ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 р.

№ 20/257

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Фрущев Г.Д., Александренко В.В.

від відповідача: Ткаченко Д.В.

розглянувши касаційну скаргу Комунального підприємства “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“

на рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2008р.

у справі № 20/257 Господарського суду м. Києва

за позовом Закритого акціонерного товариства “Дніпровський універмаг”

до Комунального підприємства “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“

третя особа Дніпровська районна у м. Києві рада

про визнання договору оренди поновленим, зобов’язання належним чином виконувати умови договору,

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство “Дніпровський універмаг” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ про стягнення помилково перерахованих грошових коштів у розмірі 48075,14грн.

Закрите акціонерне товариство “Дніпровський універмаг” звернулося до Господарського суду м. Києва з заявою про зміну предмету позову та просить суд визнати договір оренди від 05.12.1996р. поновленим на строк до 05.12.2016р., та зобов’язати Комунальне підприємство “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ належним чином виконувати обов’язки орендодавця за поновленим, на строк до 05.12.2016р., договором оренди.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.06.2008р. (суддя В.В.Палій) позовні вимоги задоволено повністю, визнано договір оренди нежилого приміщення (нежилих приміщень магазину за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 39, загальною площею 1254,2кв.м.) від 05.12.1996р. № 574 поновленим на строк до 05.12.2016р., зобов’язано Комунальне підприємство “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ належним чином виконувати обов’язки орендодавця за поновленим на строк до 05.12.2016р. договором оренди № 574 від 05.12.1996р., в т.ч. своєчасно виставляти рахунки для оплати орендної плати та належним чином приймати від Закритого акціонерного товариства “Дніпровський універмаг” грошові кошти в оплату орендованих приміщень, стягнуто з Комунального підприємства “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ на користь Закритого акціонерного товариства “Дніпровський універмаг” 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з рішенням Господарського суду м. Києва від 25.06.2008р., Комунальне підприємство “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2008р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Свою вимогу Комунальне підприємство “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ мотивує тим, що господарським судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Комунального підприємства “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено:

Позивача створено членами трудового колективу Державного підприємства "Дніпровський універмаг" і він є правонаступником останнього.

05.12.1996р. на підставі розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 05.12.1996р. між Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту житлового фонду та позивач укладено договір оренди нежилого приміщення № 574, за яким Державне комунальне підприємство по експлуатації та ремонту житлового фонду передало в оренду позивачу для розміщення магазину нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 39 загальною площею 1254,2кв.м. Строк дії даного договору 05.12.2006р.

Пунктом 4.10 договору передбачено, що догові втрачає чинність з моменту приватизації об’єкту оренди. Проте, об’єкт оренди позивачем приватизовано не було.

Таким чином, із обставин, що встановлені господарським судом першої інстанції випливає, що нежиле приміщення за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 39 загальною площею 1254,2кв.м. є об’єктом комунальної власності Дніпровської районної у м. Києві ради. За таких обставин, на зазначене майно поширюється правовий режим Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Правила щодо терміну договору оренди комунального майна встановлено ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частиною 2 якої встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що у разі відсутності протягом одного місяця після припинення договору заяви щодо зміни умов договору або його припинення, то договір вважається продовженим.

Господарським судом встановлено, що позивач після припинення договору продовжував користуватися об’єктом оренди за що сплачував орендні платежі. Проте, як випливає з приписів вищенаведеної правової норми, сплата орендних платежів не є правовою підставою для продовження договору оренди.

Господарський суд дає критичну оцінку посиланням відповідача на надіслану Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва претензію за № 35-3446 від 02.11.2006р.щодо припинення договору оренди.

Оскільки, дану претензію надіслано позивачу до закінчення дії договору оренди, то господарський суд мав дослідити дану претензію та дати відповідним обставинам юридичну, а не критичну оцінку, яка процесуальним законодавством не передбачена. Проте, господарський суд дані обставини не досліджував та не звернув уваги на те, що договір оренди було укладено Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту житлового фонду, а претензію від 02.11.2006р. було надіслано Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва. Господарський суд не досліджував докази щодо часу надання Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва статусу орендодавця відповідного майна та щодо часу припинення у даного підприємства цього статусу, що є порушенням ст.ст. 32, 36, 38 ГПК України.

Крім того, правила щодо захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів встановлено ст. 20 ГК України, згідно ч. 2 якої кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов'язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Проте, вирішуючи даний спір, суд не звернув уваги на те, чи всі обрані позивачем способи захисту передбачені законодавством.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Комунального підприємства “Фінансово-розрахунковий центр “Дніпровський“ задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2008р. у справі № 20/257 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.