КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2008                                                                                           № 32/157

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Давиденко О.Л., Артюхов Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

1.          Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико-2004»

2. Закритого акціонерного товариства «Київгума»

на рішення Господарського суду м.Києва від 16.07.2008

у справі № 32/157

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Київгума"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Київгума"

Товариства з обмеженою відповідальністю "Шико-2004"

про                                                  відшкодування збитків

за зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства «Київгума»

до Відкритого акціонерного товариства «Київгума»

про

за зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства «Київгума»

до Відкритого акціонерного товариства «Київгума»

про відшкодування витрат

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико-2004»

до Відкритого акціонерного товариства «Київгума»

про відшкодування витрат

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Київгума» про стягнення 1 377 300 грн. збитків з Закритого акціонерного товариства «Київгума» та стягнення 754 400 грн. збитків з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико-2004», завданих позивачу безпідставним володінням майновим комплексом, розташованим за адресою м. Київ, Столичне шосе, 151, яке належить позивачу.

В процесі розгляду справи Відкритим акціонерним товариством «Київгума» було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких він просив суд стягнути з відповідача-1 309 224 грн. збитків, а з відповідача-2 – 683 060 грн. збитків.

Закрите акціонерне товариство «Київгума» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Шико-2004» до прийняття рішення зі спору звернулись до Господарського суду м. Києва з зустрічними позовами до Відкритого акціонерного товариства «Київгума» про відшкодування витрат.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.07.2008 року первісний позов задоволено повністю

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства «Київгума» (01024, м. Київ, пров. Козловського, 4 оф. 2, ) з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Відкритого акціонерного товариства «Київгума» (03049, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 6, ) суму збитків у розмірі 683060 (шістсот вісімдесят три тисячі шістдесят) гри., 1700 (одна тисяча сімсот) грн. державного мита та 59 (п'ятдесят дев'ять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 2346,00 грн. витрат на проведення експертизи.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико-2004» (01024, м. Київ, пров. Козловського, 4, оф. 8, ) з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Відкритого акціонерного товариства «Київгума» (03049, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 6, ) суму збитків у розмірі 683060 (шістсот вісімдесят три тисячі шістдесят) грн., 1700 (одна тисяча сімсот) грн. державного мита та 59 (п'ятдесят дев'ять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 2346,00 грн. витрат на проведення експертизи.

В задоволенні зустрічного позову Закритого акціонерного товариства «Київгума» (01024, м. Київ, пров. Козловського, 4 оф. 2, ) відмовлено повністю.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико-2004» (01024, м. Київ, пров. Козловського, 4, оф. 8, ) відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Шико-2004» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Київгума».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Закрите акціонерне товариство «Київгума» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Київгума».

Свої вимоги відповідач-1 та відповідач-2 обґрунтовують тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Підстави апеляційних скарг обґрунтовуються наступними доводами.

Зокрема Товариство з обмеженою відповідальністю «Шико-2004» посилається на те, що судом першої інстанції неправильно визначений момент правової підстави володіння майном у відповідача та встановлення можливості одержання доходу від такого майна.

Закрите акціонерне товариство «Київгума» в своїй апеляційній скарзі вказує, що помилковий висновок суду, спричинив неправильне застосування судом ст. 1214 Цивільного кодексу України.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

У судове засідання 02.10.2008 р. ТОВ «Шико-2004» та ЗАТ «Київгума» своїх представників не направили.

02.10.2008 р. до початку судового засідання у даній справі до загального відділу Київського апеляційного господарського суду були подані заяви ТОВ «Шико-2004» та ЗАТ «Київгума» про відвід судової колегії.

Оскільки до початку судового засідання ухвалами від 02.10.2008 р. В.о. Голови Київського апеляційного господарського суду вказані заяви були залишені без задоволення як необґрунтовані, судовий розгляд справи здійснювався у призначений час відповідною судовою колегією.

