ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 р.

№ 14/631

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Тимошенко О.Л.

від відповідача: не з’явився

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства “Вугілля України”

на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р.

у справі № 14/631 Господарського суду Луганської області

за позовом Державного підприємства “Вугілля України”

до Державного відкритого акціонерного товариства “Групова збагачувальна фабрика “Луганська” Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвуглепереробка”

про стягнення 677808,83 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Вугілля України” звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Державного відкритого акціонерного товариства “Групова збагачувальна фабрика “Луганська” Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля” та Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганськвуглепереробка” про стягнення 677808,83 грн., в т.ч. 434000,40 грн. суму збитків, 199366,79 інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 44441,64 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 24.01.2008р. (суддя Є.А.Лісовицький), залишеним без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. (судді: Л.І.Журавльова, К.І Бойченко, С.С.Єжова), в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим у даній справі судовими рішеннями, Державне підприємство “Вугілля України” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 24.01.2008р. і постанову Луганського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. та прийняти нове рішення. Свою вимогу Державне підприємство “Вугілля України” мотивує тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Державного підприємства “Вугілля України” не підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено, що 19.05.2003р. між відповідачем –Державним відкритим акціонерним товариством “Групова збагачувальна фабрика “Луганська” Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля” та відповідачем –Товариством з обмеженою відповідальністю “Луганськвуглепереробка” укладений договір № 57, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю “Луганськвуглепереробка” передало Державному відкритому акціонерному товариству “Групова збагачувальна фабрика “Луганська” Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля” вугілля, який переробляв його на концентрат і відправляв за реквізитами, наданими Товариством з обмеженою відповідальністю “Луганськвуглепереробка”. Відповідно до п. 7.2 зазначеного договору платником залізничного тарифу є Товариство з обмеженою відповідальністю “Луганськвуглепереробка”.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Господарським судом встановлено, що у березні - квітні 2004 року відповідач –Державне відкрите акціонерне товариство “Групова збагачувальна фабрика “Луганська” Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля” заповнило залізничні накладні з внесенням до них інформації про платника залізничного тарифу Державного підприємства “Вугілля України”, та відвантажив до ТЕС ВАТ “Західенерго” 8926 тонн вугілля, що належало ДП “Краснодонвугілля”, з яким у позивача відсутні договірні відносини. В результаті цього Донецька залізниця списала з рахунку ДП “Вугілля України” суму у розмірі 434000,04 грн. з ПДВ залізничного тарифу за перевезення 8926 тонн вугілля від ДВАТ “ГЗФ “Луганська” (ст.Технікум Донецької залізниці) до Вантажоотримувачів - Ладижинської та Бурштинської ТЕС ВАТ “Західенерго” (станції Ладижин Одеської залізниці та - Бурштин Львівської залізниці), що підтверджується відповідними залізничними накладними ТехПД.

Оскільки, відповідно до ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу перевізник зобов’язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж, а вантажовідправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу, то господарський суд попередніх інстанцій у встановленому законом порядку на підставі відповідних доказів був зобов’язаний встановити обставини щодо того чи був позивач вантажовідправником вантажу, перевезення якого здійснювала залізниця у березні-квітні 2004р. на підставі відповідних залізничних накладних.

Згідно ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Таким чином, приписами даної правової норми визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання чи порушив правила здійснення господарської діяльності повинен відшкодувати збитки.

Проте, господарським судом не було досліджено дійсних правовідносин сторін та не дано їм належної правової оцінки.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, пославшись на порушення відповідачем - Державним відкритим акціонерним товариством “Групова збагачувальна фабрика “Луганська” Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля” вищезгаданої правової норми господарський суд не досліджував обставини щодо того які зобов’язання взяв даний відповідач щодо позивача.

Господарським судом встановлено, що відповідач - Державне відкрите акціонерне товариство “Групова збагачувальна фабрика “Луганська” Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля” подав заяву щодо застосування строку позовної давності. Проте, в порушення ст.ст. 32, 34, 36, 38 ГПК України господарським судом не було досліджено обставини щодо повноважень особи, що підписала дану заяву.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного підприємства “Вугілля України” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Луганської області від 24.01.2008р. та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 04.03.2008р. у справі № 14/631 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Луганської області.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.