ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008 р.

№ 11-27/307-06-9210

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги

державного підприємства "Одеська залізниця"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р.

у справі

господарського суду

№ 11-27/307-06-9210

Одеської області

за позовом

державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

до

державного підприємства "Одеська залізниця"

про

за участю представників сторін

позивача -

відповідача -

стягнення 10 138,08грн.

Остапов В.В. дов. № 6 від 02.01.2008

Слюсар М.М. дов. № 349 від 20.02.2008

Розпорядженням № 02-12.2/352 від 17.09.2008р. у зв'язку з відпусткою судді Ходаківської І.П. змінено склад колегії суддів у справі № 11-27/307-06-9210 призначеної до розгляду у складі - головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Муравйов О.В.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006 року державне підприємство " Іллічівський морський торгівельний порт" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до державного підприємства "Одеська залізниця" про стягнення 10138,08 грн. збитків від пошкодження трактора з причепом, спричиненого під час маневрових робіт 11.03.2006 наїздом вагонами, що подавались у порт.

Позовні вимоги були вмотивовані посиланням на укладений сторонами договір, вину залізниці у зіткненні вагонів із трактором, за що у відповідності із ст.1187 Цивільного кодексу України залізниця повинна відшкодувати спричинені збитки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.01.2008 ( суддя Власова С.Г.), залишеним без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 ( головуючий суддя Журавльов О.О., суддів Тофана В.М., Михайлова М.В.) позовні вимоги задоволені в повному обсязі: з Одеської залізниці на користь Іллічівського морського торгівельного порту стягнуто 10138,08 грн. прямих збитків за ремонт трактора із причепом та судові витрати.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, державне підприємство "Одеська залізниця" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права і просить рішення господарського суду Одеської області від 09.01.2008 та Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008 скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Касаційна скарга Одеської залізниці обґрунтована неправильним застосуванням судами норм матеріального права, а саме : застосуванням ст.1166 Цивільного кодексу України і незастосуванням ст.ст.1187, 1188 Цивільного кодексу України, Закону України "Про дорожній рух", Постанови Кабінету Міністрів від 30.06.2005 " 538 "Про порядок обліку дорожньо-транспортних пригод", помилковим висновком судів про відсутність дорожньо-транспортної пригоди, недоведеністю належними доказами вини залізниці у наїзді на трактор та причинно-наслідкового зв’язку, недоведеністю розміру збитків.

У запереченнях на касаційну скаргу державне підприємство "Іллічівський морський торгівельний порт" проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає судові рішення законними та обґрунтованими.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 11.03.2006р. о 9 год. 30 хв. при подачі маневрового потягу в кількості 25 вагонів локомотивом ЧМЄ-3 №4080, який належить Одеські залізниці, під управлінням машиніста Лунги О.І. в супроводі складача потягу Адоськіна О.А. на 8-му під'їзну колію 10-го причалу Іллічівського морського торгового порту стався наїзд першого за рухом вагона на трактор Т-150 №59 з причепом “Дроубар” інв. №4-24, які належать порту; внаслідок зазначеного наїзду майну позивача було завдано матеріальну шкоду.

Судами встановлено,що 20.10.2005. між державним підприємством “Іллічівський морський торговельний порт ” та державним підприємством "Одеська залізниця" укладений договір № 198 про обробку вагонів з вантажами ( далі –Договір), за умовами якого залізниця здає/приймає, а Порт приймає/здає експортні, транзитні, імпортні вантажі, що перевозяться за участю морського, залізничного транспорту, а також господарські вантажі для Порту або його контрагентів.

Умовами п. 8.2 зазначеного договору передбачено, що з метою забезпечення безпеки руху та маневрової роботи, особливо в місцях перетинання залізничних колій і автомобільних доріг, а також дотримання особистої безпеки, сторони керуються Правилами технічної експлуатації і інструкціями, затвердженими Укрзалізницею, начальником Залізниці, інструкціями з безпеки руху поїздів і техніки безпеки при виконанні маневрової роботи.

Випадки порушення безпеки руху, пошкодження рухомого складу розглядаються начальником Станції і Порту, що підтверджується спільними рішеннями –протоколом за обопільними підписами .

