ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2008 р.

№ 15/615

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Т. Костенко

за участю представників:

прокуратури

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

позивача

Фролова А.В. –довіреність від 23.06.2008 р.

відповідача

Панасенко Р.О. –довіреність від 20.05.2008 р.

Нечай Р.В. –довіреність від 13.05.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Філії Акціонерно –комерційного банку "Золоті ворота" у м. Києві

на постанову

від 25.03.2008 р. Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 15/615 господарського суду м. Києва

за позовом

Фонду державного майна України

до

- Відкритого акціонерного товариства "Київський завод реле та автоматики";

- Акціонерно –комерційного банку "Золоті ворота"

про

визнання недійсними договорів застави

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2007 р. ФДМ України звернулось до господарського суду ВАТ "Київський завод реле та автоматики" та АКБ "Золоті ворота" про:

- визнання недійсним договору застави основних засобів від 27.07.2006 р. № 58/Z-06;

- визнання недійсним договору застави готової продукції від 27.07.2006р. № 58/1Z-06;

- визнання недійсним договору застави основних засобів від 11.12.2006 р. № 58/1Z-06 та договорів застави готової продукції;

- визнання недійсним договору застави від 13.02.2007 р. № 58/2Z-06.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державна частка в статутному фонді ВАТ "Київський завод реле та автоматики" становить 58,94 %, а спірні договори застави основних засобів та готової продукції були укладені без дозволу ФДМ України, що суперечить статті 11 Закону України "Про заставу", якою, зокрема, передбачено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію майна державного підприємства або відкритого акціонерного товариства, створеного в процесі корпоратизації, застава їх майна здійснюється з дозволу відповідного органу приватизації.

У відзиві на позовну заяву АКБ "Золоті ворота" просило відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на те, що пунктами 1.2 та 2.1 Порядку погодження органами приватизації умов договорів застави та іпотеки, затвердженого наказом ФДМ України від 06.02.2001 р. № 163 саме ВАТ "Київський завод реле та автоматики" повинен звернутися до органу приватизації з відповідною заявою та необхідним пакетом документів для отримання рішення щодо погодження умов договорів застави, проте, ні ФДМ України, ні ВАТ "Київський завод реле та автоматики" не було надано суду доказів вчинення таких дій та відмови органу приватизації в погодженні умов спірних договорів застави.

Крім того, АКБ "Золоті ворота" зазначав, що положеннями статті 11 Закону України "Про заставу" та Порядком погодження органами приватизації умов договорів застави та іпотеки, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, не передбачають такого правового наслідку, як недійсність договору застави через недотримання вимоги щодо погодження умов договору застави з органом приватизації.

ВАТ "Київський завод реле та автоматики" у відзиві на позовну заяву також просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не належить до кола суб'єктів, між якими виникли спірні правовідносини щодо укладення договорів, а повноважень на представництва інтересів ВАТ "Київський завод реле та автоматики", яке було учасником спірних правовідносин, у судовому засіданні не має.

ВАТ "Київський завод реле та автоматики" є юридичною особою, діє на підставі статуту, тому саме йому, як учаснику вказаних правовідносин належить право оскаржувати угоди, зазначені в позовній заяві у встановленому порядку.

Крім того, жодна норма Закону України "Про заставу" та Порядку погодження органами приватизації умов договорів застави та іпотеки, затвердженого наказом ФДМ України від 06.02.2001 р. № 163 не містить заборони здійснення погодження договорів застави після їх виконання.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.01.2008 р. (суддя: Хоменко М.Г.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення господарський суд зазначав, що позивачем не було доведено яким саме нормам законодавства суперечить зміст спірних договорів і у чому така суперечність полягає, а також вказано на те, що позивач не належить до кола суб'єктів, між якими виникли спірні правовідносини щодо укладення оспорюваних договорів та не доведено факту порушення його суб'єктивного права.

За апеляційною скаргою ФДМ України Київський апеляційний господарський суд (судді: Отрюх Б.В., Бондар С.В., Верховець А.А.), переглянувши рішення господарського суду м. Києва від 22.01.2008 р. в апеляційному порядку, постановою від 25.03.2008 р. скасував його, прийняв нове рішення, яким визнав недійсними договір застави основних засобів від 27.07.2006 р. № 58/Z-06, договір застави готової продукції від 27.07.2006р. № 58/1Z-06, договір застави основних засобів від 11.12.2006 р. № 58/1Z-06 та договорів застави готової продукції та договір застави від 13.02.2007 р. № 58/2Z-06 укладені між ВАТ "Київський завод реле та автоматики" та АКБ "Золоті ворота".

Мотивуючи постанову суд апеляційної інстанції, посилаючись на приписи статті 11 Закону України "Про заставу" та, зокрема, на пункт 1.4 Порядку погодження органами приватизації умов договорів застави та іпотеки, затвердженого наказом ФДМ України від 06.02.2001 р. № 163, яким передбачено, що ФДМ України приймає рішення щодо погодження умов договорів застави з моменту прийняття рішення про приватизацію товариства до реалізації останньої належної державі акції, а частка держави в статутному фонді ВАТ "Київський завод реле та автоматики" становить 58,94 %, дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання недійсними спірних договорів застави, з огляду на їх укладення без дозволу ФДМ України.

