донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.10.2008 р.                                                              справа №2/184пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Стойка О.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Нежигай І.О. – за дов. б/н від 10.09.08 р.,

від відповідача-1:

від відповідача-2:

Балтуцька О.М. – за дов. б/н від 05.08.08 р.,

Сліпченко Н.В. –за дов. б/н від 27.08.08 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства «Норинський Щебзавод», с. НоринськЖитомирської області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

26.09.2008 року

по справі

№2/184пд (Мартюхіна Н.О.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства «Норинський Щебзавод», с. НоринськЖитомирської області

до

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінералінвест», м. Донецьк;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фаворіт», м. Донецьк

про

Визнання частково недійсними договорів та угод

ВСТАНОВИВ:

У 2008 році позивач, Відкрите акціонерне товариство «Норинський Щебзавод», с. Норинськ Житомирської області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінералінвест», м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фаворіт», м. Донецьк про визнання частково недійсними договорів та угод.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.09.08р. у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Норинський Щебзавод», с. Норинськ Житомирської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінералінвест», м. Донецьк та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фаворіт», м. Донецьк, про визнання частково недійсними договорів та угод було відмовлено.

Позивач, Відкрите акціонерне товариство «Норинський Щебзавод», с. Норинськ Житомирської області, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 26.09.2008р. скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач-1, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінералінвест», м. Донецьк, надав відзив на апеляційну скаргу, яким зазначив, що укладення спірних договорів та третейських угод правомірне та таке, що повністю відповідає нормам діючого законодавства України, а тому просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення –без змін.

Відповідач-2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фаворіт», м. Донецьк також надав відзив на апеляційну скаргу, яким просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення –без змін.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ст. 129 Конституції України одним з основних принципів судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, ч. 2 ст. ст. 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом її прав, юрисдикція судів розповсюджується на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій», суд здійснює правосуддя у відповідності із принципом верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України і законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 Закону України «Про судоустрій» встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 13.08.99 р. і по теперішній час позивач, ВАТ «Норинський Щебзавод», с. Норинськ Овруцького району Житомирської області, перебуває на різних стадіях провадження про банкрутство. На момент розгляду даної справи позивач знаходиться на стадії ліквідації в процедурі банкрутства.

22.08.08 р. між позивачем, Відкритим акціонерним товариством «Норинський Щебзавод», с. Норинськ Житомирської області, та відповідачем-1, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінералінвест», м. Донецьк було укладено договори №№ 10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22,23,24,25,26,27,28,

29,30,31,32,33,34,35,36,37,38,39,40,41,42,43.

Предметом укладених 22.08.08 р. між сторонами договорів №№10,11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22,23,24,25,26,27,28,29,30,31,32,33,34,35,36,37,38,39,40,41,42,43 є передача у власність транспортних засобів та механізмів.

Згідно змін та доповнень, внесених додатковою угодою № 1 від 26.08.08 р., спірними п. 5 зазначених договорів, сторони встановили порядок вирішення спорів, з якого вбачається, що усі спори та розбіжності, пов»язані з укладанням, зміною, припиненням, розірванням, тлумаченням, визнанням недійсним, виконанням, припиненням, відповідальністю за порушення цього договору розв»язуються шляхом переговорів.

Пунктом 5.2 (в редакції додаткової угоди № 1 від 26.08.08 р. до договору № 1 від 22.08.08 р.) цих договорів передбачено, що усі спори та/або розбіжності пов»язані з укладенням, зміною, припиненням, розірванням, оспорюванням, тлумаченням, визнанням дійсним та/або недійсним, виконанням, припиненням, відповідальністю за порушення договору підлягають передачі на розгляд та остаточне вирішення Постійно діючим Третейським судом при ТОВАРНІЙ БІРЖІ «ВЦН «АОС-ГРУП», м. Донецьк, у зв»язку з чим, між сторонами та іншими заінтересованими особами може укладатися третейська угода у вигляді окремого документу, яка визначає процедуру і порядок розгляду спору між сторонами та іншими заінтересованими особами у Постійно діючому Третейському суді при ТОВАРНІЙ БІРЖІ «ВЦН «АОС-ГРУП». У разі відсутності третейської угоди у вигляді окремого документа, спір вирішується згідно Регламенту Постійно діючого Третейського суду при «ВЦН «АОС-ГРУП».

