ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2008 р.                                                   Справа № 02/4532

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Давиденко В.Г.,

за участю представників: позивача: Швець Г.Л.- начальник,

Баланюк Л.В. - за дорученнями;

відповідача: Рогоза В.В., Богославець Р.І. - за довіреностями;

третьої особи: Марков С.О. - начальник відділу за посвідченням,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу

за позовом Уманського комунального підприємства «Виробничо житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1»

до Приватного підприємства „Спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство "Черкасиліфт"

про розірвання договору ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Уманська міська рада,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про розірвання з 1 вересня 2008 року договору № 1 від 28.12.2007 року про надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та виконання робіт з ремонту ліфтів, укладеного позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на момент укладення спірного договору позивач розраховував на підвищення тарифу за житлово-комунальні послуги, що дало б можливість оплачувати вартість з ремонту та обслуговування ліфтів відповідачу, але таке підвищення не відбулося і позивач не має можливості виконувати свої зобов'язання за договором. Згоди в добровільному порядку на розірвання спірного договору відповідач позивачу не дав, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить розірвати договір № 1 від 28.12.2007 року на підставі частини 1 статті 205 Господарського кодексу України.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та послалися на скрутне фінансове становище позивача, ріст цін на витрати позивача та заробітну плату, що не дає можливості оплатити тарифи відповідача по справі; нові тарифи встановлені Уманською міською радою лише із 01 жовтня 2008 року і не покривають затрати позивача за попередні місяці та не дають можливості розраховуватися із відповідачем відповідно до договору № 1 від 28.12.2007р.

Відповідач у наданому суду письмовому відзиві на позовну заяву від 16.10.2008 року вказав, що спірний договір не передбачає умов про його розірвання, відповідач заперечив проти розірвання договору, а в судовому порядку господарський договір може бути розірваний лише з підстав істотного порушення договору іншою стороною; відповідач вважає, що позивач не вказав та не обґрунтував підстави для розірвання договору, не довів неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором.

Представники відповідача у судовому засіданні, заперечуючи проти позову, посилалися на доводи і міркування, викладені у відзиві на позовну заяву, та пояснили, що протягом всього періоду від позивача не було ніяких зауважень щодо якості чи повноти виконання договірних зобов’язань, вказують, що позивач не вказав та не обґрунтував підстави для розірвання договору і не довів неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором, не вказав обставин, з якими закон пов’язує можливість розірвання договору; представники відповідача просили відмовити позивачу в позові.

Представник третьої особи пояснив, що спірні питання між сторонами існують уже декілька років, але між ними немає домовленостей, в основному, в зв’язку з тим, що відповідач не бажає зменшувати вартість послуг; рішенням Уманської міської ради від 25.09.2008 року затверджено нові тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій із 01 жовтня 2008 року, а на погашення заборгованості за минулі місяці кошти не виділені; місцеві органи влади в м. Умань планують провести конкурс для визначення організації, яка буде обслуговувати та ремонтувати ліфти в м. Умань.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення і доводи представників сторін та третьої особи, суд встановив наступне.

Уманське комунальне підприємство "Виробничо житлове ремонтно-експлуатаційне управління № 1" (позивач у справі, замовник за договором) та Приватне підприємство „Спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство "Черкасиліфт" (відповідач у справі, виконавець за договором) уклали договір № 1 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та виконання робіт з ремонту ліфтів від 28 грудня 2007 року, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов’язання надавати позивачу послуги з технічного обслуговування (регламентні роботи) та виконувати роботи з ремонту ліфтів (місячні і квартальні ремонти) на об'єктах позивача згідно із договірними цінами, обумовленими цим договором. Позивач зобов’язався оплачувати відповідачу зазначені послуги та ремонтні роботи в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені цим договором.

Позивачем заявлено вимогу про розірвання вказаного договору в зв’язку з неможливістю виконання позивачем умов договору, на підставі частини 1 статті 205 Господарського кодексу України.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність таких обставин, виходячи із наступного.

В силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі –ГК України) зобов’язання, що виникає між суб’єктами господарювання, в силу якого один суб’єкт зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, є господарським зобов’язанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобов’язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В пункті 8.1. договору № 1 від 28.12.2007 року вказано, що він діє з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Згідно статті 206 Господарського кодексу України господарське зобов’язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Як вбачається із листа позивача № 773 від 25.07.2008 року на адресу відповідача, позивач надіслав відповідачу пропозицію про розірвання договору № 1 від 28.12.2008 року на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та виконання робіт з ремонту ліфтів. Відповідач у листі № 10/1289 від 15.08.2008 року відмовився від розірвання договору та вказав обґрунтування своєї відмови. Тобто, сторони не досягли згоди щодо розірвання вказаного договору.

