СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06.08.08
Справа№ 3/117А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Торській розглянула
матеріали справи

за позовом  СПД ФО ОСОБА_1,м.Львів

до
відповідача : Державної податкової інспекції
у  Франківському районі м.Львова

Про
визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

За участю представників:

Від
позивача:
ОСОБА_1- підприємець

Від
відповідача: Чабан О.С. - представники

Представникам сторін роз'яснено  права та обов'язки , передбачені
ст.ст.49,51   КАС України.

Суть спору:
СПД ФО ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у  Франківському районі м.Львова про визнання
нечинними податкових повідомлень-рішень № 7100/10/17-2  від 30.03.2007 року, № 7100/10/17-2/1 від
23.07.2007 року, № 7100/10/17-2/2 від 31.10.2007 року, № 25237/10/17-2 від
31.10.2007 року та №30631/10/17-2 від 29.12.2007 року.

В судовому засіданні позивачем
подано заяву про збільшення позовних вимог в якій він просить крім зазначених
вище, також визнати нечинними податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Франківському районі м. Львова від 20.02.2008р. № 7100/10/17-2/3 та податкове
повідомлення-рішення від 20.02.2008р. № 25237/10/17-2/3 з  мотивів наведених  в позовній
заяві, матеріалах справи  та
поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов заперечив з підстав
і мотивів, викладених в своїх поясненнях, просив позов залишити без
задоволення.

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

06.08.2008 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали  справи, та
оцінивши  докази в їх сукупності ,
встановив наступне:

Державною податковою інспекцією
у  Франківському районі м.Львова проводилась
планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання
СПД ФО ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого  законодавства за період з 01.01.2004 року по
31.12.2006 року.  За результатами
перевірки складено Акт № 829/17-2/ від 12.03.2007р., на підставі
якого винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

-          № 7100/10/17-2  від 30.03.2007 року, яким визначено
податкове зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 50 297,10
грн., де 34 342,00 грн. - основний платіж та 15 955,10 грн. штрафні санкції.

За результатом розгляду скарги
позивача на податкове повідомлення-рішення №7100/10/17-2 ДПІ у Франківському
районі м. Львова прийняті податкові повідомлення-рішення № 7100/10/17-2/1 від
23.07.2007 року та № 7100/10/17-2/2 від 31.10.2007 року.

Рішенням ДПІ № 19268/10/25-005/233
від 25.10.2007 року про результати розгляду повторної скарги позивачу
донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість в загальній
сумі 1 215,90 грн. (штрафні санкції), на підставі якого ДПІ у Франківському
районі м. Львова винесено податкове повідомлення-рішення №25237/10/17-2. За
наслідками розгляду повторної скарги, ДПІ у Франківському районі м. Львова
прийняте податкове повідомлення-рішення № 30631/10/17-2 від 29.12.2007 року.

СПД ФО ОСОБА_1 не погоджується із
зазначеними вище податковими повідомленнями-рішеннями, що стало підставою їх
оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до
висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення .

При
прийнятті  постанови,  суд
виходив  з наступного :

Оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акту перевірки №
829/17-2/ від 12.03.2007 року, в якому зафіксовано порушення
позивачем :

-           пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п. 6.2.4
п.6.2 ст.6 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від
03.04.1997р. із змінами і доповненнями, а саме - підприємством занижено
податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 50297,10
грн. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на ту обставину, що,
як зазначено в акті перевірки: що при визначенні позивачем податкових
зобов'язань за надані транспортно-експедиторські послуги, СПД ФО ОСОБА_1 було
занижено суму податкових зобов'язань із сплати ПДВ внаслідок неправильного
застосування пп.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.6.1, пп.6.2.4 п.6.2 ст.6 Закону №
168/97-ВР. При цьому ДПІ у Франківському районі м. Львова вказує на те, що позивач
«безпосередньо транспортні послуги не надавав, діяв на підставі договорів з
замовниками і договорів з перевізниками і виступає як окремий продавець усього
комплексу послуг, у тому числі і придбаних у платника-перевізника з нульовою
ставкою, тому операції з такого продажу комплексу послуг підлягають
оподаткуванню ПДВ у повному обсязі за ставкою 20 відсотків до бази
оподаткування».

Доводи відповідача не обґрунтовані
і не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до підпункту 3.1.1
пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість»від
03.04.1997  № 168/97-ВР із наступними
змінами та доповненнями (надалі -Закон № 168/97-ВР) об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права
власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення
заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоотримувачу (орендарю).

