Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2008 р.
Справа № 47/95-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді  ,

при секретарі Чудновській І.І.

за участю представників
сторін:

позивача - не
з'явився

відповідача
-  Фівкін П.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1448Х/3-7)
на рішення господарського суду Харківської області від 21.05.08 р. по справі №
47/95-08

за
позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

до Військової частини А-1361, м. Харків

про стягнення 31766,64 грн. -

встановила:

В квітні 2008
р. позивач -ФОП ОСОБА_1, м. Донецьк звернулася до господарського суду з
позовною заявою в якій просила суд стягнути з відповідача -Військової частини А
1361, м. Харків 31766,64 грн. заборгованості та судових витрат, мотивуючи свої
вимог тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання
щодо оплати отриманої від позивача продукції за укладеним між сторонами
договором № 74 від 04.04.07 р.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 21.05.08 р. (суддя Светлічний Ю.В.)
по справі № 47/95-08 позов задоволено. З відповідача на користь позивача
стягнуто 31766,64грн. заборгованості, 317,67грн. держмита 118 грн витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення
мотивоване з тих підстав, що відповідач не в повному обсязі виконав взяті на
себе зобов'язання щодо оплати отриманої від позивача продукції за укладеним між
сторонами договором № 74 від 04.04.07 р. та ін.

Відповідач з
рішенням господарського суду не погоджується, вважає його необгрунтованим,
подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким
відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своїх вимог
відповідач посилається на те, що господарський суд при винесенні оскаржуваного
рішення безпідставно не взяв до уваги той факт, що позивач всупереч умовам
договору поставив продукції більше, ніж це було передбачено вказаним договором,
в зв'язку з чим суд, на думку відповідача, нібито був зобов'язаний на підставі
відповідних норм ГК України зменшити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню
з відповідача; що на момент настання строку оплати за одержану продукцію у
відповідача були відсутні грошові кошти для проведення розрахунків з позивачем,
в зв'язку з чим, з урахуванням відповідних вимог Закону України „Про
господарську діяльність в Збройних Силах України” відповідальність за
невиконання зобов'язання з оплати несе Міністерство оборони України, і вказана
обставина, на думку відповідача, є підставою для звільнення його від
відповідальності за невиконання свого зобов'язання перед позивачем та ін.

Позивач в
судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином
повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, відзиву чи пояснення
по скарзі не надав, про причини неприбуття представника не повідомив.

Перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила
наступне:

Як свідчать
матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 04.04.2007
р. між позивачем та відповідачем укладено договір про закупівлю хлібобулочних
виробів №74, зі строком дії до 01.07.2007 р. Відповідно до умов даного договору
постачальник (позивач) зобов"язаний поставити замовникові (відповідачу)
продукцію, а замовник у свою чергу забезпечити приймання отримувачем та оплату
продукції у кількості та за цінами, які зазначені у специфікації.

При цьому,
умовами договору також було передбачено обов'язок постачальника поставити
хлібобулочні вироби для таких отримувачів, як військова частина А 1361,
Донецький обласний військовий комісаріат та військова частина А 1451 (для
військової частини А 2938), які знаходяться в м. Донецьку, на загальну суму
44510 грн.

Відповідно до
п.п. 4.2, 4.4 договору, орієнтована сума даного договору складає 44510 грн.
Остаточна сума договору визначається за підсумком заявок (рахунків-фактур і
наданих до них видаткових накладних), наданих постачальником і оплачених
замовником. Розрахунок за продукцію здійснюється з відтермінуванням платежу на
30 банківських днів з дня фактичного отримання замовником належним чином
оформлених документів постачальника (рахунків-фактур, видаткових накладних,
інших товаросупровідних документів) та за фактично отриману продукцію.

Додатковими
угодами від 22.06.07 за № 47/74/1, від 31.08.07 за № 60/74/2, від 01.10.07 за №
77/74/3 (які відповідно до їх преамбули було укладено сторонами з метою
недопущення зривів у продовольчому забезпеченні військ та у зв'язку з потребою
забезпечення військ необхідним продовольством внаслідок несвоєчасного переходу
військових частин на організацію харчування комерційними структурами) договір
було пролонговано на строк відповідно до 01.09.07 р., до 01.10.07 р., до
05.10.07 р. (пункт 1 додаткових угод), а також передбачено, що дані угоди є
невід'ємною частиною договору і всі інші умови договору залишаються незмінними
(пункти 2, 3 вказаних угод).