Також 02.10.2008 р. до початку судового засідання у даній справі до загального відділу Київського апеляційного господарського суду було подане клопотання ЗАТ «Київгума» про відкладення розгляду справи. Дане клопотання мотивоване відрядженням представника товариства.

Розглянувши вказане клопотання ЗАТ «Київгума», судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Як вказано вище, обґрунтовуючи клопотання про відкладення розгляду справи № 32/157, ЗАТ «Київгума» посилається на неможливість представника бути присутнім у судовому засіданні 02.10.2008 р. у зв’язку із його відрядженням. Проте заявником не додано до клопотання належних доказів, що підтверджують викладені у ньому обставини. Також заявником не обгурнтовано, з якої причини у судове засідання Київського апеляційного господарського суду не може з’явитись будь-який інший представник товариства на підставі довіреності. При цьому судовою колегією береться до уваги те, що про призначення судового засідання на 02.10.2008 р. сторони у справі були повідомлені під розписку у засіданні 18.09.2008 р., а отже сторони були повідомлені про час судового розгляду заздалегідь та мали змогу забезпечити явку своїх представників у судове засідання з метою недопущення затягування розгляду справи та порушення прав інших учасників процесу.

Зважаючи на вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про те, що клопотання ЗАТ «Київгума» про відкладення розгляду справи № 32/157 є необґрунтованим та спрямоване на затягування судового розгляду, порушення прав інших учасників процесу, а тому не підлягає задоволенню.

Клопотання ТОВ «Шико-2004» про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи не підлягає задоволенню з огляду на те, що судова колегія вважає, що для вирішення спору у даній справі суд не потребує спеціальних знань експертів з вказаної заявником сфери.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.02.2004 Відкрите акціонерне товариство «Київгума» та Закрите акціонерне товариство «Київгума» уклали договір міни, відповідно до умов якого сторони здійснили обмін належного їм майна: позивач передав належний йому майновий комплекс, який розташовано за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 151 (надалі – «майновий комплекс, база відпочинку «Сосновий Бор»); відповідач-1 передав належні йому власні акції в кількості 540 806 штук, номінальною вартістю 1 гривня кожна. 01.08.2005 відповідач-1 продав зазначений майновий комплекс Товаристу з обмеженою відповідальністю «Шико-2004» за договором купівлі -продажу.

У 2005 році позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання за ним права власності на вказаний майновий комплекс, що розташований за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 151, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу між відповідачем-1 та відповідачем-2 від 01.08.2005 р.

В провадженні Господарського суду м. Києва в 2005-2006 знаходилась справа № 41/528 про визнання права власності на майновий комплекс, прибутки від використання якого оспорюється позивачем у справі № 32/157.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2006 у справі № 41/528, яке набрало законної сили 23.10.2006, за позивачем було визнано право власності на майновий комплекс, розташований за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 151, визнав нікчемним договір міни та визнано недійсним договір від 01.08.2005 купівлі-продажу зазначеного майнового комплексу, укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Приймаючи рішення Господарський суд м. Києва виходив з того, правовою підставою виникнення права власності у Закритого акціонерного товариства «Київгума» на майновий об’єкт був договір міни. Всупереч вимогам статті 657 Цивільного кодексу України, укладаючи договір міни між позивачем та відповідачем-1 було дотримано лише письмову форму, нотаріального посвідчення та його державної реєстрації здійснено не було, а тому вказаним рішенням місцевий суд визнав договір міни нікчемним.

Як вбачається з ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ч. 2 ст. 68 Конституції України).

Відповідно до статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов’язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна, з часу, коли ця особа дізналась або повинна була дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України). У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 Цивільного кодексу України).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач-1 при укладенні договору міни від 10.02.2004 р., як підстави набуття права власності на майновий комплекс, повинен бути знати про те, що такий договір підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а тому наслідком недодержання такої форми правочину є його нікчемність. Отже, відповідач-2 повинен був знати про безпідставність набуття і зберігання майнового комплексу з 10.02.2004 по 01.08.2005 р.

