ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/153

02.07.08

За позовом

Комунального підприємства «Господар»Дарницького району м. Києва

до

Закритого акціонерного товариства «Отіс»

про

стягнення 108 699,58 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –

Топалова О.Є. (довіреність № 650 від 20.03.2008);

від відповідача –

Тищенко С.І. (довіреність б/н від 04.01.2008).

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство «Господар»Дарницького району м. Києва (далі –Позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Отіс» (далі –Відповідач) 108 699,58 грн. шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивачем на підставі вироку Дарницького районного суду від 16.01.2006 (далі –Вирок) виплачено 8 699,58 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди потерпілій Магдик Н.О., а тому ним відповідно до положень статті 1191 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки працівника Відповідача Репіка О.А. визнано винним у скоєні злочину передбаченого частиною 2 статті 367 КК України, який потягнув за собою завдання вказаної шкоди, то Відповідач згідно з статтею 1172 ЦК України зобов’язаний виплатити Позивачу заявлену до стягнення суму.

Відповідач позов не визнав, мотивувавши свої заперечення проти позову тим, що:

- відповідно до пункту 3.2.1 договору на ремонт ліфтів при повному технічному обслуговуванні № D21MB0219 від 01.01.2003, укладеного між Позивачем та Відповідачем, (далі –Договір) Відповідач не несе відповідальності за незаплановані зупинки ліфтів, які експлуатуються понад двадцять п’ять років і їх модернізація не проводилась;

- відповідно до умов Договору Відповідач здійснює лише ремонт та технічне обслуговування ліфтів Позивача і не є власником жодного ліфту, а тому Позивач відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України як власник ліфтів повинен одноосібно відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а саме ліфтом, власником якого є Позивач;

- відповідно до акта спеціального технічного розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28.02.2003 о 14 годині 30 хвилин на пасажирському ліфті № 6899 за адресою: м. Київ, вул. Вереснева, 5, під’їзд № 2 з ученицею одинадцятого класу школи № 160 Магдик Вікторією Миколаївною 1986 року народження від 14.03.2003 (далі –Акт) складеного Київською державною інспекцією котлонагляду і підіймальних споруд, винних осіб у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці не виявлено;

- неналежне виконання Позивачем своїх зобов’язань за Договором підтверджується рішеннями Господарського суду м. Києва від 18.06.2003 у справі № 13/367, від 25.12.2007 у справі № 34/561, від 25.12.2007 у справі № 42/481, від 05.05.2008 у справі № 46/17, відповідно до яких з Позивача на користь Відповідача було стягнуто заборгованість за Договором;

- Позивач звертався до Відповідача про проведення різних ремонтних робіт на своїх об’єктах, але при цьому від Позивача не надходило жодного листа з проханням провести ремонтні роботи на пасажирському ліфті № 6899 за адресою: м. Київ, вул. Вереснева, 5, під’їзд № 2.

Розгляд справи відкладався.

У судових засіданнях 04.06.2008, 11.06.2008 оголошувались перерви до 11.06.2008, 02.07.2008, відповідно.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

01.01.2003 між Позивачем та Відповідачем укладено договір № D21MB0219 на ремонт ліфтів при повному технічному обслуговуванні, відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 якого Відповідачем взято на себе зобов'язання щодо виконання робіт по ремонту ліфтів при повному технічному обслуговуванні на об'єктах Позивача. Повне технічне обслуговування включає всі види регламентних робіт, а також здійснення цілодобового аварійного обслуговування по усуненню аварійних ситуацій, евакуації пасажирів із кабін зупинених ліфтів та роботи із запуску ліфтів при всіх непланових зупинках.

