ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2008 р. Справа № 07/238-08

вх. № 6428/5-07

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - Міхєєв О.М., дов. № 370 від 22.09.08 р. відповідача - не з"явився;

розглянувши справу за позовом ТОВ Агрофірма "Чугуївська" м. Чугуїв

до ВАТ "Печенізьке рибоводне господарство" с. Печеніги

про стягнення 11090,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірма „Чугуївська” просить суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Печенізьке рибоводне господарство” 10845,00 грн. заборгованості з врахуванням індексу інфляції (9000,00 грн. основного боргу та 1845,00 грн. інфляційних нарахувань), 3% річних в сумі 245,13 грн. та судові витрати по справі.

Судом встановлено, що позивачем, на підставі листа № 108 від 15.08.07 р. (а.с.7), без укладення договору в письмовій формі, було поставлено відповідачу товар (зерно „Третикале” вагою 10 тонн) на загальну суму 9000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 27 від 15.08.07 р. (а.с.9).

Вказаний товар було отримано уповноваженою відповідачем, відповідно до довіреності ЯНХ № 851176 від 15.08.07 р. (а.с.10) особою.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з положеннями ст. ст. 202, 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, дво- або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Таким чином, передача товару позивачем та прийняття його відповідачем (чи уповноваженими ним особами) є підставою вважати укладеним між сторонами правочин, що містить ознаки купівлі – продажу (поставки) та виникнення у відповідача зобов"язання оплатити поставлений товар.

Відповідно до листа № 108 від 15.08.07 р. (а.с.7), відповідач просив позивача поставити йому зерно „Третикале” в кількості 10 тонн, з відстрочкою платежу жовтень місяць 2007 року.

Отже, відповідач у листі № 108 від 15.08.07 р. прийняв на себе зобов”язання оплатити товар, що поставить позивач з відстрочкою платежу - жовтень місяць 2007 року.

Позивачем не надано суду доказів відмови від визначеного у вказаному листі строку оплати товару – жовтень 2007 року.

Проте, відповідач свої зобов”язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем склала 9000,00 грн. Позивачем надано суду двосторонній акт звірки взаємних розрахунків від 20.08.08 р. (а.с.21), відповідно до якого сторонами визначено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 9000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач 9000,00 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що з 01.11.07 р. прострочив виконання зобов"язання з оплати поставленого позивачем товару, за видатковою накладною № 27 від 15.08.07 р.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 9000,00 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов"язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування позивача суд визнає вимоги про стягнення з відповідача 1845,00 грн. інфляційних нарахувань, правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши нарахування 3% річних та встановивши, що позивачем невірно нараховано 3% річних не від простроченої суми (9000,00 грн.), а від просроченої суми з врахуванням індексу інфляції (10845,00 грн.), суд вважає за необхідне вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних задовольнити часково, в сумі 180,86 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, у зв"язку з частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати покладються на обидві сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. cт. 525, 526, ч.1 ст. 530, 610, 611, ч.1 ст. 612, ст. 625, ч.1 ст. 692 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Печенізьке рибоводне господарство” (с.м.т. Печеніги, Печенізький район, Харківська область, 62801, код за , відомості про банківські рахунки відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю агрофірма „Чугуївська” (пров. Красний, 14а, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, код за , р/р 4913 в філії "Укрексімбанк" м. Харків, МФО 351618) 9000,00 грн. заборгованості, 1845,00 грн. інфляційних нарахувань, 3% річних в сумі 180,86 грн., 110,26 грн. державного мита та 117,32 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

В частині вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 64,27 грн., в позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 22 жовтня 2008 року.

Суддя