ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2008 р.

№ 12/342

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

ЗАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.03.2005 р.

у справі

господарського суду Полтавської області

за позовом

Державного управління екології та природних ресурсів в Полтавській області

до

ЗАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

про

стягнення 1939330, 67 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: з’явились,

відповідача: Селівоненко С.В. (дов. від 14.01.08 № 13/03-49), Бєсєдін М.В. (дов. від 27.12.07 № 14/03-27) Козачук О.А. (дов. від 27.12.07 № 14/03-16),

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 17.01.05 господарського суду Полтавської області позов задоволено. З відповідача в доход місцевого бюджету Кременчуцької міської ради стягнуто 1939330, 67 грн. збитків, в доход державного бюджету стягнуто 1700 грн. державного мита і на користь ДП "Судовий інформаційний центр" –118 грн. на ІТЗ судового процесу.

Постановою від 14.03.05 Київського міжобласного апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ЗАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Ухвалою від 09.11.05 Вищого господарського суду України вказану касаційну скаргу разом зі справою передано на розгляд Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою від 21.03.07 Вищого адміністративного суду України у справі відкрито касаційне провадження.

Ухвалою від 02.04.08 Вищого адміністративного суду України касаційне провадження у справі закрито, справу передано на розгляд до Вищого господарського суду України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, які приймали рішення у даній справі, Державним управлінням екології та природних ресурсів в Полтавській області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства акціонерним товариством "Укртатнафта", в ході якої 03-04.06.2004 року здійснено відбір проб викидів стаціонарних джерел № 5.

За результатами вказаної перевірки позивачем складено акт відбору проб викидів від 03.04.2004 року, в якому вказано, що від виробництва № 2 - установка елементарної сірки піч дожигу 8-11-1 (джерело забруднення атмосфери (ДЗА) № 1026) викиди діоксиду сірки в атмосферне повітря здійснювались з перевищенням гранично допустимого викиду.

Відповідно до протоколу вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел № 5 від 09.06.2004 року потужність викиду сірки на ДЗА № 1026 становила 16,1637 г/сек при дозволеному 3,7338 г/сек. Гранично допустимі викиди для відповідача встановлені Дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 530030, виданим Державним управлінням екології та природних ресурсів в Полтавській області 08.09.2003 року із терміном дії до 31.12.2005 року.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення Державного управління екології та природних ресурсів Полтавській області з позовом у даній справі з посиланням на Закони України "Про охорону атмосферного повітря" та "Про охорону навколишнього середовища".

Приймаючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до акта про дотримання вимог повітряохоронного законодавства на джерелі 1026 АТ "Укртатнафта" джерело забруднення атмосферного повіт (ДЗА) № 1026 (піч дожигу сірководня до діоксиду сірки) знаходиться на установці виробництва елементарної сірки. На цьому ДЗА роками згідно даних квартальних звітів контролю встановлених нормативів виходу фіксується перевищення нормативу діоксіда сірки і це є порушенням дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Згідно первинного обліку по формі ПОД - 1 за останній астрономічний рік зафіксовані перевищення діоксиду сірки лабораторією охорони навколишнього середовища підприємства.

Кількість годин роботи ДЗА № 1026 з перевищенням нормативів ГДВ за цей період (19.06.2003 р. по 19.06.2004 р.) згідно первинного обліку по формі ПОД -3 складає - 8008.

Згідно п.4.7 "Порядку розгляду документів та умови видачі дозволів на викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами", затвердженого наказом Мінекобезпеки України № 154 від 29.12.1995 дозволені обсяги викидів забруднюючих речовин заповнюються органами Мінекобезпеки України у відповідності з затвердженими нормативами гранично допустимих викидів та тимчасово погодженими викидами з використанням програми на ПЕОМ, що затверджена Мінекобезпеки України.

Судами також враховано, що згідно листа Державної екологічної інспекції Міністерства екології та природних ресурсів України № 10-8/3 від 11.02.2004 адресованому позивачеві, згідно п.3.3 Порядку, при видачі дозволу на викиди встановлюються вимоги по здійсненню виробничого контролю за викидами забруднюючих речовин, які є складовою частиною дозволу на викиди, контроль викидів забруднюючих речовин згідно таблиці 3.2 додатку № 3 до Порядку, здійснюється тільки по кожному стаціонарному джерелу викиду. Проведення контролю викидів в цілому по речовині по всіх джерелах не передбачається.

Відповідно до листа Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Мінприроди України, адресованого головному державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області, контроль за викидами забруднюючих речовин, відшкодування збитків в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин здійснюється по кожному стаціонарному джерелу викидів і по кожній забруднюючій речовині.

Встановлення "загального нормативу" та його контроль нормативно-правовими актами не передбачено.

З огляду на вказане суди дійшли висновку, що позивачем правомірно згідно з "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, за заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" підраховані збитки, завдані відповідачем державі в результаті наднормативних викидів діоксиду сірки в атмосферне повітря в сумі 1 939 330,67 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що при розгляді справи не було забезпечено всебічний, повний і об’єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, як це передбачено статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Так,           пунктом 3.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні Державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995р. № 38 (надалі –Методика), джерело забруднення атмосферного повітря визначено як об'єкт, що розповсюджує забруднюючі атмосферне повітря речовини.

При цьому в п. 3.2 Методики окремо визначено поняття "джерело виділення забруднюючих речовин" - об'єкт, в якому відбувається утворення забруднюючих речовин (технологічна установка, обладнання, апарат та інше).

Отже, Методикою розділено поняття "джерело забруднення" та "джерело виділення", які не є тотожними, що залишились поза увагою судів попередніх інстанцій та не встановлено до якого з цих понять відноситься піч допалювання сірководню установки виробництва елементарної сірки АТ «Укртатнафта»(джерело №1026).

Колегія суддів Вищого господарського суду України зважає на посилання ЗАТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" в касаційній скарзі на той факт, що точки контролю викидів забруднюючих речовин джерел №1026 та №1027 розташовані в газовідводах, з'єднаних однією димовою трубою.

В той же час, згідно п.5.3 Методики при роботі кількох джерел виділення забруднюючих речовин (технологічних агрегатів) на одне джерело викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, для якого встановлений норматив дозволеного викиду, необхідно вести контроль величин забруднюючих речовин, що утворилися і відходять від кожного технологічного агрегату, і порівнювати їх із встановленими гранично допустимими нормативами.

Отже, судами не досліджено, що до одного джерела викиду забруднюючих речовин (димової труби) приєднані два джерела виділення забруднюючих речовин (№1026 та №1027) та не з’ясовано внесок кожного з вказаних джерел забруднення до зафіксованої Держуправлінням величини викиду діоксиду сірки.

Також судами не враховано, що в акті перевірки Держуправління, на підставі якого застосовані штрафні санкції, зафіксовано факт відсутності перевищення гранично допустимого викиду діоксиду сірки від джерел АТ «Укртатнафта»у санітарно-захисній смузі та у жилій зоні м. Кременчука в 2003 році та першому півріччі 2004 року.

З огляду на вказане судові рішення підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення від 17.01.05 господарського суду Полтавської області та постанову від 14.03.05 Київського міжобласного апеляційного господарського суду у справі № 12/342 скасувати.

Справу направити до господарського суду Полтавської області на новий розгляд.

Головуючий Божок В.С.

Судді Костенко Т.Ф.

Коробенко Г.П.