ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 10/271/08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія"

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду від 8 серпня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 10/271/08

Запорізької області

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька міська енергетична компанія"

до

- Запорізької міської ради

- управління комунальної власності Запорізької міської ради

про

визнання недійсною угоди, оформленої протоколом розподілу вартості майна між орендодавцем та орендарем від 7 жовтня 2004 року

за участю представників:

Запорізької міської ради Лисенко Н.В.,

ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія»Туркін С.М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2008 року товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізька міська енергетична компанія»(далі –ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізької міської ради та управління комунальної власності Запорізької міської ради про визнання недійсним протоколу розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем від 7 жовтня 2004 року, вважаючи його незаконним, оскільки під час його складення безпідставно віднесено до державної власності майно, що належить ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія», до того ж протокол підписано не уповноваженою особою.

У квітні 2008 року ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія» уточнило позовні вимоги і просило визнати угоду, оформлену протоколом розподілу вартості майна між орендодавцем та орендарем від 7 жовтня 2004 року, недійсною.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27 травня 2008 року (суддя Алейникова Т.Г.) позов задоволено. Визнано недійсною угоду, оформлену протоколом розподілу вартості майна між орендодавцем та орендарем від 7 жовтня 2004 року, що складений комісією, призначеною наказом управління комунальної власності Запорізької міської ради № 187 від 27 серпня 2004 року.

Управління комунальної власності Запорізької міської ради, не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням, подало апеляційну скаргу у якій просило його скасувати і прийняти нове рішення, про відмову в позові, вважаючи, що суд першої інстанції оскаржуване рішення прийняв при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, припустився інших порушень вимог закону.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 8 серпня 2008 року (судді: Мірошниченко М.В.- головуючий, Колодій Н.А., Шевченко Т.М.) рішення у справі № 10/271/08 скасовано і прийняте нове рішення, яким у позові ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія»відмовлено.

Касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції до Вищого господарського суду України подало ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія». В обґрунтування касаційної скарги позивач послався на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 202, 203, 205, ч. 3 ст. 237 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), ст.43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), і просив постанову суду апеляційної інстанції від 8 серпня 2008 року скасувати, рішення господарського суду Запорізької області від 27 травня 2008 року залишити в силі.

За розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 20 жовтня 2008 року розгляд касаційної скарги здійснено колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: судді Панової І.Ю. –головуючого, суддів Заріцької А.О., Продаєвич Л.В.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з позовної заяви та уточнення до неї, товариство звернулось до місцевого господарського суду з позовом про визнання недійсним протоколу розподілу вартості майна від 7 жовтня 2004 року, складеного комісією Запорізької міської ради. При цьому позивач послався на те, що комісія здійснила поділ майна цілісних майнових комплексів теплових мереж Комунарського та Заводського районів м. Запоріжжя і встановила право держави на орендоване майно та майно придбане ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія»під час дії договору оренди, про що склала протокол. Вважаючи протокол угодою (правочином), якою незаконно перерозподілено належне йому майно і на частину цього майна визнано право держави, позивач просив визнати угоду недійсною.

Судами попередніх інстанцій у даній справі встановлено, що 7 жовтня 2004 року комісією, склад якої було затверджено наказом управління комунальної власності міської ради від 27 серпня 2004 року № 187 "Про затвердження складу комісії з інвентаризації майна цілісних майнових комплексів теплових мереж Комунарського та Заводського районів м. Запоріжжя, з метою розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем", що діяла на підставі Порядку встановленого наказом Фонду державного майна України від 7 серпня 1997 року № 847, було складено протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем. Комісія, до складу якої ввійшов також арбітражний керуючий від позивача, дійшла згоди про розподіл вартості майна згідно з переліками, що містяться у додатках до протоколу від 7 жовтня 2004 року.

Суд першої інстанції, оцінюючи вказану обставину, прийшов до висновку про те, що комісія згідно зі ст. 202 ЦК України, вчинила правочин.

За змістом протоколу від 7 жовтня 2004 року (т.1, а.с. 8) вбачається, що спеціально створена комісія здійснила розподіл майна цілісних майнових комплексів теплових мереж Комунарського та Заводського районів м. Запоріжжя між орендарем та орендодавцем, за результатами якого складено інвентаризаційні описи, і провела розмежування майна з віднесення його до державної частки та частки, що належить орендареві, привівши перелік майна у додатках до протоколу №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6.

Задовольняючи позов про визнання угоди недійсною суд першої інстанції вважав встановленим, що угода між орендодавцем і орендарем, яка оформлена протоколом про розподіл вартості майна між орендодавцем і орендарем від 7 жовтня 2004 року, суперечить п. 8.1, 8.4, 8.8 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"; містить умову не передбачену ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"; не відповідає вимогам ст. 237 ЦК України; оформлена без дотримання порядку, встановленого наказом Фонду державного майна України від 7 серпня 1997 року № 847, а додатки № 2, 3, 6 до протоколу не відповідають фактичним обставинам. До того ж, до складу комісії входив арбітражний керуючий Цибулевський А.В. –розпорядник майна позивача, який не мав повноважень представляти інтереси орендаря. При цьому суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав вважати пропущеною позовну давність для захисту позивачем порушеного права.

Апеляційний господарський суд з висновками суду першої інстанції не погодився і вважав, що спірний протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем від 7 жовтня 2004 року не є правовстановлюючим, а тільки підтверджуючим документом, не є правочином, у розумінні ст. 202 ЦК України, і за нормами Цивільного кодексу України не може бути визнаний недійсним. До спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди.