Крім того, рішенням Господарського суду м. Києва від 26.07.2006 р. по справі № 41/528 було визнано недійсним договір купівлі-продажу майнового комплексу, укладений між Закритим акціонерним товариством «Київгума» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шико-2004». Приймаючи рішення Господарський суд м. Києва виходив з того, що відповідач-2 на момент укладення договору, а саме 01.08.2005 р. не міг не знати про те, що спірне майно не належить відповідачу-1.

Отже, рішенням Господарського суду від 26.07.2006 року було встановлено той факт, що відповідач-1 на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.08.2005 року міг знати про відсутність правових підстав на відчуження відповідачем-2 спірного майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що моментом виникнення зобов’язання по відшкодуванню відповідачем-2 позивачеві доходів, які він одержав або міг одержати від майнового комплексу є 01.08.2005 року, а відповідач-1 зобов'язаний відшкодувати позивачеві всі доходи, які він одержав або міг одержати від майнового комплексу за період з 10.02.2004 до 01.08.2005, відповідач-2 за період з 01.08.2005 до 23.10.2006.

Позивач під час розгляду справи судом першої інстанції надав матеріали (Наказ № 57, Інформаційний звіт, Договори оренди будиночків, які укладались з фізичними та юридичними особами), які підтверджують факт отримання позивачем реального доходу за умови, якщо б його право не було порушено відповідачем-1 та відповідачем-2. Однак твердження відповідача-2 про те, що ним було отримано 73066,03 грн. реального валового доходу не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що, за умов нормального функціонування бази відпочинку літній сезон триває три місяці (червень-серпень), але підготовка до сезону починається у квітні місяці поточного року. Вказане підтверджується внутрішньою документацією позивача по базі (наказом № 57 та Інформаційним звітом). Тобто, за умов нормального ділового обігу, у випадку дотримання відповідачами прав власності позивача на базу відпочинку останній міг би здавати в орендне користування до 90 відсотків будиночків для відпочинку, та отримувати відповідний дохід. При цьому позивач виходить із середньостатистичної орендної плати за місяць за користування будиночком, яка складає 833 гривні, що підтверджується наявними у справі договорами оренди. Враховуючи, що виходячи з наявних у справі договорів, літній сезон відпочинку у 2006 році тривав до вересня місяця включно, то відповідач-2, який безпідставно володів майновим комплексом, продовжував отримувати дохід від надання будинків в оренду у вересні 2006 року.

Аналізуючи копії договорів оренди, які були долучені до матеріалів справи відповідачем-2, як до доказу отриманих прибутків, встановлено, що, на деяких договорах оренди проставлені різні підписи одних і тих самих осіб-орендарів, а саме, договір оренди № 2807/06-31/2 від 28.07.2006 із Лазаренковим В.Д.; договір оренди № 2006/06-31/2 від 19.062006 із Масовською С.В.; договір оренди № 1006/06-У від 10.06.2006 із Закритим акціонерним товариством «Укрмостдорбуд», за якими відповідач-2 передав в орендне користування будиночок № 32/2, а також, на деяких копіях договорів оренди стоять різні підписи одних і тих самих осіб-орендарів, а саме, договір № 0306/06-3 від 03.06.2006 та № 3/07-120 від 01.07.2006 - із Заболотним О.С.; договори № 1707/06-83 від 17.07.2006; № 1706/06-83 від 16.06.2006 та № 1708/06-83 від 17.08.2006 - із Шиденко І.Д.

Крім того, посилання відповідача-1 на укладений договір оренди № 39 від 01.04.2004 року є необґрунтованим, оскільки якби база відпочинку не знаходилась в безпідставному володінні відповідача-1, позивач не укладав би вказаний договір оренди з відповідачем-1, а тому за умов нормального ділового обігу позивач отримував більший дохід від надання бази відпочинку в оренду, ніж 37500 гривень, які отримав відповідач-1 у вигляді орендної плати за договором оренди № 39.

