ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.08 Справа № 20/287/08

Суддя Гандюкова Л.П.

За позовом Державного науково-дослідного та проектного інституту титану, м.Запоріжжя

до Державного підприємства “Науково-дослідний та проектний інститут “Укрдіпрогазоочистка”, м.Запоріжжя

про стягнення суми 28 862,52 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники:

Від позивача –Астапєєв В.М. (дов. б/н від 01.03.2007р.);

Від відповідача –Коломаренко О.В. (дов.№01/379 від 09.01.2008р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 20 520 грн. боргу за виконані роботи, 4 377,70 грн. пені, 1 436,40 грн. штрафу за прострочення платежу, 2 528,47 грн. фінансових санкцій згідно встановленого індексу, всього 28 862,57 грн.

Ухвалою господарського суду від 29.04.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/287/08, судове засідання призначено на 09.06.2008р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 23.06.2008р., потім на 17.07.2008р., 24.07.2008р. Ухвалою голови господарського суду Запорізької області в порядку ст.69 ГПК України строк вирішення спору у справі продовжений на один місяць –до 24.07.2008р.

24.07.2008р. справу розглянуто, за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач уточнив позовні вимоги, у зв’язку з тим, що 17.07.2008р. відповідач сплатив суму 20 520 грн. боргу, просить стягнути з відповідача суму 3 693,30 грн., пені, суму 1 436,40 грн. штрафу, 3144 грн. 07 коп. індексу інфляції. У судовому засіданні позивач пояснив, у позовній заяві під фінансовою санкцією він мав на увазі нараховану відповідачу суму боргу з урахуванням інфляції, а сума 3144,07 грн., яку в заяві про уточнення позовних вимог він визначає як борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, складається з суми 2 528,47 грн. індексу інфляції, 615,60 грн. 3% річних Вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві та обґрунтовані ст.ст.1, 2, 12, 54-56, 193,198,231,232 ГК України, ст.ст.526,625, 894 ЦК України та договором №14/06.

Відповідач у відзиві позов не визнав. Зазначив, що суму основного боргу перераховано ним у повному обсязі 17.07.2008р. платіжним дорученням №310. У частині розрахунків пені та штрафних санкцій просить відмовити. При цьому зазначає, що пеня неправомірно нарахована, оскільки відповідно до Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

25.07.2006р. між Державним науково-дослідним та проектним інститутом титану (Виконавець, позивач у справі) та Державним підприємством “Науково-дослідним та проектним інститутом “Укрдіпрогазоочистка” (Замовник, відповідач) укладено договір №14/06 на створення (передачу) науково-технічної продукції, за умовами якого відповідач поручив, а позивач прийняв на себе виконання проектних та вишукувальних робіт (науково-технічну продукцію).

У пункті 2.1 договору сторони встановили, що за виконану проектну продукцію замовник (відповідач) перераховує виконавцю (позивач) згідно з протоколом про договірну ціну 41 040 грн. з ПДВ.

Згідно з п.п.1.2, 4.1 виконання робіт починається після надходження на розрахунковий рахунок авансу у розмірі 50% від вартості робіт в сумі 20 520 грн. та технічної документації (технічного завдання на проектування).

Відповідно до п.п.3.1,3.2 по закінченню етапів чи робіт виконавець направляє замовнику проектно-кошторисну документацію з Актом приймання-здачі. Замовник протягом 10 днів з дня отримання акту зобов’язаний направити виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову від приймання виконаних робіт. Одночасно з підписанням акту замовник здійснює оплату етапу або роботи, що є фактом приймання робіт замовником.

Кінцева оплата вартості робіт згідно з умовами договору здійснюється на підставі Акту здачі-приймання продукції платіжними дорученнями-вимогами замовника протягом 5 банківських днів з дня підписання або набрання сили Актом здачі-приймання (п.4.2).

Згідно з випискою по рахунку від 18.10.2006р. відповідач перерахував на рахунок позивача 50% вартості робіт у розмірі 20 520 грн.

Матеріали справи свідчать, що згідно з накладною №55 від 26.12.2006р. позивач передав, а відповідач прийняв технічну документацію. 03.01.2007р. сторони підписали акт №1 здачі-приймання науково-технічної документації по договору №14/06 від 25.07.2006р., згідно з яким встановлено, що продукція відповідає умовам договору та оформлена в належному вигляді. Зазначено, що раніше отримано по договору 20 520 грн., підлягає до перерахування 20 520 грн.