Вимоги двостороннього розгляду випадків порушення безпеки руху закріплені також в розділі 4 Інструкції „Про порядок службового розслідування транспортних подій та порушень безпеки руху на залізницях України ”, затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.04.2001р. № 259, згідно якого в розслідуванні випадків транспортних подій, що трапилися на під'їзних коліях, відповідач зобов’язаний прийняти участь разом з представниками цього підприємства.

Судами встановлено, що 11.03.2006. представниками порту та залізниці було складено акт розслідування факту пошкодження трактору та причепу, який стався о 9 год. 30 хв. 11.03.2006р. на 11 складі 2-го терміналу. Даний акт містить підпис в. о. начальника станції Іллічівськ Остапчука А.А

Окрім того, на виконання пункту 8.2 Договору від 20.10.2005р. №198 та розділу 4 Інструкції „Про порядок службового розслідування транспортних подій та порушень безпеки руху на залізницях України” сторонами було складено акт розслідування випадку зіткнення залізничного потягу з трактором Т-150 інв. №59 та причепом „Дроубар” інв. №4-24 від 22.03.2006р., з якого вбачається, що причиною зіткнення стало порушення працівниками відповідача Інструкції по охороні праці по забезпеченню безпеки руху при виробництві маневрових і вантажних робіт в порту №ИР 103/02 та посадових інструкцій.

Представник залізниці в.о. начальника станції Іллічівськ Остапчук А.А. від підпису зазначеного акту від 22.03.2006. відмовився без зазначення причин такої відмови, про що на виконання умов п. 8.4 Договору портом складено акт від 07.04.2006. про відмову від підпису акту .

Судами досліджено акт розслідування факту пошкодження трактору та причепу від 11.03.2006р. та схема місця зіткнення залізничного вагону №65542349 з трактором Т-150 інв. № 59 та причепом інв. № 4-24, на яких наявний підпис в. о. начальника станції Іллічівськ Остапчука А.А., що підтверджує його участь в роботі комісії по розслідуванню випадку зіткнення залізничного потягу з трактором Т-150 інв. № 59 та причепом „Дроубар” та визнано їх належними доказами по справі, а доводи залізниці про те, що мало місце одностороннє розслідування випадку зіткнення, відхилені як такі, що спростовані матеріалами справи.

Судами відхилені як неналежні докази Протокол оперативної наради при начальникові ст. Іллічівськ Одеської залізниці від 23.05.2006 р. та Протокол оперативної наради Одеської дирекції залізничних перевезень від 25.05.2006р., оскільки вони не є актами розслідування, які складаються відповідно до Інструкції про порядок службового розслідування транспортних подій та порушень безпеки руху на залізницях України, а згідно до п. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судами встановлено, що розмір завданої шкоди становить прямі витрати порту на ремонт трактору із причепом, які позивач обґрунтував належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справі актом-розрахунком та прибутковими накладними №1142 від 25.03.2005р., №45 від 30.03.2006р., №49 від 30.03.2006р., №957 від 14.11.2005р. та №455 від 18.05.2005р.

Щодо застосування до спірних відносин Закону України "Про дорожній рух", Постанови Кабінету Міністрів від 30.06.2005 " 538 "Про порядок обліку дорожньо-транспортних пригод", то судами попередніх інстанцій визначено, і з чим погоджується колегія Вищого господарського суду, що пунктом 1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 передбачено, що Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Зазначене свідчить про наявність спеціальних правил, які регулюють рух транспорту на закритій території підприємств.

За таких обставин суди правомірно дійшли висновку, що при виконанні маневрових та вантажних робіт в порту( на закритій території) сторони повинні керуватися умовами укладеного Договору та Інструкцією з охорони праці та забезпеченню безпеки руху при виконанні маневрових та вантажних робіт в порту №ИР-103/2, затвердженої начальником Порту 17.07.2002 та начальником Одеської дирекції залізничних перевезень 27.12.2002.

