ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2008 р.

№
1/390-07

Вищий господарський
суд України у складі колегії  суддів :

Головуючого

Кочерової
Н.О.

суддів

Дунаєвської
Н.Г. Черкащенка М.М.

розглянувши касаційну  скаргу

суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

на
постанову

від
12.05.2008р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у
справі

№
1/390-07 господарського суду Дніпропетровської області

за
позовом

відкритого
акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" в особі Криворізьких міських електричних мереж

до

суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення  11835,71 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:       Лелеко В.В. дов. від 27.05.2008

від відповідача:  Іванченко
І.І.

ВСТАНОВИВ:

В
жовтні 2007 року відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" в особі Криворізьких міських електричних
мереж звернулося до господарського суду з позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення суми спричинених підприємству
збитків по акту-протоколу у розмірі 11835,71грн.

В
обгрунтування позовних вимог зазначало, що при проведенні перевірки дотримання
Правил користування електричною енергією працівниками позивача було виявлене
порушення п. 1.3 Правил, а саме, споживання електричної енергії без укладеного
договору на поставку електричної енергії. В зв' язку з цим складено акт № А
002575 від 06.04.2007 року.

06.12.2007
року позивач подав заяву в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу
України  про зміну підстави позову та
просив стягнути в порядку ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України з
відповідача 11835,71 грн. за спожиту електричну енергію без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно).

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2007 року (суддя
І.А.Рудь) у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи
в задоволенні позову, господарський суд дійшов до висновку, що позивачем не
обгрунтовано належним чином позовні вимоги у сумі 11835,71 грн.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2008 року (судді:
І.А.Сизько -головуючий, І.В.Тищик, В.І.Крутовських) рішення місцевого
господарського суду скасовано, а позовні вимоги задоволено.

Стягнуто
з суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 11835,71 грн.
вартості безпідставно набутого майна, 236,36 грн. судових витрат.

Задовольняючи
позовні вимоги, апеляційний господарський суд виходив з їх обгрунтованості.

В
касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1
просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та залишити в силі
рішення місцевого господарського суду, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши
пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлених судом обставин
справи та їх юридичну оцінку Вищий господарський суд України  вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,
11.07.2003 рокуОСОБА_2 (власник) та суб'єкт підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_1 (користувач) уклали договір безкоштовного користування, за
умовами якого  власник передає, а
користувач приймає в безкоштовне тимчасове користування слідуюче майно:
нежитлове приміщення, вбудоване в житловий будинок, загальною площею 721,8
кв.м., у тому підвал, площею 392,1 кв.м., що знаходиться в місті АДРЕСА_1

В п.
5.1 договору зазначено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє
строком на п'ять років, тобто до 11.07.2008 року.

Пунктом
3.1 передбачено обов'язок користувача, зокрема, укладати всі договори на оплату
комунальних послуг з відповідними службами т.т. газ, водопостачання, опалення,
енергопостачання і т.д.

01.01.2004
року суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (орендодавець) та
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_3 (орендатор) уклали договір оренди
приміщення магазину, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею
400 кв.м. що знаходиться в АДРЕСА_1

Даним
договором сторони погодили строк дії даного договору з 01.01.2004 року по
31.12.2007 року.

Відповідно
до п. 3.7 договору орендатор зобов'язаний, зокрема, своєчасно здійснювати
орендні та комунальні платежі, в тому числі за використану електричну енергію і
воду, шляхом укладення відповідних договорів, нести всі витрати, що пов'язані з
експлуатацією об'єкта, який орендується. На виконання вказаних умов СПД ОСОБА_3
уклав договір № 603360 про постачання електричної енергії за вказаним об'єктом.

01.01.2006
року суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1 (орендодавець) та
суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_4 (орендатор) уклали договір оренди
приміщення магазину, предметом якого є нежитлове приміщення загальною площею
720 кв.м.,що розташоване в АДРЕСА_1

Строк
договору визначений сторонами з 01.01.2006 року по  30.12.2006 рік.

Відповідно
до п. 3.7 цього договору  орендатор
зобов'язаний своєчасно здійснювати орендні та комунальні платежі, нести всі
витрати, що пов'язані з експлуатацією об'єкта, який орендується. Обов'язок
орендаря щодо укладання з відповідними службами договорів в угоді відсутній.

Приймаючи
рішення по справі, суди обох інстанцій не з'ясували, які саме приміщення надані
в оренду СПД ОСОБА_3., а які -ОСОБА_5, не витребували плану цих приміщень.