Відповідно до ст. 1 Закон
України «Про транспортно-експедиторську діяльність»№1955-IV,
транспортно-експедиторська діяльність -це підприємницька діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг по організації і забезпеченню перевезень
експортних, імпортних, транзитних і інших вантажів. Ця діяльність здійснюється
суб'єктом підприємницької діяльності -експедитором, що за дорученням і за
рахунок клієнта виконує чи організовує виконання транспортно-експедиторських
послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Відповідно до підпункту 6.2.4 пункту
6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997  № 168/97-ВР, з наступними змінами та
доповненнями (надалі -Закон № 168/97-ВР), за нульовою ставкою оподатковуються
операції з поставки транспортних послуг залізничним, автомобільним, морським та
річковим транспортом по перевезенню пасажирів, багажу, вантажобагажу
(товаробагажу) та вантажу за межами державного кордону України, а саме: від
пункту за межами державного кордону України до пункту знаходження зовнішнього
митного контролю України; від пункту знаходження зовнішнього митного
контролю  України до пункту за межами
державного кордону України; між пунктами за межами  державного кордону України, а також авіаційним
транспортом: від пункту за межами державного кордону України до пункту
проведення митних процедур з пропуску пасажирів, багажу, вантажобагажу
(товаробагажу) та вантажу через митний кордон на  митну територію України (включаючи внутрішні
митниці); від пункту проведення митних
процедур з пропуску пасажирів, багажу, вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу через митний кордон за межі митного кордону України (включаючи
внутрішні митниці) до пункту  за межами
державного кордону України; між пунктами за межами митного кордону  України.

Вищенаведена норма не містить у
собі обмежень, які б недозволяли поширювати її чинність на суб'єктів
господарської діяльності, які надають транспортно-експедиторські послуги,
оскільки визначальними факторами для її застосування є дві ознаки:

1)          об'єктом поставки має бути
«транспортна послуга»;

2)          місце, де така транспортна послуга
споживається -за межами митного кордону України.

Закон № 168/97-ВР не містить
визначення терміну «транспортна послуга», а відтак для з'ясування його змісту,
необхідно звернутися до інших нормативно-правових актів, які розкривають його
значення.

Відповідно до абзацу 28 розділу 1
«Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», що
затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997  № 363 (надалі -Правила № 363 ), транспортна
послуга -це перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов'язані
з доставкою вантажів автомобільним транспортом. Положеннями статті 1 Закону
України «Про транспортно-експедиторську діяльність»передбачено, що
транспортно-експедиторська послуга -робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного
або іншого вантажу за договором транспортного експедирування. З вищенаведених
норм чинного законодавства вбачається, що транспортно-експедиторська послуга
відноситься до транспортних послуг (що слідує вже із самої назви), а відтак
транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажів за межами митного
кордону України оподатковуються за нульовою ставкою. Окрім того, відповідно до
статті 30 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 10.11.1994 №
232/94-ВР (в редакції Закону № 3492-ІV від 23.02.2006), до складу
автомобільного транспорту входять серед іншого і транспортно-експедиційні
підприємства.

Згідно із статтею 7 Закону України
«Про транспортно-експедиторську діяльність»від 01.07.2004 № 1955-ІV, згідно з
якою державна підтримка транспортно-експедиторської діяльності формується і
здійснюється відповідно до загальнодержавних програм економічного розвитку в
галузі транспорту і передбачає, зокрема: додержання прав і законних інтересів
експедиторів, перевізників та споживачів їх послуг; стимулювання зростання
обсягів експорту транспортно-експедиторських послуг, у тому числі шляхом
спрощення системи розрахунків; створення рівних умов на ринку
транспортно-експедиторських послуг та недопущення будь-якої дискримінації
стосовно експедиторів, перевізників чи вантажу за ознакою його місця
походження, відправлення, ввезення, вивезення чи призначення або у зв'язку з
правом власності на цей вантаж, а також при оподаткуванні
транспортно-експедиторських послуг, за винятком випадків адекватного реагування
на дискримінаційні заходи щодо України чи економічних санкцій міжнародних організацій,
підтриманих Україною.

Не заслуговує на увагу суду
твердження ДПІ у Франківському районі м. Львова про те, що позивачем під час
надання транспортно-експедиторських послуг здійснювалося придбання транспортних
послуг у перевізника з метою подальшого продажу таких послуг клієнту, а тому за
ставкою 20 % необхідно оподаткувати всі кошти, що надходили на його рахунок.

Транспортно-експедиторські послуги,
безпосередньо пов'язані з організацією перевезень вантажів, можуть містити в
собі різні супутні операції із підготовки і забезпечення: оптимального
транспортного обслуговування; здійснення робіт, пов'язаних із прийманням,
доробкою, сортуванням, збереженням вантажів; супроводу й охорони вантажів,
товарно-транспортні тощо.

За договором транспортної експедиції
експедитор зобов'язується за винагороду і за рахунок вантажовідправника укласти
від його або від свого імені один або декілька договорів перевезення вантажів і
організувати виконання зазначених у договорі додаткових послуг, пов'язаних з
перевезенням (одержання потрібних для експорту-імпорту документів, виконання
митних та інших формальностей, перевірка кількості та стану вантажів,
організація навантаження, розвантаження, перевантаження вантажів, їх
зберігання, сплата мита, зборів та інших витрат, які має здійснити відправник,
одержання і відправлення транзитних вантажів).

Платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного
експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на
оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного
експедирування, на оплату зборів (обов'язкових платежів), що сплачуються при
виконанні договору транспортного експедирування.

Таким чином, експедитор на
підставі договору транспортного експедирування за  рахунок клієнта надає або організовує надання
транспортно-експедиторських послуг, що безпосередньо пов'язані з організацією
та забезпеченням перевезення вантажів у міжнародному та внутрішньому
сполученні, за належне виконання яких отримує від клієнта винагороду. Відтак,
об'єктом оподаткування для експедитора є не вся сума коштів, що надходить від
клієнта на рахунок експедитора, а лише та її частина, що становить винагороду
(плату) за належно надані послуги.

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони
(замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не встановлене договором.

З огляду на вищезазначене загальне
визначення договору про надання послуг, окремим підвидом якого є договір
перевезення вантажів автомобільним транспортом, є неможливим спочатку придбати
транспортну послугу, а потім здійснити її перепродаж іншій особі, оскільки така
послуга споживається в процесі перевезення вантажу, та, окрім того, предметом
договору купівлі-продажу може бути лише майно (товар), майнові права та права
вимоги.

Суперечливим є висновок ДПІ у
Франківському районі м. Львова про те, що оскільки «Перевіркою встановлено, що
приватний підприємець ОСОБА_1 безпосередньо транспортні послуги не надавав,
діяв на підставі договорів з замовниками і договорів з перевізниками і виступає
як окремий продавець всього комплексу послуг, у тому числі і придбаних у
платника-перевізника з нульовою ставкою, тому операції з такого продажу
комплексу послуг підлягають оподаткуванню ПДВ у повному обсязі за ставкою 20
відсотків до бази оподаткування». Посилаючись на те, що позивач послуг з
перевезення  не надавав, ДПІ у
Франківському районі м. Львова при цьому вимагає нарахування ПДВ за ставкою 20
відсотків на послуги з перевезення вантажу у міжнародному сполученні, що були
надані перевізником клієнту. Безпідставність такої вимоги випливає з підпункту
3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону № 168/97-ВР, оскільки згідно положень зазначеного
Закону базою оподаткування для позивача є вартість поставки наданих
транспортно-експедиторських послуг.

Що стосується посилань ДПІ у
Франківському районі м. Львова на неможливість застосування нульової ставки ПДВ
на підставі пп.6.2.4 п.6.2 ст.6 Закону № 168/97-ВР, то слід зазначити, що норма
визначена в даному підпункті є лише окремим випадком, коли відповідно до п.6.2
ст.6 Закону № 168/97-ВР можливим є застосування нульової ставки ПДВ.  Пунктом 6.2 ст.6 Закону № 168/97-ВР
визначено, що при експорті товарів та супутньому такому експорту послуг ставка
податку становить «0»відсотків до бази оподаткування. Відповідно до п.1.4 ст.1
Закону № 168/97-ВР супутні послуги -це послуги, вартість яких включається
відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що
експортуються або імпортуються.

Відповідно до ст.274 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що вивозяться (експортуються) з України на
підставі договору купівлі-продажу або міни, визначаються на основі ціни, яку
було фактично сплачено або яка підлягає сплаті за ці товари на момент
перетинання митного кордону України. До митної вартості товарів, що вивозяться
(експортуються), також включаються фактичні витрати, якщо вони не були раніше
до неї включені: на навантаження, вивантаження, перевантаження, транспортування
та страхування до пункту перетинання митного кордону України, комісійні та
брокерські винагороди, ліцензійні та інші платежі за використання об'єктів
права інтелектуальної власності, які покупець повинен прямо чи побічно
здійснити як умову продажу (експорту) товарів, які оцінюються.

Таким чином,
транспортно-експедиторські послуги, як послуги щодо транспортування експортного
вантажу, є супутніми експорту, їх вартість включається у митну вартість
товарів, вони нерозривно пов'язані і є частиною експорту, а відтак на підставі
п.6.2 ст.6 Закону № 168/97-ВР взагалі підлягають оподаткуванню ПДВ за нульовою
ставкою.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної
норми Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності
прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що є підставою
для задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень чинного
законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією
України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані
і підлягають до задоволення .

Враховуючи викладене,  керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79,
86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України,  суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.
Позовні вимоги задоволити .

2.Визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м.Львова :

- № 7100/10/17-2  від 30.03.2007 року, № 7100/10/17-2/1 від
23.07.2007 року, №7100/10/17-2/2 від 31.10.2007 року, № 7100/10/17-2/3 від
20.02.2008р. ;

- №
25237/10/17-2 від 31.10.2007 року ; №30631/10/17-2 від 29.12.2007 року; №
25237/10/17-2/3 від 20.02.2008р.

3. Постанову може бути оскаржено в
порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний
текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160
КАС України  11.08.2008р.

Суддя