Відповідно до абз. 5, 6 п. 11, п. 12 зазначеної Інструкції при здійсненні маневрів в місцях роботи путніх бригад, з перетином переїздів, на шляхах вантажних складів і т.д. складачі потягів і локомотивні бригади повинні проявляти особливу пильність, своєчасно подавати звукові сигнали при наближенні составу до людей, що знаходяться біля шляху, а також за допомогою свистка попереджати про рух составу людей, що працюють на навантаженні-розвантажені, ремонті шляхів, вагонів тощо. При русі вагонами вперед складач потягу, що проводить маневри, повинен знаходиться на першому по руху гальмівному майданчику (спеціальній підніжці) вагону, а при неможливості - йти по міжколійю або узбіччю шляху попереду осаджуваних вагонів. При русі біля високих платформ, вантажних рамп знаходження працівників на спеціальній підніжці вагону з боку рампи, платформи забороняється. Машиніст локомотива під час руху зобов'язаний давати часті сповіщальні сигнали, здійснювати контроль за правильністю обрання маршруту, вільністю шляху, наявністю встановлених габаритів і відсутністю перешкод для руху.

Судами встановлено, що          порушення працівниками залізниці зазначених положень Інструкції по охороні праці по забезпеченню безпеки руху при виконанні маневрових і вантажних робіт в порту № ИР 103/02 стало причиною зіткнення тепловозу з трактором Т-150 інв. №59 та причепом “Дроубар” інв. №4-24. Водночас судами встановлено, що відсутні докази порушення водієм трактора Козаченко В.В. вимог зазначеної Інструкції.

Судами попередніх інстанцій визначено, і з чим погоджується колегія Вищого господарського суду, що твердження відповідача про те, що дане зіткнення всупереч п.п. 1-6, 9 постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року № 538 „Про порядок обліку дорожньо-транспортних пригод" не зареєстровано у відповідному підрозділі Державтоінспекції України, - не ґрунтується на чинному законодавстві, оскільки відповідно до пп. 2 п. 9 зазначеного Порядку обліку дорожньо-транспортних пригод не підлягають обліку пригоди (небезпечні випадки), що сталися за участю тракторів, інших самохідних машин і механізмів, що сталися під час виконання ними основних виробничих операцій.

Судами встановлено, що зіткнення сталося під час виконання трактором Т-150 інв. № 59 з причепом „Дроубар” основних виробничих операцій на підприємстві ( порту), тому воно не підлягає обліку як дорожньо-транспортна пригода. До того ж Інструкцією „Про порядок службового розслідування транспортних подій та порушень безпеки руху на залізницях України ”, затвердженої наказом Міністерства транспорту України від 27.04.2001р. № 259, встановлений особливий порядок розслідування та оформлення таких подій.

Крім того, якщо Одеська залізниця вважала, що дана подія повинна була бути оформлена в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року № 538 „Про порядок обліку дорожньо-транспортних пригод", вона не була позбавлена можливості звернутись до органів ДАІ самостійно.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи, тому відсутність судового рішення про притягнення винної особи до кримінальної або адміністративної відповідальності не може бути підставою для відмови розглядати спір по суті у господарському суді.

Стаття 1187 Цивільного кодексу України визначає, що джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов’язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання якого створює підвищену небезпеку. Ця особа несе відповідальність перед потерпілим і у тому разі, коли це є наслідком вини осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків , що встановлено ст.1172 Цивільного кодексу України.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В касаційній скарзі Одеська залізниця посилається на ст.1188 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах з урахуванням ступеню вини кожної.

Однак, судами встановлено, що в даному випадку не було взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, оскільки транспортний засіб, який не рухається, не може розглядатися як джерело підвищеної небезпеки при наїзді на нього іншого транспортного засобу. На момент зіткнення докер-механізатор 2-го терміналу Козаченко В.В. в кабіні трактора Т-150 інв. № 59 не знаходився, а сам трактор та причеп стояли без руху. Тобто не було дії ні трактору, ні причепа, якими могла бути завдана шкода, а їх зупинка була здійснена у часі набагато раніше, ніж на них здійснено наїзд рухомим складом відповідача, та була пов'язана з технічним процесом перевантаження вантажів в порту.

Вимогами ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що господарськими судами досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного суду.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Одеська залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.05.2008р. у справі №11-27/307-06-9210 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

О. Муравйов