15.08.2006р
року СПДОСОБА_3. позивачу була надана заява про виключення із договору № 603360
від 23.01.2004 року (який відсутній в матеріалах справи) об'єкта, який
розташований за АДРЕСА_1.

21.08.2006
року укладена додаткова угода до договору № 603360 від 23.01.2004 року щодо
припинення прав та обов'язків сторін по договору № 603360 від 23.01.2004 року
щодо об'єкту по вул.АДРЕСА_1, постачання електричної енергії на вказану адресу
було припинено.

Як
вбачається з матеріалів справи, заява про виключення із договору № 603360  від 23.01.2004 року об'єкта, розміщеного по
вул.АДРЕСА_1поданаОСОБА_3. в зв'язку з укладенням договору оренди з ОСОБА_5

При
цьому, суди не з'ясували чи ОСОБА_5 отримав інше приміщення в оренду, чи йому
передано приміщення, яким попередньо користувався ОСОБА_3 за договором оренди,
з додатковою площею, скільки засобів обліку (лічильників) електроенергії
знаходиться в цих приміщеннях.

З
наявних в матеріалах справи квитанцій про сплату орендних платежів за
користування приміщеннями вбачається, що ОСОБА_3 здійснив останній платіж в
березні 2006 року, а з квітня 2006 року оплата здійснювалась ОСОБА_5

Проте,
суди не встановили, чи договір оренди приміщення, укладений з СПДОСОБА_3.
розірвано, чи він продовжує свою дію.

Не
встановивши такої суттєвої обставини по справі, не можна вирішити правильно
спір по суті.

Судами
попередніх інстанцій також встановлено, що представниками Криворізьких міських
електричних мереж, що є структурним підрозділом відкритого акціонерного
товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго", при
проведенні 06.04.2007 року перевірки дотримання Правил користування електричною
енергією було виявлено порушення п.1.3 Правил
користування електричною енергією, а саме, споживання електричної
енергії без договору на поставку електроенергії з постачальником шляхом
підключення струмоприймача, приєднаного до електричної мережі, -  ввідного кабелю АВВГ 4Х2,5 кв. мм. за
аАДРЕСА_1. По даному факту складено Акт № А002575 від 06.04.07 року.

Пунктом
6.41 Правил користування електричною енергією передбачено, що в разі виявлення
порушення цих правил представниками енергопостачальника в присутності
представника споживача оформляється двосторонній акт порушень.

У
разі відмови споживача підписати акт в ньому робиться запис про відмову. У
цьому разі акт вважається дійсним, якщо він підписаний не менше ніж трьома
уповноваженими представниками постачальника електричної енергії
(електропередавальної організації).

Споживач
має право подати пояснення і зауваження щодо змісту акта, які зазначаються в
акті, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

В
акті  А002575 від 06.04.07 року
зазначено, що його складено при участі представника споживача Іванченко І.І.
Проте, її підпис у акті відсутній, а також відсутній запис про те, що вона
відмовилася від підписання цього акту.

Натомість,
в акті міститься пояснення невідомої особи, яка, як зазначено, діючи за
довіреністю, пояснила, що з моменту припинення договору з ОСОБА_5, ніхто
електроенергією не користувався, приміщення знаходиться в стані ремонту і
підпис цієї особи.

Проте,
ні господарським судом першої інстанції, ні апеляційним господарським судом не
встановлено особу, якою зроблено вказане пояснення та її відношення до
приміщення, в якому проводилась перевірка.

Згідно
ст.47 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення
приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Стаття
38 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує господарський суд
не обмежуватись поданими документами і матеріалами, якщо подані сторонами
докази є недостатніми, а й витребувати від підприємств та організацій незалежно
від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Відповідно
до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проте,
розглядаючи вказаний спір, суди обох інстанцій на вказане уваги не звернули.

Переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, згідно ст. 1117 ГПК України
касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Правова
оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключною прерогативою
першої та апеляційної інстанції.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 постанови
від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне
з'ясування обставин справи привело до прийняття рішень, які не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню.

При
новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, залучити до участі у
справі СПД ОСОБА_3 та СПД ОСОБА_5, більш ретельніше з'ясувати вимоги позивача і
заперечення відповідача, всім доказам дати оцінку в їх сукупності і відповідно
до вимог закону і обставин справи вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.05.2008 року та
рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2007 року у
справі № 1/390-07 скасувати, справу
направити  на  новий
розгляд  до  суду
першої  інстанції.

Головуючий
Н.Кочерова

Судді
Н.Дунаєвська

М.Черкащенко