Таким чином, за умови нормального ділового обігу, у випадку відсутності порушень прав власності на майновий комплекс з боку відповідача-1 та відповідача-2 позивач міг використовувати майновий комплекс та отримувати дохід в розмірі 833 грн. за один будиночок відпочинку (всього 164) впродовж червня, липня та серпня 2004 року, червня, липня та серпня 2005року та червня, липня, серпня та вересня 2006 року, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 683 060 грн. та відповідача-2 683 060 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно твердження позивача за зустрічним позовом, що відповідач за зустрічним позовом повинен відшкодувати на його користь 45 000 грн. необхідних витрат, які він зробив для належного утримання майнового комплексу в період з 10.02.2004 по 31.07.2005, слід зазначити наступне.

01.04.2004 року між Відкритим акціонерним товариством «Київгума» та Закритим акціонерним товариством «Київгума» був укладений договір оренди майнового комплексу № 39 та додаткова угода до даного договору.

Пункт 2 додаткової угоди визначає, що Відкрите акціонерне товариство «Київгума» здійснює охорону та прибирання майнового комплексу «Сосновий бір», при цьому вартість вказаних робіт, відповідно до актів виконаних робіт, зараховуватиметься в рахунок орендної плати. Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом зменшував орендну плату за майновий комплекс «Сосновий бір» на вартість послуг по охороні і прибиранню об'єкту, які здійснював відповідач за зустрічним позовом № 1, то різниця між юридичною (встановлена в договорі) та фактичною орендною платою не є збитками для позивача за зустрічним позовом № 1, оскільки він не мав достатньої правової підстави на отримання цієї плати, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2006.

Оскільки, Закрите акціонерне товариство «Київгума» не надало суду доказів, на підтвердження наявності зроблених ним необхідних витрат на майно, то вимоги визнаються необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Твердження відповідача-2 стосовно того, що за час володіння майновим комплексом також поніс певні витрати на його утримання та збереження (ремонт та витрати, пов'язані з належним технічним та санітарним утриманням зазначеного об'єкту) в загальному розмірі 487004,44 грн. не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Позивач за зустрічним позовом № 2 посилається на договір підряду, укладений між відповідачем-1 за первісним позовом та ним, у якому визначено, що зазначена угода була укладена після того, як позивач за зустрічним позовом № 2 перестав бути власником майнового комплексу, але рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 41/528, за яким власником майнового комплексу визнано позивача, набрало законної сили 23.10.2006 і як вбачається з матеріалів справи цей факт не заперечує сам позивач за зустрічним позовом № 2.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 9386/9387 від 14 квітня 2008 року визначає, що наявність виконання будівельних робіт з поліпшення технічного стану будівель, споруд та їх елементів, а також робіт з влаштування споруд та площадок підготовчого і тимчасового характеру тощо, про які зазначено у актах приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2006 року, акті №1 приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2006 року, актах № 2, № 4, № 5 приймання виконаних підрядних робіт за листопад 2006 року по відповідним об'єктам майнового комплексу «База відпочинку «Сосновий бір», який знаходиться за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 151, і які можливо було перевірити під час обстеження, не встановлено, а отже їх вартість не визначається.

Таким чином, експертним висновком встановлено, що роботи, про які відповідач-2 зазначає у актах виконаних робіт на базі відпочинку не виявлено.

Отже, оскільки, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київгума» не надало суду доказів, на підтвердження наявності зроблених ним необхідних витрат на майно, то вимоги визнаються необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов’язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, апелянтами всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційних скаргах.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 16.07.2008 року у справі № 32/157 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико-2004» та Закритого акціонерного товариства «Київгума» підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 16.07.2008 року у справі № 32/157 залишити без змін, а апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико-2004»та Закритого акціонерного товариства «Київгума»- без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

07.10.08 (відправлено)