Як зазначає
позивач, та не заперечує відповідач, позивачем в рамках спірного договору та на
протязі терміну його дії було поставлено отримувачам відповідача за їх добовими
замовленнями (пункт 1.1 договору) хлібобулочної продукції на загальну суму
69773,21 грн. При цьому позивач вказує, що відповідач розрахувався за отриману
продукцію лише частково, а саме в сумі 38006,57 гривень, і не сплатив вартість
частини продукції, поставленої за накладними № 340 від 06.08.07; № 341 від
13.08.07; № 342 від 20.08.07, № 343 від 27.08.07, № 346 від 02.09.07, № 347 від
09.09.07, № 348 від 16.09.07, № 349від 23.09.07, № 350 від 30.09.07, № 351 від
30.09.07, № 369 від 05.10.07, № 370 від 12.10.07, № 371 від 19.10.07 всього на
загальну суму 31766,64 грн. Відповідні рахунки -фактури за № 118, 119, 120 та
122 відповідачу позивачем до оплати надавалися.

З матеріалів
справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення
крім іншого виходив з того, що відповідач не в повному обсязі виконав взяті на
себе зобов'язання щодо оплати отриманої від позивача продукції за укладеним між
сторонами договором № 74 від 04.04.07 р.

Викладені вище
висновки господарського суду, на думку колегії суддів,  відповідають фактичним обставинам спору та
матеріалам справи, їм надана належна правова оцінка, в зв”язку з чим відсутні
підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі
рішення.

Відповідно до
статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі
статтею 43 цього ж кодексу  господарський
суд  оцінює  докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в
судовому  процесі  всіх обставин справи  в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до
ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього
кодексу, зокрема з договорів.

Згідно зі ст.
526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 527 ЦК
України встановлено, що Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до
п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до
ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до
вимог ст. ст. 626-629 ЦК України, Договором є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту,
вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до
актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи
викладене, а також по-перше те, що умовами договору пердбачено відстрочення платежу
на 30 днів з моменту отримання відповідних документів до оплати, по-друге те,
що відповідач в обгрунтування своїх вимог та всупереч вимогам ст. 33 ГПК
України не надав будь-яких доказів погашення заборгованості за отриману за
спірними накланими продукцію, а так само не заперечував того, що поставка
товару відбувалася саме в рамках договору № 74, та не надав доказів існування
між сторонами інших правовідносин, в рамках яких могла б відбутися поставка,
судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення
позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за
передану продукцію в сумі 31766,64 грн.

При цьому не
можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що  на момент настання строку оплати за одержану
продукцію у відповідача були відсутні грошові кошти для проведення розрахунків
з позивачем, в зв'язку з чим, з урахуванням відповідних вимог Закону України
„Про господарську діяльність в Збройних Силах України” відповідальність за
невиконання зобов'язання з оплати нібито повинно нести Міністерство оборони
України, оскільки в даному випадку стороною за спірним договором є саме
відповідач, на якого відповідно до ст. 526, 628-629 ЦК України покладено
обов'язок виконання зобов'язання по оплаті одержаної продукції. До того ж,
відповідно до норм ЦК України існує спеціальний порядок заміни боржника в
зобов'язанні, зокрема відповідно до ст. 520-521 ЦК України, боржник у
зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за
згодою кредитора, а форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні
визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, тобто вказаний
правочин має вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, чого
сторонами по даній справі здійснено не було. Більше того, відповідач в
обгрунтування своїх вимог не надав жодного доказу відсутності у нього грошових
коштів.

Крім того,
також безпідставними є посилання відповідача на те, що позивач виконуючи умови
договору сам порушив свої зобов'язання в частині поставки продукції в більшій
кількості ніж це передбачено умовами спірного договору, оскільки відповідно до
вимог п. 1.1 договору постачальник здійснює поставку на підставі відповідної
заявки відповідача. До того ж, умовами спірного договору (п. 4.2) передачено
орієнтовану суму, на яку відповідач зобов'язався поставити продукцію, при цьому
остаточну суму визначається сторонами в подальшому за підсумком заявок, наданих
відповідачем та сплачених позивачем. Разом з тим, відповідач приймаючи спірну
продукцію усвідомлював та погоджувався з умовами щодо її кількісті та таким
чином брав на себе зобов'язання по її оплаті.

Разом з тим,
безпідставними також є посилання відповідача на те, що в даному випадку в
несплаті позивачу заборгованості його вина відсутня, в зв'язку з чим, суд
нібито був зобов'язаний на підставі відповідних норм ГК України зменшити розмір
заборгованості, оскільки по-перше відповідно до положень ЦК України відсутність
вини не звільняє сторону від виконання свого зобов'язання внатурі, по-друге
жодним нормативно-правовим актом законодавства України, в т.ч. ні Цивільним, ні
Господарським ні Господарським процесуальним кодексами, не передбачено
обов'язок або право суду зменшувати розмір заборгованості, яка підлягає
стягненню зі сторони, та яка виникла внаслідок неналежного виконання вказаною
стороною своїх зобов'язань.

Таким чином,
висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких
вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.
101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення
господарського суду Харківської області від 21.05.08 р. по справі № 47/95-08
залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Повний текст
постанови підписано 18.07.08 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Судді