

Даного висновку суд дійшов виходячи з
наступного.

Як слідує з матеріалів справи
підприємець ОСОБА_1 застосовував спрощену систему оподаткування протягом 2005
року, на кінець ІІІ кварталу 2005 року обсяг виручки підприємця склав 677448,91
грн., тому в ІV кварталі 2005 року, І, ІІ кварталах 2006 року підприємець
перебував на загальній системі оподаткування.

15.06.2006 року підприємцем  знову була подана заява про застосування
спрощеної системи оподаткування обліку та звітності згідно якої з 01.07.2006
року підприємця було переведено на спрощену систему оподаткування.

Обсяг виручки підприємця за ІІІ, ІV
квартали 2006 року становив 477000,00 грн..

Згідно заяви від 18.12.2006 року
підприємець отримав свідоцтво про право сплати єдиного податку на 2007 рік.

По податковому повідомленню-рішенню №
/3 донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 33777,79 грн.,
з якої за 2005 рік 13672,93 грн. ( 677448,91 грн. обсяг виручки -500000,00 грн.
= 177448,91 грн. - 72272,50 грн.) (документально підтверджені витрати з ПДВ
-105176,41 грн. х13%) та 20104,86 грн. за 2006 рік ( 154652,79 грн. чистий
дохід х13%); по податковому повідомленню рішенню № /3 донараховано
податок на додану вартість по господарських операціях за липень-грудень 2006
року в сумі 81389,00 грн. ( 406946,02х20%) та застосовано на дану суму штрафну
санкцію в розмірі 40694,50 грн. та 2550,0 грн. за неподачу податкових
декларацій, з жовтня 2005-по грудень 2006 року, згідно п.п. 7.1.3 п. 7.1 ст. 17
Закону України № 2181-ІІІ (а.с.28).

Відповідно до ст.67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

В
Україні окремими законодавчими  актами
врегульовано відносини, які складаються щодо сплати податків, передбачених
Законом України „Про систему оподаткування” і щодо сплати єдиного податку,
передбаченого Указом Президента України №746/99 і Законом України „Про державну
підтримку  малого підприємництва”.

Це
дає підстави вважати, що в Україні запроваджено дві самостійні системи
оподаткування: звичайну і спрощену.

Звичайна
система запроваджена Законом України „Про систему оподаткування” та конкретними
законами про податки, збори (обов'язкові платежі), які зобов'язують платників
податків справляти загальнодержавні і місцеві податки, що передбачені статтями
13,14 названого Закону.

Спрощена система запроваджена Указом
Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності  суб'єктів малого
підприємництва” від 28.06.1999 р. №746/99 і закріплена Законом України „Про
державну підтримку малого підприємництва” від 19.10.2000 р. №2063-ІІІ.

Указ №176/99 виданий в межах
повноважень  Президента України,
закріплених  у п.4 розділу ХV
„Перехідні  положення”  Конституції України.

Законом України №2063-ІІІ визначені
основні напрями державної підтримки малого підприємництва та надане поняття
суб'єктів малого підприємництва, якими є:

-          фізичні особи, зареєстровані в
установленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності;

-          юридичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності  будь-якої
організаційно-правової форми та форми власності, в яких  середньооблікова чисельність працюючих за
звітний період  (календарний рік) не
перевищує 50 осіб та обсяг річного валового доходу не перевищує 500 000 євро
(ст.1 Закону).

Статтею 11 цього Закону встановлено, що
застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності здійснюється
в порядку, встановленому законодавством України, тобто в порядку, визначеному
Указом Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”.

Статтею 1 Указу президента України №746/99
визначено коло суб'єктів, для яких запроваджується спрощена система
оподаткування, обліку та звітності:

-
фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної
особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень;

-
юридичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності будь-якої
організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова
чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень.

Спрощена
система оподаткування, обліку та звітності застосовується як альтернативна
діючій системі оподаткування, на вибір суб'єкта малого  підприємництва.

Суб'єкти
малого підприємництва -фізичні особи обирають цей спосіб оподаткування шляхом
отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Форма Свідоцтва та Порядок
видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку затверджені наказом ДПА України від
29.10.1999 р. №599.

Відповідно
до ст.4 Указу Президента України №746/99 для переходу на спрощену систему
оподаткування обліку та звітності суб'єкт малого підприємництва подає письмову
заяву до органу державної податкової служби за місцем державної  реєстрації, де зазначає яку ставку єдиного
податку ним обрано.

Заява
подається не пізніше ніж за 15 днів  до
початку наступного звітного (податкового) періоду (кварталу) за умови сплати
всіх установлених податків та обов'язкових платежів за попередній звітний
(податковий) період.

Рішення
про перехід на спрощену систему оподаткування , обліку та звітності може
бути  прийняте не більше одного разу за
календарний рік.

Порушенням  умов переходу на сплату єдиного податку,
зокрема є, якщо  обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) суб'єктом підприємницької
діяльності  - фізичної особи за
рік  перевищив 500 тис. грн.

Відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 р. №507 „Про роз'яснення
Указу Президента України  від 3 липня
1998 р.  №727” (із змінами і
доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001
р. №450) Кабінет Міністрів постановив, що у ст.1 Указу від 03.07.1998 р. №727
(в редакції Указу Президента України
від 28.06.1999 р. №746) під словом „рік” розуміється календарний  рік, який починається 1 січня і закінчується  31 грудня, тобто період, за який  обчислюються відповідні показники обсягу
діяльності, відповідає календарному року.

