ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2008 р.

Справа № 3/55/08

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Бєляновського В.В.,

Суддів: Шевченко В.В.

Мирошниченко М.А.

при секретарі - Волощук О.О.,

за участю представників:

Від позивача: Головченко А.В.

Від відповідача: Голобородько В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнє підприємство “Миколаївський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 17.07.2008 року

по справі № 3/55/08

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю “Славич”

до відповідача: Дочірнє підприємство “Миколаївський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України”

про стягнення 8 239 304,65 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року ТОВ “Славич” звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до дочірнього підприємства “Миколаївський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” (далі - Підприємство) про стягнення 7 801 071 грн. 21 коп. боргу, що виник у зв'язку з непроведенням остаточного розрахунку за поставлений товар згідно з договором поставки № 4-06/03-16 від 04.01.2006р., а також 438 233 грн. 44 коп. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Заявою від 29.05.2006 року ТОВ “Славич” змінило підстави свого позову та в обгрунтування пред'явлених вимог посилалося на те, що борг відповідача утворився в результаті невиконання ним умов договору поставки № 2 від 01.09.2005р., договору поставки № 4-06/03-16 від 04.01.2006р. та виходячи з умов договору про відступлення права вимоги № 1-07 від 15.02.2007р.

В процесі розгляду даної справи позивач неодноразово зменшував та збільшував розмір своїх позовних вимог і останньою заявою від 03.07.2008 року у зв'язку з частковим погашенням відповідачем свого боргу після пред'явлення даного позову, просив господарський суд стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 5 525 488 грн. 15 коп. та пеню у розмірі 740 871 грн.12 коп.

Підприємство позов не визнало посилаючись на те, що згідно з даними свого бухгалтерського обліку заборгованість перед позивачем за договором поставки № 2 від 01.09.2005р. відсутня, а за договором поставки № 4-06/03-16 від 04.01.06р. позивач своїх зобов'язань не виконав і товаросупроводжувальні документи на товар не надав, а тому станом на момент вирішення цього спору позивач має перед відповідачем заборгованість в сумі 10 013 401 грн. 36 коп., так як останній проавансував позивача на цю суму, сплативши кошти до настання строку оплати одержаного товару згідно з умовами договору.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 17.07.2008 року у справі (суддя –Смородінова О.Г.) уточнений позов задоволено в повному обсязі з мотивів обґрунтованості позовних вимог

Рішення мотивовано тим, що поставки товару за договором від 04.01.2006 року позивачем здійснювалися з січня 2006 року по травень 2008 року, про що свідчать як надані позивачем товарно - транспортні накладні, так і складений сторонами акт звірки станом на 17.06.2008 року. Банківські виписки свідчать про те, що відповідач частково здійснював оплату отриманого товару, що також зафіксовано в вищезазначеному акті звірки. За висновком суду, акт звірки є цивільно - правовим документом і якщо він підписаний уповноваженими особами - керівниками і укладений в належній формі, то цей документ фактично набуває ознак правочину відповідно до ст. 202, 626 ЦК України. Таким чином, борг відповідача за договором № 4-06/03-16 від 04.01.2006р. перед позивачем цілком обґрунтовано складає 4 978 246,59 грн. Що стосується позовних вимог за договором про відступлення права вимоги № 1-07 від 15.02.2007р., то суд виходив із того, що відповідач не заперечив наявність суми боргу в розмірі 1 147 241,57 грн. по цьому договору. Також позивач цілком правомірно нарахував відповідачу до стягнення пеню в розмірі 740 871,12 грн. А тому суд керуючись вимогами ст. ст. 712, 526, 610, 611 ЦК України позов задовольнив.

В апеляційній скарзі Підприємство посилаючись на те, що зазначене рішення постановлено судом з порушенням норм матеріального і процесуального права та за неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, просить його повністю скасувати і прийняти нове рішення, яким в стягненні боргу за договором № 4-06/03-16 від 04.01.2006р. в сумі 4 978 246,59 грн. та в частині стягнення пені в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ТОВ “Славич” заперечує проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі вказуючи на те, що викладені в ній доводи відповідача базуються виключно на перекручуванні фактів, положень договору та обставин справи і є недоведеними, оскільки не обґрунтовані доказами, та просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду змінити в частині стягнення пені, погоджуючись з доводами апеляційної скарги про те, що за договором про відступлення права вимоги не передбачена відповідальність за порушення строків сплати боргу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2005 року між ТОВ “Славич” (постачальник) та Підприємством (покупець) було укладено договір поставки № 2, відповідно до якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити нафтопродукти (товар), найменування, марка і кількість яких вказується у додатку, який є невід'ємною частиною договору, на умовах викладених у цьому договорі.

Спору між сторонами, пов'язаного із виконанням своїх зобов'язань за цим договором не має, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за договором поставки № 2 від 01.09.2005р. станом на 17.06.2008 року, підписаним уповноваженими представниками сторін, а також усними та письмовими поясненнями представників сторін.