Також 22.08.08 р. між відповідачами, Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінералінвест», м. Донецьк та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Фаворіт», м. Донецьк було укладено договір № 3 про відступлення права вимоги.

Всі підпункти 6.1, 6.2, 6.3, 6.4 пункту 6 договору № 3 від 22.08.08 р. про відступлення права вимоги, враховуючи зміни та доповнення, внесені до пункту 6 додатковою угодою № 1 від 26.08.08 р., є ідентичними за змістом спірним пунктам 5 з урахуванням редакції додаткової угоди № 1 від 26.08.08 р. до договорів №№ 10-43 від 22.08.08 р., та є відповідно спірними.

Крім того, 27.08.08 р. між сторонами, ВАТ «Норинський Щебзавод», ТОВ «Мінералінвест»та ТОВ «ТК «Фаворіт»були укладені трьохсторонні третейські угоди №№ 3 та 6.

ВАТ «Норинський Щебзавод»звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ «Мінералінвест», м. Донецьк та ТОВ «Торгова компанія «Фаворіт», м. Донецьк про визнання недійсними пунктів 5 договорів № 10-43 від 22.08.08 р. з урахуванням додаткової угоди № 1 від 26.08.08 р., пункту 6 договору № 3 від 22.08.08 р. про відступлення права вимоги з урахуванням додаткової угоди № 1 від 26.08.08 р., а також третейських угод №№ 3 та 6 від 27.08.08 р., які укладені між сторонами даного спору.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правові норми, які підлягають застосуванню, матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов»язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до вимог ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, договір є підставою для виникнення зобов»язань.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про третейські суди»встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду (арбітражу), крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні госаподарських договорів, пов»язаних із задоволенням державних потреб.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов наступного висновку: спірні умови договорів та третейських угод не суперечать нормам ст. 6 Закону України «Про третейські суди»та статті 12 Господарського процесуального кодексу України, і не порушують прав позивача у зв»язку із провадженням відносно нього справи про банкрутство, оскільки закон не розповсюджує таке провадження на взагалі всі правовідносини, що виникають за участю суб»єкта, відносно якого порушена справа про банкрутство.

Також місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про те, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду не можна вважати відмовою від права на звернення до суду, якщо реалізація такого звернення є правомірною, тобто, відбулась за вільним волевиявленням сторін спору, зміст та форма третейського застереження відповідає вимогам чинного законодавства України.

Господарський суд Донецької області правомірно вважає безпідставними та недоведеними посилання позивача на відсутність свободної волі, помилковість волевиявлення на домовленість про передачу господарських спорів між сторонами на розгляд та вирішення у Постійно діючому третейському суді при товарній біржі «ВЦН «АОС-ГРУП», м. Донецьк.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції правильно вважає позовні вимоги позивача про визнання недійсними пунктів 5 договорів № 10-43 від 22.08.08 р. з урахуванням додаткової угоди № 1 від 26.08.08 р., пункту 6 договору № 3 від 22.08.08 р. про відступлення права вимоги з урахуванням додаткової угоди № 1 від 26.08.08 р., а також третейських угод №№ 3 та 6 від 27.08.08 р. є недоведеними, у зв»язку з чим позивачу у задоволенні його позовних вимог правомірно було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 26.09.2008 року у справі № 2/184пд ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Норинський Щебзавод», с. Норинськ Житомирської області на рішення господарського суду Донецької області від 26.09.2008 року у справі № 2/184пд залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 26.09.2008 року у справі № 2/184пд –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.В. Стойка

Т.А. Шевкова

Надр.6 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3,4 –відповідачам;

5 –ДАГС;

6 –ГС Дон. обл.;

Ложка Н.Л.