ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.08

Справа №АС3/320-08.

Господарський суд Сумської області , у складі судді Левченко Павла Івановича розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хіммонтаж-14» , м. Суми

до відповідача: Державної податкової інспекції в м .Суми

про визнання нечинним податкове повідомлення-рішення

За участю представників сторін:

від позивача – Кукса Є.І.;

від відповідача – Літвінова Л.В., Луніка О.В.

В засіданні приймав участь секретар судового засідання Ю.В.Литвиненко

В судовому засіданні 03.10.2008 року оголошувалась перерва до 11 год. 50 хв. 06.10.2008 року .

Суть спору: позивач просить суд визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 16.11.2007 року за № /0/77664 відповідача про визнання суми податкових зобов’язань з урахуванням штрафних санкцій до позивача по податку на прибуток за основним платежем в розмірі 56 998,00 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 22 799,20 грн.

Відповідач в відзиві на позовну заяву зазначив , що посилання позивача на п.п. 1.1., п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п. 1.4, п. 1.10 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» та лист ДПА України від 28.08.2000 року № 11709/7/15-1117, як на підставу для задоволення позовних вимог є безпідставними та ніяким чином не дає право позивачу віднести дебіторську заборгованість до валових витрат. Тому, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову повністю .

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Податкове повідомлення-рішення №/0/77664 від 16.11.2007р. прийняте на підставі акта «Про результати виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю» «Хіммонтаж-14» за період з 06.06.2006р. по 30.06.2007р.» від 08.11.2007р. №7143/2311/34328443/139

Перевірка проводилась з 28.09.2007р. по 01.11.2007р. на підставі ч. 1 ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", відповідно до направлення на перевірку № 2345 від 28.09.2007 року та № 2458 від 19.10.2007р.

Рішенням Державної податкової адміністрації в Сумській області від 22.02.2008р. № 3024/10/25-005-14/14ск було частково скасоване          податкове повідомлення рішення №/0/77664 від 16.11.2007р. в частині визначеного податку на прибуток на суму 2056,50 грн. та 455 грн. штрафних санкцій, а в іншій частині рішення залишено без змін.

Після скасування (відкликання) податкового повідомлення - рішення №/0/77664 від 16.11.2007р. Державна податкова інспекція в м. Суми винесла податкове повідомлення рішення від 06.03.2008р. за № 000202311/2/77664.

Тому, на момент звернення позивача до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним податкового – повідомлення рішення від 16.11.2007 року за № /0/77664 це податкове повідомлення-рішення вже було нечинним, а тому цим податковим повідомленням-рішенням вже не порушуються права , свободи та інтереси позивача і воно не потребує визнання нечинним судом .

За таких обставин , позовні вимоги позивача про визнання нечинним нечинного податкового повідомлення-рішення від 16.11.2007 року за № /0/77664 є необґрунтованими .

Проте, зважаючи на те , що згадане податкове-повідомлення-рішення вважається відкликаним лише у зв’язку зі зміною (частковим залишенням) раніше донарахованої суми податкового зобов’язання і більша частина тієї суми податкового зобов’язання залишається в наступних податкових повідомленнях-рішеннях , виданих замість згаданого вище , суд вважає за необхідне дослідити правомірність визначення відповідачем позивачеві податкового зобов’язання податковими повідомленнями-рішеннями, винесеними на підставі вищезгаданого акту перевірки від 08.11.2007 року № 7143/2311/34328443/139.

Податкове повідомлення - рішення від 06.03.2008р. за № 000202311/2/77664 визначило суму податкового боргу по податку на прибуток на загальну суму 77 285,70 грн., в т.ч. 54 941,50 грн. - за основним платежем та 22 344,20 грн. за штрафними санкціями.

