ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 р.

№ 6/70-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Кота О.В.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.,

розглянув касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 05.06.2008р.

та рішення

господарського суду Вінницької області від 25.03.2008р.

у справі

№6/70-08

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Гайсинського комунального підприємства теплових мереж "Гайсинтеплокомуненерго"

про

стягнення 554651,63грн.,

за участю представників:

позивача: Мицько Р.М., дов. №115/10 від 15.07.2008р.;

відповідача: Головань Т.М., дов. №427 від 22.10.2008р.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008р. Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Вінницької області з позовом до Гайсинського комунального підприємства теплових мереж "Гайсинтеплокомуненерго" про стягнення основного боргу за поставлений природний газ у розмірі 418262,8грн., пені у сумі 37406,92грн., суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 84908,66грн., трьох відсотків річних за несвоєчасної розрахунки в сумі 14073,25грн., посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором на постачання природного газу №06/05-2259 ТЕ-1 від 30.12.2005р.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.03.2008р. у справі №6/70-08 (суддя Говор Н.Д.) позов задоволено. Стягнуто з Гайсинського комунального підприємства теплових мереж "Гайсинтеплокомуненерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 418262,8грн. основного боргу, 84908,66грн. - інфляційних, 14073,25грн. - 3% річних, 1грн. пені, 5547грн. витрат зі сплати державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 05.06.2008р. у справі №6/70-08 (колегія суддів у складі головуючого судді Щепанської Г.А., суддів Гулової А.Г., Пасічник С.С.) рішення господарського суду Вінницької області від 25.03.2008р. у справі №6/70-08 залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача –без задоволення.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати зазначену постанову суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду в частині зменшення пені, а в цій частині направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем наданий суду відзив на касаційну скаргу позивача, в якому він просить оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 30.12.2005р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №06/05-2259 ТЕ-1 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, у відповідною до п.1.1 якого постачальник (позивач) зобов'язався передати у власність покупцю (відповідачу) в 2006 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Згідно п.п.3.3, 3.4 даного договору приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці, оформляється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу та протранспортованого газу, який є підставою для остаточних розрахунків.

Відповідно до п.6.1 цього договору остаточний розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до умов договору та додаткових угод до нього позивачем поставлено відповідачу природний газ у січні-квітні та жовтні-грудні 2006р. в обсязі 3852,338тис.куб.м. на загальну суму 1611318,63грн. згідно актів передачі-приймання природного газу. Проте, відповідач частково розрахувався з позивачем на суму 1193055,83грн., внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 418262,80грн. згідно акту звіряння розрахунків.

Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача боргу за поставлений природний газ в сумі 418262,80грн., 37406,92грн. пені, 84908,66грн. інфляційних, 14073,25грн. 3% річних.

Як вірно встановлено попередніми судовими інстанціями, відповідач всупереч вимог ст.193 Господарського кодексу України, ч.1, 2 ст.712, ч.1 ст.691, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, всупереч умов договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості поставленого позивачем природного газу належним чином не виконав, доказів в підтвердження сплати основного боргу на суму 418262,80грн. всупереч вимог ст.33 ГПК України не надав.

З аналізу приписів ст.ст.612, 625 Цивільного кодексу України, суди дійшли вірного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача 418262,80грн. боргу, 84908,66грн. інфляційних та 14073,25грн. 3% річних.

При цьому, врахувавши п.7.2 вказаного договору та застосувавши до спірних правовідносин приписи ст.610, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суди дійшли висновку про правомірне нарахування позивачем відповідачу пені за порушення договірних зобов'язань щодо прострочення оплати одержаного природного газу за період з 15.08.2007р. по 15.02.2008р. в сумі 37406,92грн.

Разом з тим, господарський суд першої інстанції із врахуванням вимоги відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, враховуючи майновий стан останнього, керуючись ч.1 ст.233 ГК України, п.3 ст.83 ГПК України, дійшов висновку про зменшення розміру пені до 1грн., з чим погодився суд апеляційної інстанції, із зазначенням, що майновий стан відповідача підтверджується наданими суду доказами про дебіторську заборгованість відповідача станом на 01.02.2008р., угодами про поетапне погашення боргу, укладеними між відповідачем та споживачами теплової енергії.

Однак, з такими висновками, колегія суддів касаційної інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Натомість, місцевий господарський суд скористався наданим п.3 ст. 83 ГПК України правом про можливість зменшення розміру нарахованої пені, яка підлягає стягненню з відповідача, без належного дослідження згідно ст.43 ГПК України відповідних документів на підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача, а суд апеляційної інстанції, уточнив, що майновий стан відповідача підтверджується наданими суду доказами про дебіторську заборгованість відповідача станом на 01.02.2008р., угодами про поетапне погашення боргу, укладеними між відповідачем та споживачами теплової енергії.

Крім того, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Арбітражного процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Наведене свідчить про те, що господарські суди попередніх інстанцій скористались правом, наданим п. 3 ст. 83 ГПК України, однак, зменшуючи розмір штрафних санкцій до 1грн., не обґрунтували обставини, що дозволили застосувати дану норму закону. В свою чергу, місцевий та апеляційний господарські суди повинні були об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Однак місцевий господарський суд, не зазначивши взагалі документи в підтвердження фінансового становища відповідача, а суд апеляційної інстанції, пославшись на документи - докази про дебіторську заборгованість відповідача станом на 01.02.2008р., угоди про поетапне погашення боргу, укладеними між відповідачем та споживачами теплової енергії, не надали їм належної правової оцінки, не з'ясували відповідності розміру заборгованості сумі правомірно нарахованої позивачем відповідачу пені.

Таким чином, суди не мотивовано скористалися повноваженнями, наданими процесуальним законодавством і не встановили обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Отже, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч.2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене, постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 05.06.2008р. та рішення господарського суду Вінницької області від 25.03.2008р. у справі №6/70-08 в частині стягнення пені на суму 37406,92грн. скасувати, в цій частині справу №6/70-08 передати на новий розгляд до господарського суду Вінницької області в іншому складі суду, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 05.06.2008р. та рішення господарського суду Вінницької області від 25.03.2008р. у справі №6/70-08 в частині стягнення пені на суму 37406,92грн. скасувати, в цій частині справу №6/70-08 передати на новий розгляд до господарського суду Вінницької області в іншому складі суду.

В решті Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 05.06.2008р. та рішення господарського суду Вінницької області від 25.03.2008р. у справі №6/70-08 залишити без змін.

Головуючий суддя:

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук