ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"13" жовтня 2008 р. Справа № 5/103

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфуд"

до відповідача АВКТВТ "Рівненська кондитерська фабрика"

про стягнення заборгованості в сумі 104 025 грн. 55 коп.

Суддя Войтюк В.Р.

Представники:

Від позивача : Білоус О.А. дов. у справі

Від відповідача : не з`явився

Ст.ст.20, 22 ГПК України роз`ясненні.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфуд" звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Акціонерного виробничо-комерційного товариства відкритого типу "Рівненська кондитерська фабрика" заборгованість у розмірі 97 600 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 6 425 грн. 55 коп., а всього 104 025 грн. 55 коп., або зобов`язати відповідача повернути товар - пектин - протягом 10 календарних днів на склад ТзОВ "Інтерфуд".

06 жовтня 2008 року через канцелярію господарського суду позивач подав заяву № 119/02 від 02 жовтня 2008 року про уточнення позовних вимог. У даній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфуд" просить стягнути з Акціонерного виробничо-комерційного товариства відкритого типу "Рівненська кондитерська фабрика" заборгованість в сумі 97 600 грн. 00 коп. та пеню у розмірі 6 425 грн. 55 коп.

У судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач відзиву на позов не подав, участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив. Оскільки відповідач був завчасно повідомлений про день та час судового розгляду та мав можливість в розумні терміни довести до відома суду свої доводи та міркування стосовно позовних вимог, однак своїми правами визначеними ст. 22 ГПК України не скористався, суд вважає можливим розгляд справи по суті позовних вимог без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, вивчивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд Рівненської області прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерфуд" та Акціонерним виробничо-комерційним товариством відкритого типу "Рівненська кондитерська фабрика" 05 грудня 2007 року укладено договір поставки № 72, згідно якого позивач прийняв на себе обов`язок поставити товар, а відповідач - прийняти цей товар і своєчасно оплатити.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури по факту поставки товару на склад покупця.

На виконання умов договору позивач відвантажив відповідачу товар - пектин, в кількості 1 600 кг на загальну суму 97 600 грн. , що підтверджується накладною № РН-0000392 від 26 травня 2008 року на суму 36 600 грн. 00 коп. та накладною № РН-0000411 від 06 червня 2008 року на суму 61 000 грн. 00 коп.

Отримання відповідачем продукції підтверджується довіреностями серії ЯПА № 917371 від 26 травня 2008 року та серії ЯПА № 917444 від 06 червня 2008 року, які видані Лінник Галині Володимирівні.

В порушення умов договору відповідач розрахунки за отриманий товар не провів, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 97 600 грн. 00 коп. Дана заборгованість підтверджується рахунками-фактури № СФ-0000405 від 26 травня 2008 року та № СФ-0000426 від 06 червня 2008 року, видатковими накладними та актом звірки розрахунків станом на 23 липня 20008 року, який підписаний уповноваженими особами сторін та скріплений відбитками печаток сторін.

На адресу відповідача 09 липня 2008 року позивачем було направлено претензію, яка залишена ним без відповіді та без задоволення.

Згідно із ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Відповідачем не надано суду доказів належного виконання ним договірних зобов`язань.

Отже, враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 97 600 грн. 00 коп. заборгованості заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 6 425 грн. 55 коп., яка передбачена п.9.2. Договору № 72 від 05.12.2007 року.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. У п.9.2. договору зазначено, що у випадку несвоєчасної оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочки. Позивач, всупереч п.9.2. договору, нарахував пеню з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

З урахуванням вищевикладеного, суд стягує з відповідача 3 212 грн. 78 коп. пені.

В частині стягнення 3 212 грн. 77 коп. пені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог згідно ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. ст.49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з АВКТВТ "Рівненська кондитерська фабрика" (33001, м. Рівне, вул.Хмільна, 30, р/р:3001,Рівненська філія КБ "Приватбанк", МФО 333391, код 00382214 ) на користь ТОВ "Інтерфуд" (83027, м.Донецьк, вул. Савченко, 5/60, р/р № 3388 в Філії "Київське відділення ПІБ м.Донецьк", МФО 334271, ) - 97 600 грн. 00 коп. основного боргу, 3 212 грн. 78 коп. пені, 1 009 грн. 06 коп. держмита, 114 грн. 46 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Відмовити у стягненні 3 212 грн.78 коп. пені.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Войтюк В.Р.

підписано "17" жовтня 2008 р.