ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 32/298

03.09.08

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпромальянс»

До

Київської міської ради

Про

визнання недійсним договору оренди від 22.10.2007

Суддя Хрипун О.О.

Представники сторін:

Від позивача Сучкова Т.Є. –предст., Браганець В.С. –предст.,

Від відповідача не з’явилися,

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будпромальянс»(далі по тексту –ТОВ «Будпромальянс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсними п.п. 4.3 - 4.4 Договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем’яненко Т.М, внесеного до реєстру під № 2937, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 9 листопада 2007 року за № 78-6-00480 у книзі записів державної реєстрації договорів (далі по тексту –Договір оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року) з моменту його підписання.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ «Будпромальянс»стверджує, що зміст оскаржуваних пунктів Договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року суперечить вимогам п. 1 ст. 203 Цивільного Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, що є підставою для визнання його недійсним в вищеназваних частинах. Позивач посилається на положення ст. 15 Закону України «Про плату за землю», що землекористувачі сплачують земельний податок та/або орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права користування земельною ділянкою. Позивач посилається на ст.ст. 2, 13, 17 Закону України «Про плату за землю», згідно яких використання землі в Україні є платним. Плата за землю складається у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває в державній або комунальній власності є договір оренди такої земельної ділянки, що підлягає державній реєстрації.

Позивач стверджує, що він набув право оренди лише з моменту здійснення державної реєстрації Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що було зроблено запис від 9 листопада 2007 року за № 78-6-00480 у книзі записів державної реєстрації договорів. Згідно з Актом приймання передачі від 9 листопада 2007 року об’єкт оренди було передано у користування Орендарю також після державної реєстрації договору.

Окрім того, позивач зазначає, що час, з якого може нараховуватись орендна плата, розпочинається з моменту набрання чинності договором оренди, тобто з 9 листопада 2007 року, а з оскаржуваних пунктів Договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року вбачається обов‘язок орендаря сплачувати орендну плату до моменту набуття права користування, фактичної передачі об‘єкту оренди, та юридичного оформлення цього, ще й у безпідставно завищеному розмірі, посилаючись при цьому на положення ст. 21 Закону України «Про оренду землі, якою встановлено, що річна орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній та комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про плату за землю», та перевищувати 10 відсотків їх нормативно грошової оцінки.

Київською міською радою подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечував та просив відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Будпромальянс»в задоволенні позовних вимог з підстав його необґрунтованості. Відповідач стверджує, що під час підписання спірного договору оренди земельної ділянки між сторонами досягнено всіх істотних умов договору і виконані всі дії, необхідні для підписання договору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради IV сесії V скликання № 70/731 від 8 лютого 2007 року «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Будпромальянс»земельних ділянок для реконструкції, експлуатації та обслуговування бази відпочинку на вул. Гамарника, 64 та для благоустрою скверу по вул. Селянській в Оболонському районі м. Києва»затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Будпромальянс»для реконструкції, експлуатації та обслуговування бази відпочинку на вул. Гамарника 64 в Оболонському районі м. Києва та передано ТОВ «Будпромальянс»земельну ділянку на вул. Гамарника, 64 у Оболонському районі м. Києва, з цільовим призначенням для реконструкції, експлуатації та обслуговування бази відпочинку, а саме:- площею 0,39 га –у короткострокову оренду на 5 років за рахунок земель, не наданих у власність чи в користування.

22 жовтня 2007 року між Київською міською радою та ТОВ «Будпромальянс»було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого Київська міська рада, на підставі Рішення Київської міської ради від 8 лютого 2007 року за № 70/731, передає, а ТОВ «Будпромальянс»приймає в довгострокову оренду терміном на 5 (п»ять) років земельну ділянку у розмірі 3897 (три тисячі вісімсот дев’яносто сім) кв. м (кадастровий номер –:85:036:0005), розташовану по вул. Селянська в Оболонському районі м. Києва, з цільовим призначенням –для реконструкції, експлуатації та обслуговування бази відпочинку.

Відповідно до положень статті 13 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі»відносини, пов’язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У відповідності до вимог статті 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Положеннями статті 124 Земельного кодексу України та розділу ІІ Закону України «Про оренду землі»передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, що проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 статті 125 Земельного кодексу України встановлено заборону використання земельної ділянки до визначення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації.

Відповідно до положень оскаржуваних позивачем п.п. 4.3.- 4.4. Договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року передбачено, що «у випадку, якщо договір не підписаний Орендарем в установленому законодавством порядку протягом п’яти місяців з моменту набуття чинності рішення Київської міської ради, розмір орендної плати на період, аналогічний терміну прострочення терміну укладання договору оренди землі, встановлюється у п‘ятикратному розмірі, але не більше десяти відсотків на місяць від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Після закінчення терміна за який сплачується орендна плата у п‘ятикратному розмірі, орендна плата розраховується відповідно до п. 4.2 Договору».

Між тим, відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про плату за землю»власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі»визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою –третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи, за змістом п.п. 4.3-4.4 Договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року фактично встановлено зобов’язання щодо сплати орендної плати виходячи з періоду з моменту набуття чинності рішення Київської міської ради до укладення договору оренди землі, тобто розмір орендної плати поставлено в залежність від обставин, що існували до укладення Договору оренди, що прямо суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про плату за землю»та ст. 18 Закону України «Про оренду землі»та, відповідно до положень ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину в цій частині недійсним.

Окрім того, встановлене у спірних пунктах Договору зобов’язання вимагає від орендаря сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі невчасного підписання ним договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Згідно з положеннями статті 207 Господарського кодексу України нікчемними визнаються умови типових договорів і договорів приєднання, що вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що п.п. 4.3 –4.4 Договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем’яненко Т.М, внесеного до реєстру під № 2937, суперечать вимогам Законів України «Про плату за землю»та «Про оренду землі», а тому позов ТОВ «Будпромальянс»підлягає задоволенню, а спірні пункти Договору мають бути визнані недійсними.

Відповідно до положень частини 3 статті 548 ЦК України недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов’язання не спричиняє недійсність основного зобов’язання.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Державне мито, судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними п.п. 4.3 - 4.4 Договору оренди земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будпромальянс», та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем’яненко Т.М, внесеного до реєстру під № 2937, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 9 листопада 2007 року за № 78-6-00480 у книзі записів державної реєстрації договорів з моменту його підписання.

Стягнути з Київської міської Ради (м. Київ, вул. Хрещатик 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будпромальянс»(м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 100/2, , АТ «Індекс Банк», р/р № 2001, МФО 300614) судові витрати на суму 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання та може бути оскаржене у порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                              О.О.Хрипун

Дата підписання рішення:22.09.2008