ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

14.10.2008

Справа №2-18/8931-2008

За позовом – Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ (вул. Федорова, 32-А, м. Київ, Україна, 03038).

До відповідача – Тролейбусного парку №1, м. Сімферополь (вул. Київська, 78, м. Сімферополь, 95001).

Про відшкодування шкоди.

Суддя І.К. Осоченко

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Пайков С.В. – в.о. директора філії, дов. від 28.03.2008 року № 0108-59.

Від відповідача – не з’явився.

СУТЬ СПОРУ: Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим із позовною заявою до Тролейбусного парку №1 (далі – відповідач), в якій просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму за спричинення шкоди у розмірі 9 869 грн. (дев’ять тисяч вісімсот шістдесят дев’ять гривень) 81 коп.

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах статей 993, 1191 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування» та мотивовані тим, що позивачем на підставі договору від 16.03.2007р. а №28-1702-0337 про добровільне страхування в наслідок дорожньо транспортної події було сплачено Марковій Жанні Владиславівні 9 869 грн. (дев’ять тисяч вісімсот шістдесят дев’ять гривень) 81 коп. Як встановлено постановою Центрального районного суду м. Сімферополя Дорожньо транспортна подія сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху Дудкою Олександром Миколайовичем, водієм «Тролейбусу ТР-9» номерний знак 37-64, що є підставою для звернення до господарського суду з позовом про зворотню вимогу на суму 9 869 грн. (дев’ять тисяч вісімсот шістдесят дев’ять гривень) 81 коп. до відповідача.

Представник відповідача у судове засідання двічі не з’явився, повідомлений був судом про дату та час розгляду справи належним чином, причини неявки суду не відомі. Вимоги ухвал господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.08.2008р. та від 22.09.2008р. не виконав.

Слухання справи відкладалося у порядку, передбаченому статтею 77 ГПК України.

Суд вважає заможливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у порядку, передбаченнному статтею 75 ГПК УКраїни.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд –

ВСТАНОВИВ:

16.03.2007 року між Закритим акціонерним товариством “Страхова компанія “Українська страхова група” та Марковою Жанною Владиславівною укладено договір добровільного страхування № 28-1702-0337, предметом якого є страхування транспортного засобу «DAEWOO SENS » державний номер АК 0132 АВ.

15.05.2007 року транспортний засіб «Тролейбус ТР-9» номерний знак 37-64, якій належить Тролейбусному парку № 1, під керуванням Дутка Олександра Миколайовича допустив зіткнення з автомобілем «DAEWOO SENS » державний номер АК 0132 АВ, під керуванням Артемова Руслана Борисовича.

15.05.2007 року Маркова Ж.В. звернулася до Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Українська страхова група” з заявою про настання страхового випадку тавиплату страхового відшкодування.

31.05.2007 року позивач на підставі звіту про оцінку матеріального збитку нанесеного власнику транспортного засобу № 923-05/07 від 22.05.2007 року склав страховий акт № КР24/07 та розрахунок страхового відшкодування до нього.

Згідно звіту про оцінку матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу № 923-05/07 від 22.05.2007 року, вартість матеріального збитку автомобіля «DAEWOO SENS » державний номер АК 0132 АВ становить 10148,61 грн.

Відповідно до договору добровільного страхування № 28-1702-0337, укладеного між позивачем та Марковою Жанною Владиславівною, у разі наявності у ДТП вини третьої особи, стягується франшиза у розмірі 1,0% страхової суми. Страхова сума транспортного засобу становить 27880,00 грн.

Отже виплаті підлягає сума – 9869,81 грн. (10148,61-2788,00).

Відповідно до Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 01.03.1996 р., Правил добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО), затверджених Міністерством фінансів України 18.11.2002 р. за № 0602903, Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Українська страхова група” на підставі страхового акту і відповідних документів, здійснила виплату страхового відшкодування Марковій Жанні Владиславівні, у розмірі 9869,81 грн.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором в розмірах фактичних витрат, переходить право вимоги, яку страхувальник має до особи, яка відповідає за заподіяні збитки.

Отже у позивача з моменту виплати страхового відшкодування Марковій Ж.В. виникло право регресної вимоги до винного.

13.09.2007 року № 03/7040 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу у сумі 9869,81 грн., проте вказана заява залишена без уваги. Доказів сплати відповідачем суми у розмірі 9869,81 грн. суду не надано.

Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “Українська страхова група”, звернулася до господарського суду для реалізації свого права зворотної вимоги до винного (у порядку регресу), гарантованої ст. 1191 ЦК України, яка свідчить, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню й при цьому виходить з наступного.

Ст. 1166 ЦК України передбачено, що загальними підставами відповідальності за заподіяну майнову шкоду необхідна наявність складу правопорушення, а саме: шкоди, протиправної поведінки особи, що спричинила шкоду, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою особи, що спричинила шкоду, вини. Вказані в статті підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, яка виникла унаслідок експлуатації транспортного засобу, вважається такою, яка спричинена джерелом підвищеної небезпеки. Правила відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, а також унаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, передбачені статтями 1187, 1188 ЦК України.

З вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів... що створює підвищену небезпеку для особи, що здійснює цю діяльність і ін. осіб. Частина 2 вказаної статті передбачає, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди і т. п.), транспортним засобом, що володіє, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання і зміст якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 даної статті указує, що особа, що здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за заподіяну шкоду, якщо не доведе, що шкода причинена унаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, заподіяна унаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, заподіяна одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 15.06.2007 року у справі № 3-9802/07 встановлена вина Дутка Олександра Миколайовича у дорожньо транспортній пригоді, яка сталася 15.05.2007 року, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суд щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992р. “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей .

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

При розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Дутка Олександр Миколайович знаходиться у трудових відносинах з Тролейбусним парком № 1 і у момент дорожньо – транспортної пригоди керував транспортним засобом «Тролейбус ТР-9» номерний знак 37-64, якій належить Тролейбусному парку № 1, у зв’язку з виконанням своїх трудових обов’язків.

У ході судового розгляду судом встановлено, що Тролейбусний парк № 1 значиться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, без права юридичної особи, юридичною особою є Кримське республіканське виробниче підприємство “Кримтролейбус”.

Відповідно до частини 3 статті 24 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

За вказаних обставин суд вважає за необхідне у порядку статті 24 Господарського процесуального кодексу України замінити первісного відповідача - Тролейбусний парк № 1 належним відповідачем - Кримське республіканське виробниче підприємство “Кримтролейбус” (95034 м. Сімферполь вул Київська, 78).

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на відповідача.

14.10.2008р. у судовому засіданні за згодою позивача було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.10.2008 року

На підставі вищевикладеного та керуючись 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          У порядку статті 24 Господарського кодексу України, замінити первісного відповідача - Тролейбусний парк № 1 належним відповідачем - Кримське республіканське виробниче підприємство “Кримтролейбус” (95034 м. Сімферполь вул Київська, 78).

2.          Позов задовольнити.

3.          Стягнути з Кримського республіканського виробничого підприємства “Кримтролейбус” (95034 м. Сімферполь вул Київська, 78; , банківські реквізити суду не відомі) на користь Закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ (вул. Федорова, 32-А, м. Київ, Україна, 03038; р/р 265044691 в ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478, ) 9 869 грн. (дев’ять тисяч вісімсот шістдесят дев’ять гривень) 81 коп. заборгованості; 102 грн. (сто дві грн.) 00 коп. державного мита та 118 грн. (сто вісімнадцять грн.) 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Осоченко І.К.