Розділом 2 «Обов’язки сторін»вказаного Договору передбачено, що:

Відповідач зобов’язується:

- забезпечувати надійну та безперебійну роботу ліфтів (пп.2.1.1);

- забезпечити своєчасне та якісне виконання регламентних робіт власною робочою силою (пп.2.1.2);

- брати участь у розгляді аварійних ситуацій на ліфтах, що виникли при їх експлуатації (пп.2.1.5);

- зупиняти роботу ліфтів у разі грубих порушень пасажирами правил користування та невиконання власником або організаціями, уповноваженими власником, своїх обов'язків, а також незадовільного технічного стану, який не гарантує безпечного перевезення пасажирів (пп.2.1.9) та ін;

Позивач, у свою чергу, зобов’язувався призначити відповідальну особу за організацію експлуатації ліфтів, із числа ІТП, яка, зокрема, зобов’язана припиняти роботу ліфтів при виявленні несправностей, які можуть призвести до аварії або нещасного випадку, а також при відсутності атестованого персоналу (операторів ОДС); забезпечити експлуатацію ліфтів у відповідності за їх призначенням та умовами експлуатації (пп.2.2.1).

Ліфт за реєстровим № 6899 (далі –ліфт № 6899) був встановлений в під’їзді № 2 житлового будинку № 5 по вул. Вересневій в м. Києві, та належав Позивачу. Роботи по ремонту ліфтів (у т.ч. і зазначеного ліфта), встановлених на об’єктах Позивача при їх повному технічному обслуговуванні здійснювались Відповідачем на підставі вищевказаного Договору.

Таким чином, Відповідач є спеціалізованою організацією, обов’язки якої визначені Договором, і працівники якої в своїй роботі повинні керуватися нормативними документами, положеннями, правилами, інструкціями по обслуговуванню та експлуатації ліфтів, Правилами будови і безпечної експлуатації ліфтів (ДНАОП 0.00-1.02-99), затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 3 листопада 1999 року № 208.

Водночас вказаних нормативних актів повинен дотримуватися і Позивач, як власних цих ліфтів.

Як убачається з паспорту пасажирського ліфту за реєстровим № 6899 (копія міститься у матеріалах справи), він був введений у експлуатацію в 1974 році.

Згідно з Міждержавними стандартами «Ліфти пасажирські та вантажні. Технічні умови»ГОСТ 22011-95 строк експлуатації ліфтів пасажирських складає 25 років.

Отже, термін експлуатації ліфта № 6899 сплинув ще у 1999 році.

Як вбачається з Вироку, Репік О.А. з 1999 року працював майстром Деснянської дільниці № З СЛУ №1 Відповідача, а з 16.09.2002 згідно наказу № 123-К від 16.09.2002 був переведений на посаду майстра Дарницької дільниці № З СЛУ № 1 Відповідача. Згідно з вимогами Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів Репік О.А. розпорядженням № 10 від 20.09.2002 був призначений відповідальним за організацію робіт з технічного обслуговування і ремонту ліфта № 6899.

У період з 20 вересня 2002 року до 28 лютого 2003 року ліфт № 6899 працював неналежним чином (періодично ліфт починав рух без команди, рухався з відчиненими стулками дверей кабіни та шахти, не відкривались двері шахти тощо), про що мешканцями будинку в 2002 році п’ять разів, а в 2003 році сім разів подавались заявки через диспетчерську службу Позивача, а остання, в свою чергу, інформувала відповідні служби Відповідача. Майстер Репік О.А. повинен був належним чином реагувати та приймати заходи до усунення поломок ліфта та забезпечувати його безпечну роботу, а в разі виявлення несправностей, які могли привести до аварії або до нещасного випадку (такими несправностями були рух ліфта з відчиненими стулками дверей кабіни та шахти) повинен був заборонити його експлуатацію.

