ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.06.08р.

Справа
№ 9/207-08

За
позовом  Прокурора Жовтневого району м.Кривого Рогу в
інтересах держави в особі:

Міністерства  палива та енергетики України в особі:
Державного підприємства

"Криворізька
теплоцентраль", м.Кривий Ріг Дніпропетровська область

до
Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1,

м.Кривий Ріг
Дніпропетровська область

про стягнення 2 484 грн.70 коп.

Суддя  Подобєд І.М.

При
секретарі судового засідання - спеціаліст Бобир Ю.В.

Представники:

Від позивача - Кузнецова-Совенко Л.А., ю/к.,
довіреність № 293/09 від15.01.08р.

Від відповідача -  представник не з'явився

В судовому засіданні прийняли участь - Кріпак
Н.В. прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської обл., посвідчення № 148 від
19.09.08р.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор в інтересах держави
звернувся у травні 2008 року із позовом до Фізичної особи - підприємець ОСОБА_1.,
в якому просить господарський суд стягнути з відповідача на користь ДП
"Криворізька теплоцентраль" грошові кошти у сумі 2484,70 грн.
заборгованості, у тому числі: 1863,47 грн. -основного боргу, 545,92 грн. -
компенсації за інфляцію, 72,31 грн. -3 % річних, 1,50 грн. пені, 1,50 грн. 7 %
штрафу. Обґрунтовує свої вимоги наявністю невиконаних відповідачем зобов'язань
за договором № 93 від 05.05.05р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої
води.

Відповідач
відзив на позов не надав. Представник Відповідача у судове засідання не
з'явився, у зв'язку із чим справа розглядається за наявними матеріалами, згідно
ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В
судовому засіданні 17.06.08р. за згодою позивача і прокурора оголошено вступну
та резолютивну частину судового рішення, згідно ст. 85  Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення позивача і прокурора, дослідивши надані докази, суд -

встановив:

Між
Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль” (далі -Позивач) та
Фізичною особою - підприємець ОСОБА_1 (далі -Відповідач) був укладений договір
№ 93 від 05.05.05р. “на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води” на
об'єкт Відповідача -магазин, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно з
умовами якого Позивач, як Енергопостачальна організація, зобов'язався постачати
потрібну для Відповідача, як Споживача кількість теплової енергії у вигляді
гарячої води у потрібних йому обсягах згідно з додатком №1 до цього договору, а
Відповідач зі своєї сторони зобов'язався сплатити одержану теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни, обумовлені цим договором (пункти 1.1, 3.2.2,
4.1.1 Договору).

Пунктом
5.5 цього договору сторони встановили, що при відсутності приладів обліку
кількість відпущеної Споживачу теплової енергії визначається розрахунковим
способом.

Порядок
розрахунків сторін встановлений п. 6.5 договору, згідно з яким Споживачі, що не
мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають
згідно-з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної
температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та
кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в
розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою
енергією сплачується не пізніше  15-го
числа місяця, наступного за розрахунковим.

Постачання
Позивачем теплової енергії та заборгованість Відповідача, що виникла з її
оплати за період з лютого 2006 року по квітень 2008 року на суму 1863,47 грн.
підтверджується розрахунками Позивача та щомісячними актами здачі-приймання
послуг, які є в матеріалах справи.

На підставі п. 7.2.3 умов
вищевказаного договору та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, за
несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію Відповідач зобов'язався
сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, Позивач нарахував
Відповідачу та вимагає стягнення з останнього додатково до суми основного боргу
суму  1,50 грн. пені за період з
01.01.08р. по 01.04.08р., що нарахована на частину основного боргу суму  21,34 грн.

Окрім того, на підставі ч.2 ст.231
Господарського кодексу України, Позивач додатково до суми основного боргу
нарахував Відповідачу та вимагає стягнути з останнього суму 1,50 грн. штраф у
розмірі 7 % від вартості послуг ( від частини суми 21,34 грн. основного боргу)
за прострочення понад тридцять днів.

За прострочення грошових зобов'язань на
підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, Позивач нарахував
Відповідачу додатково на суму основного боргу суму 545,92 грн., на яку
збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з квітня 2006 року по
березень 2008 року та 72,31 грн. -3% річних за період з 16.03.06р. по
16.11.07р., розмір яких підтверджується обґрунтованим розрахунком Позивача.

На час розгляду справи Відповідач
доказів погашення зазначеної заборгованості суду не надав, у зв'язку із чим
позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно
ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну
енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію
енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею
530 ч.1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у це строк (термін).

Згідно до приписів ст. ст. 525 і 526
Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні
та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань
не допускається, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від
виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за
іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно
положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник,
який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно
до положень ст. ст. 216-217, 230-231 Господарського кодексу України, учасники
господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за
правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором, зокрема, шляхом застосування пені за прострочення
виконання грошових зобов'язань у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, та
штрафу у розмірі семи відсотків від вартості товарів (робіт, послуг), у разі
прострочення понад тридцять днів (ч.ч. 2 і 4 ст. 231 Господарського кодексу
України).

Відповідач неналежним чином виконав
свої зобов'язання, які були встановлені укладеним із Позивачем договором з
оплати наданих йому послуг, чим порушив вищевказані приписи діючого
законодавства, тому позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі  Позивача про примусове стягнення з
Відповідача суми 1863,47 грн. основного боргу, 545,92 грн. збитків від
інфляції, 72,31 грн.  3 % річних, 1,50
грн. пені  -є  обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо решти позовних вимог, то у їх
задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Встановлені
ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції, зокрема штраф у
розмірі семи відсотків вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання, застосовуються у разі якщо порушено господарське
зобов'язання,  в якому хоча б одна сторона
є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо
інше не передбачено законом чи договором. За змістом цієї норми вона покликана
захищати інтереси держави у тому випадку, коли суб'єкти господарювання, що
належать до державного сектора економіки, не передбачили в умовах договору
будь-якої відповідальності за порушення своїх господарських зобов'язань і
законом також не встановлено певної відповідальності в окремих галузях
господарювання.

Умовами
укладеного між сторонами договору (пункту 7.2.3) були встановлені певні види
відповідальності у вигляді стягнення пені у зв'язку із прострочкою платежів,
тому положення пункту 2 ст. 231 Господарського кодексу України, не можуть бути
застосовані до вищевказаних правовідносин сторін, а позовні вимоги Позивача про
стягнення суми 1,50 грн. -7 % штрафу є безпідставними та задоволенню не
підлягають.

Судові
витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись
ст. ст. 4, 32, 33, 43, 45, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов
задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємиць
ОСОБА_1 на користь Державного підприємства
"Криворізька теплоцентраль" суму 1863 грн. 47 коп. основного
боргу, 545 грн. 92 коп. збитків від інфляції, 72 грн. 31 коп. 3 % річних, 1
грн. 50 коп. пені, 101 грн. 92 коп. витрат на держмито, 117 грн. 91 коп. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В
решті позовних вимог відмовити.

Видати
наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим
протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Подобєд

Рішення
підписано 09.07.08р.