При цьому обов'язкове повернення до
звичайної системи оподаткування
розглядається як санкція за порушення вимог, що пред'являються до
платників єдиного податку, а повернення до спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності можливе лише з наступного календарного року.

Як вбачається з матеріалів справи
підприємець ОСОБА_1 перейшов на спрощену систему оподаткування з липня 2006
року, вказавши в графі 7 заяви від 15.06.2006 року «обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) з початку календарного року»-
доходів не було (а.с.11), хоча обсяг виручки від реалізації за ІІІ квартал 2005
року склав 677448,91 грн..

Відповідно до ст. 5 Указу Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва»разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу,
зокрема при перевищенні обсягу виручки від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) за рік (500 тисяч гривень) платник єдиного податку, починаючи з
наступного звітного періоду (кварталу), повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності, порядок якої регулюється ІV розділом
Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян», починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу), шляхом подання до податкового органу за місцем
проживання податкової декларації за наслідками звітного кварталу, наступного за
тим, в якому виникло перевищення обсягу виручки.

З 1 січня 2004 року набрав чинності
Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб», яким у п. 22.10 ст. 22
визначено, що Декрет Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з
громадян" втратив чинність крім розділу IV у частині оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання
чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Згідно із п.п. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9
зазначеного Закону якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у
підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Підпунктом 4.2.8 п. 4.2 ст. 4
вищезазначеного Закону визначено, що до складу загального місячного
оподатковуваного доходу включаються оподатковуваний дохід (прибуток), не
включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових
періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або
нарахований податковим органом згідно із законом.

Відповідно до ст. 13 Декрету КМУ «Про
прибутковий податок з громадян»оподатковуваним доходом вважається сукупний
чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо
пов'язаними з одержанням доходу.

Пунктом 22.3 ст. 22 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»передбачено, що починаючи з 1 січня 2004
року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом 7.1
статті 7 цього Закону, встановлюється на рівні 13 відсотків від об'єкта
оподаткування.

З врахуванням зазначеного податковим
органом правомірно донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2005 та 2006
роки в сумі 33777,79 грн..

Відповідно
до п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»,
особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з
використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі
або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість).

Згідно із ст. 9 зазначеного Закону,
особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону,
зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається
у порядку, визначеному центральним податковим органом. Дані з реєстру платників
податку підлягають оприлюдненню в порядку, визначеному центральним податковим
органом. Якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного
податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних
днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Особа, що не надсилає
таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без
права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Цим же законом (п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст.
7) визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів
(робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом
якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або
дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника
податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі
поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх
оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника
податку;

- або
дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа,
що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Підпунктом 10.1 ст. 10 Закону України
«Про податок на додану вартість»визначено, що платники податку несуть
відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення податку
до бюджету відповідно до законодавства.

Згідно з п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетними та державними цільовими фондами»податкові декларації подаються за
базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі
при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п.п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
зазначеного Закону, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: платник податків не
подає у встановлені строки податкову декларацію; дані документальних перевірок
результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях;
контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє
арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового
зобов'язання; згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною
за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є
контролюючий орган.

Тому, Луцькою ОДПІ правомірно було
донараховано за липень-грудень  2006 року
податок на додану вартість в сумі 81389,00 грн..

Щодо застосування штрафних санкцій по
податку на додану вартість в розмірі 45794,60 грн., то як слідує з податкового
повідомлення-рішення дана санкція застосована на підставі п.п. 17.1.3 п. 17.1
ст. 17 закону України № 2181-ІІІ.

Водночас, як слідує з рішення ДПА
України про результати розгляду скарги від 13.02.2008 року (а.с.49) необхідно
застосувати штрафну санкцію в розмірі 2550,00 грн. з посиланням на п.п. 17.1.1
п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181-ІІІ та в розмірі 40694,50 грн. на підставі
п.п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17 даного закону.

Зокрема, згідно п.п. 17.1.1 п. 17.1
ст. 17 вищезазначеного Закону передбачено, що платник податків, що не подає
податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у
розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке
неподання або її затримку.

Згідно з п.п. 17.1.2 п. 17.1 ст. 17
Закону України № 2181-ІІІ у разі коли контролюючий орган самостійно визначає
суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник
податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання
за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не
більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та
не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з зазначеного суд вважає
неправомірним застосування штрафних санкцій в розмірі 45794,60 грн. з
посиланням на .п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими
фондами», а тому в даній частині визнає нечинним податкове повідомлення-рішення
№ /3.

Керуючись
Законами України «Про податок на додану вартість», «Про порядок погашення
зобов'язання платників перед бюджетними та державними цільовими фондами», «про
податок з доходів фізичних осіб», ст.ст. 71, 86, 158-160, Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

1.          Адміністративний позов задоволити
частково.

2.          Визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 29.02.2008 року № /3 в частині
застосування штрафної санкції в розмірі 45794,60грн..

3.          В решті позову відмовити.

Відповідно
до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано.

На
постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути
подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без
попереднього подання заяви.

Суддя

Дата
виготовлення повного

тексту постанови
24.06.2008 року