04.01.2006 року між ТОВ “Славич” (продавець) та Підприємством (покупець) було укладено договір поставки № 4-06/03-16, відповідно до якого в порядку та на умовах визначених цим договором позивач зобов'язався продати (передати у власність) відповідачеві, а останній зобов’язався купити (прийняти та оплатити) товари: бітум БНД 60/90, бітум БНД 90/130, пічне паливо, мазут М-40, дизельне паливо, бензин А76.

Умовами договору сторони встановили, що ціни на товари, що поставляються за цим договором, зазначаються у специфікації, що складає невід'ємну частину цього договору; вартість перевезення, оренда залізничних цистерн, а також інші витрати, пов'язані з доставкою товару до пункту призначення вказаного покупцем, компенсується покупцем згідно квитанцій, якщо поставка здійснюється залізничним транспортом, а у випадку поставки автомобільним транспортом - згідно з калькуляцією на перевезення, затвердженою сторонами; продавець здійснює поставку товару партіями в період, який вказаний у додатку до цього договору, тільки при наявності рознарядки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці несе покупець; поставка товару підтверджується товарними накладними. Накладна підписується на фактично поставлений товар; датою поставки товару вважається дата отримання цього товару покупцем, що підтверджується підписом відповідальної особи покупця у товарній накладній; прийом товару по кількості і якості, здійснюється покупцем у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України від 02.04.1998р. № 81/38/101/235/122, зареєстрованої Міністерством юстиції України за № 685/3978 від 7.10.1999р. із складанням “акту приймання нафтопродуктів за кількістю” за формою № 5-НП; на товари, що поставляються продавець зобов'язаний представити наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок - фактуру, видаткову накладну, паспорт якості виробника продукції, податкову накладну, товаро - транспортну або залізничну накладну; продавець протягом 10-ти робочих днів із дати поставки товару, але не пізніше 3-го числа наступного за звітним місяцем, надає покупцю документи, передбачені в п. 3.7.; покупець, при виконанні продавцем пункту 5.1. цього договору, здійснює оплату в гривнях за банківськими реквізитами продавця. Термін оплати за постачений за договором товар складає 30 днів з моменту постачання товару; остаточні фінансові взаєморозрахунки сторони здійснюють після підписання акту звірки, який складається і підписується сторонами протягом дії цього договору; за прострочення терміну оплати, вказаного в п. 5.2 на поставку для кожної партії товару, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченого товару за кожний день прострочення, діючої у період прострочення платежу; строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору та закінчується 31.12.2006р.

У наступному сторонами було укладено дві додаткові угоди від 27.11.2006р. та від 29.03.2007р. до даного договору, якими строк його дії продовжувався, а також додатки № № 1 - 26 за період з 04.01.2006р. по 31.08.2007р., якими узгоджувалися найменування, кількість, ціна кожної партії товару, що поставляється, термін поставки, вартість перевезення товару, а також встановлювалося, що покупець здійснює оплату поставленого товару та вартості перевезення постачальнику протягом 30 банківських днів із дати поставки товару.

Згідно з доказами, що містяться в матеріалах справи, в період з січня 2006 року по жовтень 2007 року відповідно до даного договору та додатків до нього ТОВ “Славич” поставило Підприємству товар загальною сумою 39 392 229 грн. 39 коп., що підтверджується відповідними видатковими накладними від 24.01.2006р.- 30.10.2007р. наявними в справі та обґрунтованими розрахунками позивача.

Оплата отриманого товару Підприємством була проведена частково на суму 34 413 982 грн. 80 коп., що підтверджується обґрунтованими розрахунками позивача, які відповідачем не спростовані і на момент вирішення даного спору та прийняття рішення у справі прострочений борг останнього перед позивачем становить 4 978 246 грн. 59 коп.

Доводи відповідача про те, що строк оплати отриманого від позивача товару ще не настав у зв'язку з ненаданням останнім йому товаросупроводжувальних документів, а також, що він проавансував позивача на суму 10 013 401 грн. 36 коп., сплативши ці кошти до настання строку оплати, не заслуговують на увагу. Зроблене відповідачем витлумачення умов договору на свою користь не відповідає його змісту.

Умовами договору поставки від 04.01.2006р. та додатків до нього чітко визначено, що покупець здійснює оплату поставленого товару та вартості перевезення постачальнику протягом 30 (а за додатками № № 14-18 протягом 90) банківських днів із дати поставки товару. Датою поставки товару вважається дата отримання цього товару покупцем., що підтверджується підписом відповідальної особи покупця у товарній накладній. Поставка товару підтверджується товарними накладними, яка підписується на фактично поставлений товар.

Отже, всебічний аналіз умов договору поставки та додатків до нього дозволяє дійти однозначного висновку, що надання товаросупроводжувальних документів на товар (рахунку - фактури, паспорта якості виробника товару, податкової накладної, товарно - транспортної або залізничної накладної) не є умовою настання строку оплати отриманого товару.

