ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 51/47

21.07.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІОНА»

до Закритого акціонерного товариства «ДомоВік»

про стягнення 37610,74 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Ярмолинський Ю.П.

від відповідача: не з’явились

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 37 610 грн. 74 коп., з яких: 30 000 грн. попередньої оплати, 1700 грн. 74 коп. пені та 5910 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №3 про надання інформаційно-технічних послуг комп'ютерної системи від 05.10.2007.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.06.2008 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.07.2008 року за участю представників сторін, яких зобов’язано надати суду певні документи.

У судовому засіданні 07.07.2008 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги тав пояснив суду, що втратив інтерес до виконання відповідачем зобов»язань. Спір по справі виник внаслідок того, що відповідач ухиляється від повернення позивачу перерахованих ним в якості попередньої оплати коштів, які продовжує зберігати без достатньої правової підстави.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив у зв»язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2008 розгляд даної справи був відкладений на 21.07.2008. При цьому відповідача було попереджено про можливість розгляду справи відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Проте представник відповідача на виклик суду повторно не з»явився, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не відомі.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, суд, на підставі ст. 75 ГПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Згідно зі статтею 85 ГПК України за згодою представника позивача у судовому засіданні 21.07.2008 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІОНА»та Закритим акціонерним товариством «ДомоВік»був укладений договір про надання інформаційно-технічних послуг комп'ютерної системи № 3, за умовами якого позивач дав завдання, а відповідач зобов'язувався за плату надавати позивачу відповідно до його завдання інформаційно-технічні послуги комп’ютерної системи із обслуговування абонентського пункту бази даних бухгалтерських програм.

Пунктом .2.1. договору сторони передбачили, що в обов’язки відповідача входить проведення інсталяцій та деінсталяцій програмного забезпечення комп’ютерних систем позивача, постійне оновлення бази даних бухгалтерських програм та програм комп’ютерного серверу, налагодження системи маршрутизації повідомлень, здійснення цілодобового приймання/передання повідомлень відповідача, надання консультативних послуг по технології, технічним та програмним засобам взаємодії, у т.ч. по телефону, за першою вимогою позивача в межах робочого часу, встановленого у відповідача.

Відповідно до п. 3.1. договору плата за послуги, які надаються відповідачем, складає 30 000 грн. 00 коп.

Сторони дійшли згоди, що позивач в строк 3 дні згідно рахунку-фактури № СФ-000281 від 05 жовтня 2007 року повинен здійснити попередню оплату вартості послуг шляхом 100% перерахування на розрахунковий рахунок відповідача в установі банку грошових коштів (п.3.2 договору).

Факт належного виконання позивачем своїх зобов’язань підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 163 від 05 жовтня 2007 року на суму 30000 грн.00 коп.

У зв’язку з тим, що відповідач не виконував покладених на нього зобов’язань, позивач неодноразово звертався до ЗАТ «ДомоВік»з претензіями, відповідно до яких просив повернути йому грошові кошти, перераховані ним на виконання п. 3.2 договору.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначені претензії залишені відповідачем без відповіді.

Проаналізувавши зміст укладеного договору № 3 від 05.10.2007, суд дійшов висновку, що за цивільно-правовими ознаками цей договір є договором про надання послуг, який відповідає вимогам статті 901 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами передбачено особистий обов’язок відповідача надавати позивачу послуги за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до п. 6.2 договору строк його дії встановлений до 31.12.07р.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Судом встановлено, що відповідач обумовлені договором послуги позивачу не надав. З доказів по справі вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач в судове засідання не з’явився та не надав суду пояснень з приводу заявлених до нього позовних вимог.

Факт невиконання відповідачем договірних зобов’язань судом встановлений та по суті не оспорений.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача суми грошових коштів, перерахованих позивачем в якості попередньої оплати за договором № 3 від 05.10.2007 року підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1700 грн. 74 коп.

Суд зазначає, що вимоги позивача в частині стягнення пені не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а згідно частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналогічне положення містить частина 2 статті 218 ГК України, яка визначає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Зокрема, у частині 1 статті 230 ГК України зазначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Також у пункту 4 статті 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки майнові зобов’язання, які виникли між сторонами не були узгоджені договором, у зв’язку з чим не було передбачено такого забезпечення виконання зобов’язання як пеня, то суд не вбачає підстав для задоволення зазначеної позовної вимоги.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні нарахування у розмірі 5 910 грн. 00 коп. за період з жовтня 2007 року по квітень 2008 року.

Враховуючи те, що стягнення процентів можна розглядати не тільки як санкцію за порушення грошового зобов’язання, але й також як звичайну плату за користування грошима, то суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню приписи ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Таким чином, суд визнає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 5 910 грн. 00 коп. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та сплати державного мита, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 49 ГПК України).

Таким чином, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача стягненню підлягає 30 000 грн. 00 коп., перерахованих позивачем в якості попередньої оплати, інфляційні нарахування в розмірі 5 910 грн. 00 коп., державне мито в сумі 359 грн. 10 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 112 грн. 66 коп.

Керуючись ст. ст. 82 – 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Закритого акціонерного товариства «ДомоВік» (юр. адреса: 01013, м. Київ, вул. Промислова, б. 7, факт. адреса: 03142, м. Київ, пр. Палладіна, б. 22, ідентифікаційний код 30606175) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІОНА»(юр. адреса: 03115, м. Київ, вул. М. Краснова, б. 17, факт. адреса: 03680, м. Київ, пр. Палладіна, б. 46, яч. 12, ідентифікаційний код 30262379) –з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, попередню оплату у сумі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 5 910 грн. 00 коп. (п’ять тисяч дев’ятсот десять)грн. 00 коп., державне мито в сумі 359 грн. 00 коп. (триста шістдесят) грн. 00 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 112 (сто тринадцять) грн. 66 коп.

3.          В позовній вимозі про стягнення пені у сумі 1700 грн. 74 коп. відмовити.

4.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата підписання рішення 24.07.2008

Суддя Пригунова А.Б.