З позовної заяви ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія»та заяви про уточнення вимог (т.1, а.с. 6,7,14) вбачається, що позивач, обґрунтовуючи правові підстави свого позову, посилався, як на Порядок так і на норми Цивільного кодексу України.

Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди (далі - Порядок) затверджено наказом Фонду державного майна України від 7 серпня 1997 року № 847.

Пунктом 3 ст. 1 Порядку передбачено, що зміст і послідовність процедур припинення або розірвання договору оренди і реорганізація орендного підприємства визначається цим Порядком, договором оренди та досягнутою між орендодавцем і орендарем не пізніше як за 10 днів до визначеної дати припинення (розірвання) договору оренди домовленістю, яка може бути оформлена відповідною угодою. Якщо договір оренди розірвано за рішенням суду, то угода укладається протягом 5 днів після того, як це рішення набрало законної сили.

Угодою може передбачатися: а) створення спільної комісії сторін по розмежуванню і оцінці майна орендного підприємства (протягом 5 днів); б) проведення повної інвентаризації майна орендного підриємства (протягом 15 днів); оцінка майна орендного підприємства та державної і орендарської часток у ньому (протягом 15 днів після затвердження результатів інвентаризації);

Під час проведення інвентаризації комісія здійснює розмежування майна, що належить державі, і майна орендаря; документально засвідчує джерела придбання нових основних засобів та капітального ремонту орендованих державних основних засобів за час від початку оренди до дати інвентаризації; документально підтверджує наявність згоди орендодавця на здійснення орендарем невідокремлюваних поліпшень орендованого майна.

До державної частки майна в цілісному майновому комплексі орендного підприємства на етапі інвентаризації і складання передаточного балансу відноситься: орендоване державне майно; інше державне майно, передане орендареві державою протягом дії договору оренди; майно, придбане за рахунок амортизаційних відрахувань на орендоване державне майно, якщо інше не передбачено договором оренди; залишок коштів амортизаційного фонду на повне відновлення орендованого державного майна і майна, придбаного за кошти цього фонду раніше; вартість невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, здійснених орендарем без погодження з орендодавцем.

До частки майна, що належить орендареві відноситься: доход (прибуток) орендного підприємства за час оренди; нереалізована готова продукція і незавершене виробництво; майно, придбане за рахунок власних амортизаційних відрахувань орендаря на повне відновлення основних засобів; вартість погоджених з орендодавцем невідокремлюваних поліпшень орендованого майна здійснених за рахунок коштів орендаря, якщо інше не визначено договором оренди; вартість відокремлюваних поліпшень орендованого майна, здійснених за рахунок коштів орендаря; інше майно, набуте орендарем відповідно до законодавства.

За даними інвентаризації складаються протокол про результати інвентаризації та протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем. (п.7-9 ст.2 Порядку)

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Разом з тим, скасовуючи рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції обмежився аналізом вказаного рішення і переоцінкою обставин, встановлених судом першої інстанції. Вимоги позивача і їх обґрунтування залишилися поза увагою суду апеляційної інстаннції. Зокрема, скасовуючи рішення суду першої інстанції і приймаючи нове рішення апеляційний господарський суд не звернув уваги на те, що позивач, вважаючи додатки №№ 2, 3, 6, до протоколу від 7 жовтня 2004 року, у яких перераховане майно, що придбане за рахунок амортизаційних відрахувань на орендоване майно та за рахунок залишків коштів амортизаційного фонду, такими, що не відповідають фактичним обставинам, їх копій суду не надав і в процесі вирішення спору вони не досліджувалися, незважаючи на те, що суть спору зводиться до правомірності віднесення майна до державної частки і частки, що належить орендареві, та що це відображено у вказаних додатках до протоколу. Матеріали справи додатків №№ 2, 3, 4, 5, 6 до протоколу від 7 жовтня 2004 року не містять.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач на конкретний договір (договори) оренди, з якого виникли спірні правовідносини, не посилався, а суди першої та апеляційної інстанції, вирішуючи спір, його не досліджували.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що між управлінням комунальної власності міста (орендодавець) та ТОВ «Запорізька міська енергетична компанія»(орендар) з жовтня 1999 року по листопад 2002 року було укладено ряд договорів оренди комунального майна м. Запоріжжя та ряд додаткових угод до них (т.2 а.с. 5, 26, 45, 74, 115, 99).

Наведене свідчить про те, що суди, вирішуючи спір, належно не з'ясували характеру спірних правовідносин та предмету спору, не перевірили обставин, на які посилалися сторони у підтвердження своїх вимог і заперечень. Суд апеляційної інстанції, визнаючи незаконним рішення суду першої інстанції, припустився власних помилок, які впливають на законність і обґрунтованість прийнятого ним судового рішення.

Згідно з ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції і рішення місцевого господарського суду з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене вище, уточнити вимоги позивача і обраний ним спосіб захисту свого права, належно перевірити обставини, на які він посилається у підтвердження заявлених вимог, виконати вимоги закону і прийняти, у відповідності до встановленого, правильне рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька міська енергетична компанія»задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 8 серпня 2008 року та рішення господарського суду Запорізької області від 27 травня 2008 року у справі № 10/271/08 скасувати.

Справу направити до господарського суду Запорізької області на новий розгляд.

Головуючий І. Панова

Судді А. Заріцька

Л. Продаєвич