ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
- судді
Кривди Д.С.,

суддів
Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому
засіданні за участю представників сторін:

від позивача:       ОСОБА_2

від відповідача:    Баймуратов М.М.

розглянувши  касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову Одеського апеляційного господарського
суду від 05.02.2008р.

у справі № 29/245-07-5349 Господарського
суду Одеської області

за позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1

до Одеської міської ради

третя особа, без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство
“Прибрежно-експлуатаційне обєднання Київського району”

третя особа, без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Представництво по управлінню
комунальною власністю Одеської міської ради

третя особа, без
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Мале приватне підприємство “КІН”

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Приватний
підприємець ОСОБА_1. звернулася до Господарського суду Одеської області з
позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на приміщення
одноповерхової будівлі (більярдної), загальною площею 120,6 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

12.10.2007р.
приватний підприємець ОСОБА_1. заявою уточнила позовні вимоги та просить суд
визнати право спільної часткової власності у розмірі 70,44% на нежиле
приміщення одноповерхової будівлі (більярдної), загальною площею 120,60 кв.м.,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням
Господарського суду Одеської області від 09.11.2007р. (суддя О.Ю.Аленін)
позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано за
приватним підприємцем ОСОБА_1 право спільної часткової власності у розмірі
70,44% на нежиле приміщення одноповерхової будівлі (більярдної), загальною
площею 120,60 кв.м., яке розташоване за адресою:АДРЕСА_1, стягнуто з Одеської
міської ради на користь приватного підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті
держмита у розмірі 85,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Не
погодившись з рішенням Господарського суду Одеської області від 09.11.2007р.,
Одеська міська рада подала апеляційну скаргу.

Постановою
Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2008р. (судді:
В.В.Шевченко,  В.В.Бєляновський,
М.А.Мирошниченко) апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, рішення
Господарського суду Одеської області від 09.11.2007р. скасовано, в задоволенні
позовних вимог відмовлено, стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь
Одеської міської ради 42,50 грн. державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Не
погодившись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від
05.02.2008р.,   приватний підприємець
ОСОБА_1. подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 05.02.2008р. та залишити в силі рішення
Господарського суду Одеської області від 09.11.2007р., мотивуючи свою вимогу
тим, що господарським судом  апеляційної
інстанції порушено норми матеріального та
процесуального права.

Розглянувши
касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга приватного
підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Господарським
судом встановлено:

Нежиле
приміщення одноповерхової будівлі (більярдної), загальною площею 120,60кв.м.,
яке розташоване за адресою:АДРЕСА_1 є комунальною власністю.

11.06.2003
р. між третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Комунальним підприємством “Прибрежно-експлуатаційним
об'єднанням Київського району” і позивачем був укладений договір оренди № 4 за
умовами якого позивач прийняв у платне, строкове користування строком на 3 роки
(до 11.06.2006р.) одноповерхове нежитлове приміщення будівлі більярдної, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке є комунальною власністю та належить
відповідачу.

Згідно
ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна"  цей Закон регулює:
організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних
підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить
Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі -
підприємства), їх структурних підрозділів; майнові відносини між орендодавцями
та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що
належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Враховуючи,
що нежиле приміщення одноповерхової будівлі (більярдної), загальною площею
120,60кв.м., яке розташоване за адресою:АДРЕСА_1 є комунальною власністю, то до
спірних правовідносин господарський суд попередніх інстанцій мав застосовувати
відповідні правові норми зазначеного закону.

Згідно
ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, у редакції,
що існувала на час виникнення спірних правовідносин, орендодавцями є: Фонд
державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо
цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та
нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів
господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що
є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу
Національної академії наук України; органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти
майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній
Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; підприємства - щодо
окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200кв.м,
а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, -
також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та
нерухомого майна, що перевищує площу 200кв.м. Таким чином, приписами даної
правової норми встановлено, що орендодавцями нерухомого майна площею до
200кв.м., може бути підприємство.

Згідно
ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать
земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як
вже було зазначено, Комунальним підприємством “Прибрежно-експлуатаційним
об'єднанням Київського району” було передано позивачу нежиле приміщення
одноповерхової будівлі (більярдної) площею 120,60кв.м., яке є нерухомим майном.

Апеляційною
інстанцією встановлено, що відповідно до загальновідомого рішення Ради №
1054-ХХІV від 26.03.2003 р. “Про оренду комунального майна, що є власністю
територіальної громади міста Одеси” -нежитлові приміщення, які знаходяться в
управлінні підприємств комунальної власності, що виконують функції орендодавця,
передаються в оренду лише за розпорядженням міського голови.

Правила
щодо виключна компетенції  сільських,
селищних, міських рад встановлено ст. 26 Закону України " Про місцеве
самоврядування в Україні", згідно п. 31 ч. 1 якої визначено, що виключно
на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання
прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління
майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної
громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Проте,
господарським судом не досліджувалися обставини, якою радою було прийнято
вищезгадане рішення та чи відповідало дане рішення приписам ст. 26 Закону
України " Про місцеве самоврядування в Україні" та яким чином дане
рішення набуло статусу загальновідомого, що свідчить про порушення
господарським судом ст.ст. 32, 34, 35, 36, 38 ГПК України.

Правові
наслідки припинення або розірвання договору оренди визначені ст. 27 Закону
України "Про оренду державного та комунального майна", згідно якої у
разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його
продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві
об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив
погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати
орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися
не з його вини. Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення
орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути
відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок
власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна,
які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець
зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти, якщо інше не визначено
договором оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без
згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не
підлягає.

Проте,
господарський суд попередніх інстанцій відповідні обставини не досліджував та
не дав їм правової оцінки.

Наведене
свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій
фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору,
а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу
України  щодо всебічного, повного та
об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно
до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна
інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення
у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України
касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин
справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий
розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під
час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до
уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного
та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності
від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення
Господарського суду Одеської області від 09.11.2007р. та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 05.02.2008р. у справі № 29/245-07-5349 скасувати,
а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий
- суддя
Кривда Д.С.

судді
Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.