В частині 1 статті 188 ГК України вказано, що розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить розірвати договір № 1 від 28.12.2007 року на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та виконання робіт з ремонту ліфтів з тих підстав, що в даний час у позивача склалася складна економічна ситуація, тариф на житлово-комунальні послуги був затверджений у 2005 році і не змінювався, договірна ціна на обслуговування і ремонт ліфтів у 3,2 рази більше, ніж передбачено тарифом на оплату ліфта, що призводить до складного економічного стану підприємства та спричиняє для позивача припинення зобов'язання в зв'язку із неможливістю його виконання, що передбачено ст. 205 ГК України. Позивач неодноразово звертався до місцевих органів влади за покриттям різниці між затвердженим тарифом та фактичними витратами на оплату обслуговування та ремонту ліфтів, але питання вирішено не було, в добровільному порядку відповідач не погодився на розірвання спірного договору, що і призвело до виникнення спору.

В частині 1 статті 205 ГК України вказано, що господарське зобов’язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом.

Позивач не вказав наявність таких обставин, про які вказано в частині 1 статті 205 ГК України.

Доводи позивача про те, що на момент укладення договору він розраховував на зміну тарифу за житлово-комунальні послуги (далі - ЖКП), що дало б змогу повністю оплачувати вартість робіт за спірним договором, не може вважатися такою обставиною. При цьому суд виходить з того, що за доводами самого ж позивача, викладеними у позовній заяві, на момент укладення спірного договору позивач знав, що тариф на ЖКП не змінювався з 2005 року і він не покриватиме витрат позивача на оплату спірного договору; позивач неодноразово звертався до міського голови із проханням вирішити питання відшкодування витрат на покриття різниці у вартості послуг, оскільки це питання відноситься до компетенції міської ради, і воно було вирішене 25.09.2008 року, однак, нові тарифи були встановлені лише із 1 жовтня 2008 року.

На думку суду, свідоме укладення позивачем спірного договору при наявності очевидного факту недостатності тарифу на ЖКП для оплати цього договору є комерційним ризиком позивача і він не повинен перекладатися на відповідача по справі та бути підставою для розірвання договору.

У відповідності до ст. 651 ЦК України, підставами для зміни або розірвання договору у судовому порядку за позовом зацікавленої сторони можуть бути лише істотне порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У поданій позовній заяві позивач таких обставин не наводить, доказів про істотне порушення відповідачем по справі умов спірного договору № 1 від 28.12.2007 року в справі немає і позивачем вони також не вказуються як підстава для розірвання договору. Крім того, суд враховує також і пояснення представників відповідача по справі про те, що протягом всього часу до подання позову від позивача не надходили зауваження щодо якості робіт.

У відповідності до статті 652 ЦК України договір також може бути розірваним у випадку істотної зміни обставин, якими керувалися сторони на момент укладення договору. У відповідності до частини 2 пункту 1 статті 652 ЦК України для застосування цієї статті головним є наявність факту, що обставини повинні змінитися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони б не уклали договір або уклали його на інших умовах.

Однак, факти того, що позивач уклав договір із відповідачем на 2008 рік, протягом року звертався до міського голови із проханням вирішити питання відшкодування витрат на покриття різниці у вартості послуг і що це питання було вирішене 25.09.2008 року прийнятим рішенням Уманської міської ради, заперечують застосування в даній ситуації припису статті 652 ЦК України, на яку позивач також посилається у позовній заяві.

У відповідності до частини 3 пункту 1 статті 84 ГПК України, суд повинен з'ясувати причини виникнення спору між сторонами. З пояснень представників позивача та третьої особи у судовому засіданні вбачається, що в даний час позивач має намір скористатися послугами з ремонту та обслуговування ліфтів іншого виконавця, ніж відповідач, і виключно з мотивів меншої вартості цих послуг.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що реальною причиною для пред'явлення позову про розірвання спірного договору для позивача є намір відмовитися від договору з відповідачем, оскільки з'явилася перспектива укладення іншого договору з іншим виконавцем для обслуговування ліфтів.

Така поведінка позивача несе в собі елементи односторонньої відмови від виконання договору, що не допускається у відповідності до вимог статті 525 ЦК України та позивачем не вказано законних підстав для цього.

Суд також вказує і на те, що позивач чітко не визначився в правовій підставі своїх вимог про розірвання договору, оскільки в позовній заяві він просить застосувати і статтю 651 і статтю 652 ЦК України, які мають самостійні і абсолютно різні підстави для розірвання договору. Дана обставина свідчить про те, що позивач лише формально підшукує мотиви для розірвання договору, а не керується наміром захистити свої порушені права. Крім того, з позовної заяви чітко не вбачається, яке ж право позивач має намір захистити і відновити за результатами вирішення спору про розірвання спірного договору.

Суд також відхиляє доводи позивача про те, що в силу ст. 205 ГК України при наявності обставини не покриття тарифом на ЖКП витрат за спірним договором, у позивача виникає право на припинення господарського зобов'язання через неможливість його виконання. Умовою для застосування цієї статті є виникнення обставин, що перешкоджають виконанню договору, за які жодна із сторін не відповідає. Як вказано вище, укладення спірного договору при недостатності тарифу на ЖКП для оплати цього договору є комерційним ризиком позивача та не звільняє його від виконання зобов'язань, прийнятих за спірним договором.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими, а тому позов про розірвання договору до задоволення не підлягає.

На підставі ст. 49 ГПК України понесені позивачем судові витрати на відповідача не покладаються і позивачу не відшкодовуються.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                А.Д.Пащенко

Рішення підписане суддею 22.10.2008 року