Проведеною перевіркою було встановлено, що підприємством за 2006 рік занижено валові доходи на суму 217 680 грн. та завищено валові витрати на суму 10 313 грн., внаслідок чого занижено податок на прибуток за 2006 рік на суму 56 998 грн. При проведенні перевірки було встановлено, що підприємством при складанні декларації з податку на прибуток підприємства за 2006 рік в рядку 01.2 було занижено приріст балансової вартості запасів на суму 217 680 грн. В додатку К 1/1 до декларації в таблиці розрахунку приросту (убутку) балансової вартості запасів відсутні записи про наявність залишків матеріальних цінностей, а фактично згідно записів головної книги та матеріального звіту за грудень 2006 року в балансі підприємства на рахунку 20 «Матеріали» значаться матеріальні цінності на суму 217 680,13 грн.. Також, підприємством при складанні декларації з податку на прибуток за 2006 рік в рядку 04 валові витрати (з урахуванням уточненого розрахунку) була вказана сума 15 316 795 грн., а фактично на підставі даних перевірки валові витрати на підприємстві склали 15 306 482 грн., різниця складає 10 313 грн.. Також, перевіркою встановлено невірне визначення підприємством валових доходів та валових витрат за І квартал та за І півріччя 2007 року, внаслідок чого підприємству збільшено від'ємне значення об'єкту оподаткування в розмірі 254159 грн., яке платник може врахувати в наступних податкових періодах. З порушеннями викладеними в акті перевірки платник погодився, що засвідчено підписом заступника директора без заперечень.

Позивач в позовній заяві стверджує, що підприємство правомірно віднесло до складу валових витрат в IV кварталі 2006 року дебіторську заборгованість ДП СУ «Хіммонтаж-14» в розмірі 418 161,98 грн., згідно договору про заміну сторін у зобов'язанні від 01.07.2006 року, укладеного між ТОВ «Хіммонтаж-14», ДП СУ«Хіммонтаж-14» та ТОВ «Брайтон» та акту передачі кредиторської заборгованості від 02.10.2006 року.

Однак , посилаючись на наявність угоди про заміну сторін у зобов'язанні, позивачем не надано доказів понесення ним витрат.

Пунктом 5.9. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР в редакції Закону України від 22.05.1997 року №283/97-ВР із змінами і доповненнями (далі - Закон №283) визначено, що платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). Вартість запасів оплачених, але не отриманих (не оприбуткованих) платником податку - покупцем, до приросту запасів не включається. Вартість запасів оплачених, але не відвантажених (не знятих з обліку) платником податку - продавцем, до убутку запасів не включається. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу, валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону № 283 валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг).

Отже, вбачається, що вимоги позивача про включення дебіторської заборгованості до складу валових витрат є безпідставними, оскільки дебіторська заборгованість виникла згідно акту приймання - передачі кредиторської заборгованості по договору про заміну сторін у зобов’язанні від 01.07.2006 року яким передбачалось, що ТОВ «Байрон» уступає право вимоги ТОВ «Хіммонтаж - 14» кредиторської заборгованості з ДП СУ «Хіммонтаж- 14».

За договором про заміну сторін у зобов’язанні від 01.07.2006 року змінилися сторони у договорі підряду № 52 від 24.01.206 року , однак ніяких дій щодо виконання робіт (послуг) не здійснювалось, а тому ніяких витрат позивачем не було понесено. Відповідно до п.п. 11.2.1 п.11.2 ст. 11 Закону № 283 датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Однак, жодних вище перелічених подій не відбулося, тому вимоги позивача про включення суми дебіторської заборгованості до суми валових витрат є безпідставними.

Підпунктом 4.2.3 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181 із змінами й доповненнями (далі - Закон України № 2181-III) встановлено, що обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є помилковим, покладається на платника податків.

Підпунктом 20.1 статті 20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідальність за правильність нарахування, своєчасність сплати податку та дотримання податкового законодавства несе платник податку у порядку та, розмірах, визначених законом.

Згідно з підпунктом «б» 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III із змінами й доповненнями, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо, дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року № 2181-III із змінами і доповненнями і пункту 6.1.3 Інструкції про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом ДПА України від 17.03.2001 року N 110 і зареєстрованої в Мін'юсті 23 березня 2001 року за N 268/5459, передбачено, що у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

На підставі всього вищевикладеного суд дійшов висновку , що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню .

Тому, керуючись ст.ст. 71,158-163 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

1)          В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Хіммонтаж-14» , м. Суми до Державної податкової інспекції в м .Суми про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення відмовити.

2)          Згідно ст. 186 КАС України заява про апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

3)          Згідно ст. 254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання, апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови підписаний суддею 10.10. 2008 року.