У зв’язку з тим, що відповідач у встановлений договором термін не здійснив кінцевий розрахунок за виконані та прийняті роботи, позивач направив відповідачу претензію №053-137 від 11.05.2007р., потім лист №053-1059 від 07.12.2007р. з вимогою сплатити заборгованість.

Відповідач згідно з листами №01/151 від 17.05.2007р., №01/354 від 21.12.2007р. свою заборгованість визнавав, однак просив відстрочити строк оплати.

Відповідно до ст.11,509 ЦК України підставою виникнення зобов’язань (цивільних прав та обов’язків) є, зокрема, договір. Зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Підстави виникнення господарських зобов’язань встановлені також ст.174 ГК України.

Приписами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов’язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач під час розгляду справи перерахував на рахунок позивача суму основного боргу за договором №14/06, що підтверджується платіжною вимогою-дорученням №310 від 17.07.2008р.

Враховуючи, що сума боргу була сплачена відповідачем після звернення позивача із позовом до суду, суд вважає, що провадження у справі №20/287/08 в частині стягнення з відповідача суми 20 520 грн. основного боргу слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Позивач просить стягнути з відповідача індекс інфляції за весь час прострочки за період з 11.01.2007р. по 07.04.2008р. в сумі 2 528 грн. 47 коп. та 3% річних в сумі 615 грн. 60 коп.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобов’язань, вимоги про стягнення суми 2 528 грн. 47 коп. втрат від інфляції та суми 615 грн. 60 коп. –3% річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму 3 693,30 грн. пені за період з 11.01.2007р. по 11.07.2007р. на підставі п.5.4 договору та суму 1 436 грн. 40 коп. штрафу на підставі ст.231 ГК України за прострочку більше 30 днів.

Пунктом 5.4 договору встановлено, що за несвоєчасну оплату виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до вимог Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Позивач звернувся до суду 24.04.2008р. У зв’язку з викладеним, факт порушення зобов’язання відповідачем суд вважає доказаним, однак на підставі вищезазначених приписів законодавства до стягнення підлягає пеня в сумі 722 грн. 42 коп. за 78 днів прострочки за період з 24.04.2007р. по 11.07.2007р.

Крім того, позивачем заявлена до стягнення сума 1 436 грн. 40 коп. штрафу на підставі ст.231 ГК України

Частиною 2 счт.231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов’язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов’язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст.ст.610,611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з ст.549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Оскільки сторонами у договорі №14/06 від 25.07.2006р. передбачені інші санкції, а саме: пеня у п.5.4, яка і заявлена до стягнення, вимоги про стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються частково.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати відносяться на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Платіжне доручення №710 від 09.04.2008р. про сплату державного мита в сумі 642,24 грн. пред’явлено позивачем у дві справи, а саме: у даній справі №20/287/08 та у справі №20/286/08. Враховуючи, що виходячи з загального розміру заявлених вимог у даних справах, позивачем зайво сплачене державне мито у сумі 117 грн. 18 коп., суд вважає за необхідне видати позивачу довідку на повернення із Державного бюджету вказаної суми.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Науково-дослідний та проектний інститут “Укрдіпрогазоочистка” (69006, м.Запоріжжя, вул.Трегубенка, 18, р/р0259 у ЗФ АБ “Факторіал-банк”, МФО 313946, ) на користь Державного науково-дослідного та проектного інституту титану (69035, м.Запоріжжя, пр.Леніна, 180, р/р 7644 БВ “Орджонікідзевське відділення Промінвестбанку”, МФО 313355, ) суму 2 528 грн. 47 коп. втрат від інфляції, суму 615 грн. 60 коп. 3% річних, суму 722 грн. 42 коп. пені, суму 243грн. 87 коп. витрат на державне мито, суму 99грн. 94коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження у справі №20/287/08 у частині позовної вимоги про стягнення суми 20 520 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати Державному науково-дослідному та проектному інституту титану (69035, м.Запоріжжя, пр.Леніна, 180, ) довідку на повернення із Державного бюджету України зайво сплаченого державного мита у сумі 117 грн. 18 коп.

Суддя Гандюкова Л.П.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 24.10.2008р.