Однак у вказаний час Репік О.А., будучи особою, відповідальною за організацію робіт по технічному обслуговуванню та ремонту вказаного ліфта, і знаючи про його експлуатацію з відчиненими стулками дверей кабіни та шахти, в тому числі і від потерпілої Магдик Н.О., яка особисто неодноразово повідомляла його про неналежну роботу ліфта, несумлінно ставлячись до покладених на нього обов’язків, не перевіряв якість виконаних електромеханіком по ремонту ліфтів Відповідача Матвієнком В.В. на даному ліфті робіт, не контролював його періодичні технічні огляди, особисто не перевіряв ліфт та не забороняв його експлуатацію, хоча знав про несправності, які могли привести до аварії чи нещасного випадку. При цьому Репік О.А. не передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх діянь, хоча, маючи значний досвід роботи, будучи особою, яка має спеціальну освіту, знаючи вимоги нормативних документів, положень, правил, інструкції по обслуговуванню та експлуатації ліфтів, Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів повинен був і міг їх передбачити.

Аварійний стан зазначеного ліфта підтверджується також записами в журналі по обліку заявок на ремонт ліфтів Позивача. З записів в журналі видно, що в період з 13.03.2002 до 20.09.2002 мешканці другого під’їзду будинку № 5 по вул. Вересневій 18 разів звертались з заявами про несправність та неналежну роботу ліфта, з 20.09.2002 до 31.12.2002 надійшло 5-ть таких заявок, а за період з січня-лютого 2003 року надійшло 7 звернень - ліфт виходив з ладу 3 січня, з 12 по 13 січня, 15 січня, 14 лютого, 19 лютого, 24 лютого та 25 лютого.

28.02.2003 приблизно о 14 год. 30 хв. на пасажирському ліфті № 6899 з мешканкою будинку № 5 по вул. Вересневій в м. Києві неповнолітньою Магдик Вікторією Миколаївною 1986 року народження стався нещасний випадок зі смертельним наслідком.

За Вироком суду нещасний випадок зі смертельним наслідком стався внаслідок того, що Репік О.А. будучи службовою особою Відповідача, неналежно виконував свої службові обов’язки через несумлінне ставлення до них, що підтверджується Вироком, відповідно до якого Репіка О.А. визнано винним у скоєні злочину передбаченого частиною 2 статті 367 КК України.

Згідно з частиною 3 статті 35 Господарсько процесуального кодексу України (далі –ГПК України) вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов’язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Загальний розмір шкоди, заподіяної потерпілій Магдик Н.О., відповідно до Вироку становить 8 699,58 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, всього 108 699,58 грн.

На виконання вказаного Вироку, Позивач сплатив потерпілій Магдик Н.О. 108 699,58 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 21.12.2006 №2314 на суму 80 000 грн., № 2322 на суму 28 699 грн.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, до Позивача перейшло в межах суми 108 699,58 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відтак, оскільки Вироком суду було встановлено, що нещасний випадок, який потягнув за собою настання шкоди, стався, зокрема, внаслідок невиконання працівником Відповідача своїх трудових (службових) обов’язків, то Позивач правомірно на підставі статей 1172, 1191 ЦК України звернувся до Відповідача в порядку регресу з вимогою про відшкодування шкоди.

При цьому судом враховано, що протиправною поведінкою (бездіяльністю) працівника Відповідача є недотримання ним під час виконання своїх трудових (службових) обов’язків нормативних документів, положень, правил, інструкцій по обслуговуванню та експлуатації ліфтів, Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, зокрема, щодо своєчасного зупинення експлуатації ліфта № 6899; шкідливий результат такої бездіяльності (матеріальна та моральна шкода) та її розмір встановлені у Вироку суду; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що у випадку своєчасного зупинення експлуатації ліфта не настав би нещасний випадок, який потягнув за собою настання шкоди; вина працівника Відповідача встановлена у Вироку.

