ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 21/256-32/285

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. –головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2008 року у справі № 21/256-32/285 Господарського суду міста Києва за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України про стягнення 4 528 399,59 грн. та за зустрічним позовом Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про примусове виконання обов’язків в натурі,

за участю представників сторін:

позивача –ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" –Рак О.В. (дов. № 101/10 від 15.07.2008 р.);

відповідача –Центрального спеціалізованого будівельного управління МОУ –Кравченко В.В. (дов. № 4/3 від 15.01.2008 р.);

військової прокуратури –Стояновський Є.О. посв № 576;

встановив:

У лютому 2006 року позивач –Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду з позовом до відповідача –Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України про стягнення 3 695 857,17 грн. основного боргу, 345 017,95 грн. пені, 258 710 грн. штрафу, 54 460,90 грн. 3 % річних, 174 353,57 грн. інфляційної складової боргу за додатковою угодою № 7 від 22.06.2005 р. до договору на пайову участь у будівництві № 16/03-1620 від 04.03.2003р.

У березні 2006 року Заступник військового прокурора Центрального регіону України пред’явив зустрічний позов в інтересах держави в особі Центрального спеціалізованого будівельного управління МОУ до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" про примусове виконання обов’язків в натурі, зокрема, зобов’язання відповідача за зустрічним позовом перерахувати на користь Центрального спеціалізованого будівельного управління МОУ попередню суму фінансування за договором у розмірі 67 304 142,83 грн., 3 % річних в сумі 2 019 124,28 грн., 5 788 156,28 грн. інфляційної складової боргу.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 1 липня 2008 року (колегія суддів у складі: Хрипун О.О. –головуючого, Пукшин Л.Г., Ковтун С.А.) первісний позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 3 695 857,17 грн. основної заборгованості, 345 017,95 грн. суми пені, 244 479,70 грн. 3% річних, 939 488,68 грн. інфляційних витрат, 24 293,85 грн. державного мита та 112 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду Центральне спеціалізоване будівельне управління Міністерства оборони України подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду.

Оскаржуваною ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2008 року (колегія суддів у складі: Корсак В.А. –головуючий, Коршун Н.М., Авдеєв П.В.) апеляційну скаргу повернуто без розгляду на підставі п. 2 та п. 3 ст. 97 ГПК України, а саме: до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі та не додано доказів її надіслання іншим сторонам у справі.

У касаційній скарзі Центральне спеціалізоване будівельне управління Міністерства оборони України, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, п. 38 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, –просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підстави для повернення апеляційної скарги без розгляду вичерпно врегульовано ст. 97 ГПК України. Зокрема, згідно з п. 2 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги (подання) не додано доказів надсилання її копії іншій стороні (сторонам).

Оскільки Центральним спеціалізованим будівельним управлінням Міністерства оборони України до апеляційної скарги не було додано доказів направлення апеляційної скарги іншій стороні у справі позивачу –ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та військовій прокуратурі Центрального регіону України, то Київський апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність апеляційної скарги вимогам ГПК України, що відповідно до п. 2 ст. 97 ГПК України є підставою для її повернення.

Розглядаючи касаційну скаргу відповідача – Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України у касаційному провадженні, суд касаційної інстанції надав можливість відповідачеві надати докази надсилання копії апеляційної скарги іншим сторонаим у справі, проте касатор відповідних документів не надав.

За таких обставин, висновки апеляційного господарського суду про наявність підстав до повернення апеляційної скарги відповідача з підстав, що передбачені п. 2 ст.97 ГПК України є вірними.

Разом з тим, однією з підстав повернення апеляційної скарги судом, є не надання скаржником документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку та розмірах.

Відповідно до вимог ст. 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати державного мита.

Згідно п. 3 ст. 97 ГПК України не надання суду документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку та розмірах передбачено у якості підстави до повернення апеляційної скарги (подання).

Водночас, статтею 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” від 21.01.1993 р. № 7-93 передбачено випадки звільнення певних суб’єктів від сплати державного мита. Зокрема, згідно з п. 38 ст. 4 від сплати державного мита звільняються державні замовники та виконавці державного замовлення –за позовами, з якими вони звертаються до суду в справах про відшкодування збитків, завданих при укладенні, внесенні змін до державних контрактів, а також невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за державним контрактом на поставку продукції для державних потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу без розгляду, посилався, зокрема, на те, що до скарги не було додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку і розмірі, а посилання скаржника на те, що Центральне спеціалізоване будівельне управління Міноборони звільнене від сплати державного мита у передбаченому законом порядку не підтверджено належними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування ухвали Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2008 року.

Твердження касаційної скарги про те, що ухвала апеляційного господарського суду прийнята внаслідок неправильного застосування норм процесуального права не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним.

Посилання в касаційній скарзі на ту обставину, що Центральне спеціалізоване будівельне управління Міноборони звільнене від сплати державного мита в силу положень п. 38 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, оскільки останнє є виконавцем державного замовлення, зокрема, програми про забезпечення житлом військовослужбовців, на увагу не заслуговують, оскільки не грунтуються на матеріалах справи, які не містять даних про те, що позовні вимоги пов'язані з відшкодуванням збитків, завданих при укладенні, внесенні змін до державних контрактів, а також невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за державним контрактом на поставку продукції для державних потреб, як передбачено вказаною нормою.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку про правомірне застосування судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального законодавства та відсутність будь-яких підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, тому підстав до її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2008 року у справі № 21/256-32/285 залишити без змін.

Головуючий:

Н. Дунаєвська

Судді:

Н. Мележик

М. Михайлюк