Окрім того, своє твердження в цій частині відповідач жодним належним доказом не підтверджує. Позивач у свою чергу наполягає на тому, що усі зазначені документи були надані відповідачу у строк, в повному обсязі та на умовах договору поставки, про що свідчить складання та підписання сторонами актів звірки взаєморозрахунків за цим договором та відсутність претензій з боку відповідача. А також, умовами договору поставки не передбачена форма розрахунків шляхом проведення передоплати товару, а в жодному з платіжних доручень відповідача та банківських витягів у розділі: “призначення платежу” не міститься вказівки, що це авансовий платіж, а навпаки, чітко зазначено: “оплата за товар згідно з договором від 04.01.2006р”.

Окрім того, такі доводи відповідача спростовуються актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2007р. по 31.12.2007р. підписаними сторонами, претензією позивача № 19-08 від 29.02.2008р. та листом Підприємства № 12/588 від 08.04.2008р., у якому останнє повністю визнавало свою заборгованість в сумі 7 801 071 грн. 21 коп., у тому числі за поставлений товар згідно з договором поставки та за договором про відступлення права вимоги і просило узгодити графік погашення вказаної заборгованості.

При цьому колегія суддів не може погодитися із висновком місцевого господарського суду щодо визначення акту звірки як правочину, позаяк такий висновок є помилковим.

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частин першої, другої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, розрахунками, тощо. Відповідно акт звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу.

Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу або суму на яку проведено залік, інші реквізити.

Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами у підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків.

15.02.2007 року між ТОВ “Славич” (цедент) та Підприємством (цесіонарій) було укладено договір про відступлення права вимоги № 1-07, відповідно до якого до відповідача перейшло право вимагати від боржника - ТОВ “Укртрансстрой” сплати заборгованості в розмірі 1 147 241 грн. 57 коп. за договором поставки№ 8-06 від 14.08.2006р., що був укладений між цедентом та боржником, а за відступлення йому права вимоги відповідач зобов'язався протягом 30 днів з моменту підписання даного договору сплатити позивачеві вказану суму боргу. Проте, свої зобов'язання за цим договором відповідач у встановлений термін не виконав і борг не сплатив. Наявність боргу перед позивачем в сумі 1 147 241 грн. 57 коп. за зазначеним договором на момент вирішення даного спору відповідачем не заперечується, належних доказів підтверджуючих погашення вказаної заборгованості у матеріалах справи не міститься.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі місцевий господарський суд виходив із того, що позивач цілком правомірно нарахував відповідачу пеню у розмірі 740 871 грн. 12 коп. Проте, такий висновок суду є помилковим. З наявного в справі розрахунку пені від 03.07.2008р. вбачається, що позивач нарахував відповідачеві пеню виходячи із загальної суми боргу, яка складається з боргу як за договором поставки, так і з боргу за договором про відступлення права вимоги. Між тим, останнім договором не передбачено відповідальності у вигляді неустойки за порушення терміну сплати боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Отже, без урахування боргу за договором про відступлення права вимоги № 1-07 від 15.02.2007р. сума згаданої пені складає 624 426 грн. 27 коп.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд наведеного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим зазначене рішення підлягає зміні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, що отриманий від позивача товар знаходився в нього на зберіганні, а часткова оплата за нього здійснювалася в якості передоплати, є неспроможними, оскільки такого двостороннього договору зберігання у письмовій формі згідно з вимогами ст. ст. 202, 936- 938 ЦК України між сторонами не укладалося.

Також, не приймаються до уваги і доводи відповідача, що до накладних не надано усіх довіреностей на отримання товару, оскільки кожна наявна у справі видаткова накладна містить вказівку про те, на підставі якої довіреності уповноважній особі відповідача здійснювався відпуск товару. Окрім того, оригінали накладних та довіреностей на отримання товару досліджувалися господарським судом першої інстанції в судовому засіданні 15.07.2008 року, що вбачається з його протоколу. Стосовно посилання відповідача, що деякі з цих накладних містять два підписи його уповноважених осіб на отримання товару, то саме ця обставина не є порушенням встановленої форми при складенні цих документів первинного бухгалтерського обліку. Посилання на те, що підписи в деяких накладних не відповідають підписам на довіреності, об'єктивно нічим не підтверджене та ґрунтується на власних припущеннях відповідача. Але при цьому визначальним є те, що отримання від позивача товару за усіма цими видатковими накладними відповідачем не заперечується.

Інші доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом апеляційної інстанції, не впливають на правильність вирішення даного спору.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105, 122 ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства “Миколаївський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2008 року у справі № 3/55/08 в частині стягнення з дочірнього підприємства “Миколаївський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства “Державна акціонерна компанія “Автомобільні дороги України” на користь ТОВ “Славич” пені в сумі 740 871 грн. 12 коп. змінити на стягнення пені в сумі 624 426 грн. 27 коп., а в решті частини зазначене рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Бєляновський В.В.

Судді Мирошниченко М.А.

Шевченко В.В.