Водночас судом також враховано, що шкода була завдана також і у зв’язку із бездіяльністю Позивача. Так, знаючи про те, що строк експлуатації ліфта № 6899 закінчився ще у 1999 році, і що на його діяльність постійно скаржилися мешканці будинку де експлуатувався цей ліфт (через службу Позивача постійно подавались відповідні скарги), зважаючи на стан ліфта, ліфт № 6899 продовжував експлуатуватися у Позивача і був замінений на новий лише після настання нещасного випадку.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, протиправною поведінкою (бездіяльністю) Позивача є невиконанням ним пункту 2.2.1 Договору та вищевказаних нормативних актів по обслуговуванню та експлуатації ліфтів; шкідливий результат такої бездіяльності встановлений у Вироку суду; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що у випадку призначення відповідної відповідальної особи Позивача відповідно до пункту 2.2.1 Договору, та своєчасного зупинення нею у відповідності з вказаним пунктом Договору експлуатації ліфта, а також своєчасною заміною ліфта № 6899 на новий не настав би нещасний випадок, який потягнув за собою настання шкоди; вина полягає у необережності (чи недбалості) Позивача при володінні ліфтом, і крім того шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується володільцем цього джерела незалежно від вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Враховуючи вищевикладене, перелічені обставини справи та положення ЦК України, оцінивши відповідно до статті 43 ГПК України наявні в матеріалах справи докази та обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, врахувавши ступінь вини кожної з сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі 80 000 грн.

Посилання Відповідача, як на підставу відмови у позові, на ту обставину, що відповідно до пункту 3.2.1 Договору Відповідач не несе відповідальності за незаплановані зупинки ліфтів, які експлуатуються понад двадцять п’ять років і їх модернізація не проводилась, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до Вироку сталася не незапланована зупинка ліфта, а ліфт почав рухатись з відкритими дверима, що призвело до нещасного випадку зі смертельним наслідком.

Посилання Відповідача, як на підставу відмови у позові, на ту обставину, що відповідно до Акта винних осіб у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці не виявлено, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається з Вироку вказаний Акт вже був досліджений судом у кримінальній справі, а згідно з Вироком була встановлено особа, недбале ставлення якої до виконання своїх службових обов’язків призвело до нещасного випадку зі смертельним наслідком.

Посилання Відповідача, як на підставу відмови у позові, на ту обставину, що Позивачем неналежним чином виконувались своїх зобов’язань за Договором суд не бере до уваги, оскільки вказані обставини не є предметом спору у даній справі та не є підставою для звільнення Відповідача від відповідальності.

Посилання Відповідача, як на підставу відмови у позові, на ту обставину, що Позивач звертався до Відповідача про проведення різних ремонтних робіт на своїх об’єктах, але при цьому від Позивача не надходило жодного листа з проханням провести ремонтні роботи на пасажирському ліфті № 6899 за адресою: м. Київ, вул. Вереснева, 5, під’їзд № 2, суд не бере до уваги, оскільки як вбачається з Вироку потерпіла Магдик Н.О. неодноразово зверталась до Репіка О.А. та мешканці вказаного будинку в 2002 році п’ять разів, в 2003 році сім разів подавалися заявки через диспетчерську службу Позивача, яка в свою чергу, інформувала відповідні служби Відповідача про несправність та вихід з ладу ліфта, проте вказані звернення були залишені Репіком О.А. без належного реагування, що призвело до нещасного випадку внаслідок якого загинула неповнолітня Магдик В.М.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідач не спростував належними засобами доказування обставин на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 22,1172, 1187, 1188, 1191 ЦК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства «Отіс»(03062, м. Київ, вул. Чистяківська, 32, ідентифікаційний код 14357579, р/р 260002967 в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335; р/р 2019 в АКБ «Сітібанк (Україна)», МФО 300584; р/р 5500 в відділенні № 500 АКІБ «УкрСиббанк», МФО 351005; р/р 4915, МФО 320649) на користь Комунального підприємства «Господар»Дарницького району м. Києва (02096, м. Київ, вул. Заслонова, 3, ідентифікаційний код 14315687, р/р 0014, МФО 322904 в КРД «Райффайзен банк Аваль») 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. шкоди, а також 800 (вісімсот) грн. витрат по сплаті державного мита та 86 (вісімдесят шість) грн. 85 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя

Сташків Р.Б.

Повний текст рішення підписано 10.07.2008