Філія АКБ "Золоті ворота" у м. Києві подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. скасувати, а рішення господарського суду м. Києва від 22.01.2008 р. залишити без змін, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Скаржник, зокрема, зазначає, що ФДМ України є акціонером ВАТ "Київський завод реле та автоматики" та звернувся до суду з позовом саме як акціонер, права якого порушуються, проте, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що чинне законодавство, зокрема, стаття 10 Закону України "Про господарські товариства" не передбачає можливості звернення акціонерів до суду про визнання недійсним договорів укладених товариством, учасником якого він є, а право оскаржувати укладені товариством угоди належить саме товариству як учаснику правовідносин.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 27.07.2006 р. між ВАТ "Київський завод реле та автоматики" та АКБ "Золоті ворота" було укладено договір № 58/06 кредитної лінії (відновлювальної) в сумі 2 000 000 грн., за умовами пункту 4.1 якого виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком забезпечуються заставою основних засобів та готової продукції, що знаходяться за адресою: м. Київ, бул. Лепсе, 6, а також договір застави основних засобів від 27.07.2006 р. № 58/ Z-06, договір застави готової продукції від 27.07.2006 р. № 58/1Z-06, договір застави основних засобів від 11.12.2006 р. № 58/1Z-06, договір про зміни № 1 до договору № 58/06 від 13.02.2007 р.

Предметом спору у даній справі є вимога ФДМ України про визнання недійсними договорів застави № 58/Z-06 від 27.07.2006 р., № 58/1Z-06 від 27.07.2006р., № 58/1Z-06 від 11.12.2006 р. та № 58/2Z-06 від 13.02.2007 р., з посиланням на порушення приписів статті 11 Закону України "Про заставу" та Порядку погодження органами приватизації умов договорів застави та іпотеки, затвердженого наказом ФДМ України від 06.02.2001 р. № 163, з огляду на укладення спірних угод без погодження з ФДМ України.

Скасовуючи рішення господарського суду м. Києва про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки спірні договори застави були укладені з недодержанням вимог частини 5 статті 11 Закону України "Про заставу", а саме, без погодження з ФДМ України.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду апеляційної інстанції передчасним з наступних підстав.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Порядок захисту прав суб’єктів господарювання та споживачів визначається Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами.

За приписами статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ФДМ України, обґрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсними договорів, укладених між ВАТ "Київський завод реле та автоматики" та АКБ "Золоті ворота", посилаючись на приписи статей 203, 215 Цивільного кодексу України, зазначав, що державна частка в статутному фонді ВАТ "Київський завод реле та автоматики" становить 58,94%, а спірні угоди укладені в порушення вимог статті 11 Закону України "Про заставу" без дозволу ФДМ України.

Згідно зі статтями 79, 80, 81 Господарського кодексу України, положення яких кореспондуються зі статтями 113, 114, 152 Цивільного кодексу України, визначено, що господарськими товариствами є підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна для участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

До господарських товариств, зокрема, відносяться і акціонерні товариства, які можуть бути відкритими або закритими.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про господарські товариства", статті 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому засновниками (учасниками) у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Під час здійснення судового розгляду справи, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що ВАТ "Київський завод реле та автоматики" є відкритим акціонерним товариством, створеним у процесі корпоратизації, щодо якої прийнято рішення про приватизацію, а також те, що державна частка в статутному фонді ВАТ "Київський завод реле та автоматики" становить 58,94 % (739326 акцій), що підтверджується реєстром власників іменних цінних паперів.

Акціонер є лише власником акцій та не відповідає за зобов'язання юридичної особи, акціонером якої він є, крім того, акціонер не наділений суб'єктивним правом щодо здійснення повноважень власника майна товариства, а тому суд апеляційної інстанції необґрунтовано ототожнив власні права та інтереси акціонера –ФДМ України з правами та інтересами самого акціонерного товариства.

Разом з цим, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ФДМ України про визнання недійсними угод, укладених між ВАТ "Київський завод реле та автоматики" та АКБ "Золоті ворота" обґрунтовано дійшов висновку, що позивач не належить до кола суб'єктів, між якими виникли спірні правовідносини щодо укладення оспорюваних договорів та не доведено факту порушення його суб'єктивного права.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом.

Положення частини 5 статті 11 Закону України "Про заставу" безпосередньо не визначає недійсність договору застави майна, укладеного без дотримання вимог цієї норми, про що вірно було зазначено у судовому рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що рішення господарського суду м. Києва від 22.01.2008 р. у справі підлягає залишенню без змін з мотивів, викладених у даній постанові, а постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що прийнята в порушення норм матеріального права.

Керуючись статтями 1117, пунктом 6 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. у справі № 15/615 скасувати, а рішення господарського суду м. Києва від 22.01.2008 р. залишити без змін.

Касаційну скаргу Філії Акціонерно –комерційного банку "Золоті ворота" у м. Києві задовольнити.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Т. Костенко