ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

29.10.2008

Справа №2-30/8363-2008

За позовом Кримської республіканської рятувально-водолазної служби, м. Сімферополь, смт. Аграрний, вул. Научна, буд. 3, кв. 16.

До відповідача Миколаївської селищної ради, смт. Миколаївка, вул. Радянська, буд. 30.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача -

1.          Фонд майна АР Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, буд. 17.

2.          Товариство рятування на водах України, м. Сімферополь, вул. 60 років Жовтня, буд. 8, кв. 124.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на спору на стороні відповідача - Виконавчий комітет Миколаївської селищної ради, смт. Миколаївка, вул. Радянська, буд. 30.

Про визнання рішення недійсним.

Суддя Ловягіна Ю.Ю.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Лучінкін, начальник, наказ в справі.

Від відповідача – Халецкій, дов. від 25.07.2008 р. у справі.

Від третіх осіб – не з’явився.

Суть спору: Позивач - Кримська республіканська рятувально-водолазна служба – звернулася до господарського суду АР Крим з позовом про визнання недійсним рішення Миколаївської селищної ради від 03 серпня 2007 р., прийнятого на 17 сесії 5 скликання «Про припинення Кримської республіканської рятувально-водолазної служби права постійного користування земельною ділянкою, розташованою в смт. Миколаївка по вул. Морській».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в смт. Миколаївка по вул. Морській площею 0,53 га., підтверджено державним актом на право постійного користування землею, виданому позивачу - Кримській республіканській рятувально-водолазній службі. На спірній земельній ділянці знаходиться рятувальна станція, яка є державним майном, що підтверджується свідоцтвом, виданим Фондом державного майна АР Крим від 05.10.1998 р. Позивач вважає, що рішення Миколаївської селищної ради від 03 серпня 2007 р. незаконне, винесено з порушенням норм законодавства та з перевищенням повноважень, наданих Миколаївській селищній раді ст. 12 ЗК України. З викладених обставин, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у відзиві від 23.10.2008 р. проти позову заперечує з підстав, що позивачем в матеріали справи не надано оригінала державного акту на постійне користування земельною ділянкою, а тому, вважає, що копія акту, рішення ради від 15.12.1995 р. № 491 про видачу державного акту та лист Сімферопольської районної ради земельних ресурсів від 20.12.2008 р. про видачу такого акту, не є належним доказом права постійного землекористування. Крім того, відповідач посилається на те, що Миколаївська селищна рада діяла в межах повноважень, наданих їй ст. 12 ЗК України, оскільки земельні відносини на території селищ відносяться до компетенції селищних рад. По приведених мотивах, відповідач просить у позові відмовити в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 28.07.2008 р. суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд майна АР Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, буд. 17, Товариство рятування на водах України, м. Сімферополь, вул. 60 років Жовтня, буд. 8, кв. 124 та на стороні відповідача - Виконавчий комітет Миколаївської селищної ради.

02.10.2008 р. у судовому засіданні приймав участь представник Фонду майна АР Крим, який письмові пояснення не представив, усно пояснив, що підтримує думку позивача.

У судовому засіданні, яке відбулося 20.10.2007 р. була оголошена перерва відповідно до ст. 77 ГПК України. Після перерви судове засідання продовжено.

Розглянув матеріали справи, заслухав доводи представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

03 серпня 2007 р. на 17 сесії 5 скликання Миколаївською селищною радою прийнято рішення «Про припинення Кримської республіканської рятувально-водолазної служби права постійного користування земельною ділянкою, розташованою в смт. Миколаївка по вул. Морській».

Вказаним рішенням Миколаївська селищна рада припинила право постійного користування Кримської республіканської рятувально-водолазної служби земельною ділянкою площею 0,53 га., розташованої в смт. Миколаївка, по вул.Морськой та дозволила Виконкому Миколаївської селищної ради розробку технічної документації по землеустаткуванню в частині складання документів, які посвідчують право постійного користування на земельну ділянку площею 0,53 га. під розміщення існуючого будинку рятувальної станції.

Пунктом 3 оскарженого рішення вирішено прийняти на баланс Миколаївської селищної ради недобудоване приміщення рятувальної станції з послідуючою передачею на баланс Миколаївському комбінату комунальних підприємств.

Позивач вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням норм законодавства та з перевищенням своїх повноважень, а тому просить визнати його недійсним.

Дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суб’єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підстави набуття юридичними особами права користування земельними ділянками зазначені в статті 116 Земельного кодексу України.

Право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша статті 125 Кодексу).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як свідчать матеріали справи, Кримській республіканській рятувально-водолазній станції була передана в постійне користування земельна ділянка площею 0,53 га. розташована на території Миколаївській селищної ради для розміщення рятувальної станції.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

На підтвердження права постійного користування земельною ділянкою позивачу був виданий державний акт 11 – КМ № 004929 від 17 січня 1996 р., реєстраційний номер № 161. (а.с. 6 - 7)

Державний акт виданий на підставі рішення Сімферопольської районної ради АР Крим від 15.12.1995 р. № 491. (а.с. 49).

Припиняючи право постійного користування земельною ділянкою Миколаївська селищна рада в своєму рішенні від 03.08.2007 р. посилається, зокрема, на ст. 141 ЗК України.

Відповідно до статті 141 ЗК України підстави припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Припиняючи право постійного користування земельною ділянкою, Миколаївська селищна рада в рішенні посилається на те, що відсутній власник на недобудоване приміщення рятувальної станції, однак така підстава для припинення права користування земельної ділянки в ст. 141 ЗК України відсутня.

Крім того, як зазначає позивач в позові і підтверджує відповідними доказами, Кримська республіканська рятувально-водолазна служба є державним підприємством, рятувальна станція в смт. Миколаївка є її філією (а.с. 10, 18 – 19), майно, яке знаходиться на балансі позивача є державною власністю, що посвідчується свідоцтвом № 96 від 05.10.1998, оригінал якого оглянутий судом в судовому засіданні (а.с. 9).

Так, враховуючи існування державного акта на постійне користування земельною ділянкою за позивачем та свідоцтва про знаходження на балансі позивача державного майна, суд вважає, що Миколаївська селищна рада безпідставно припинила право постійного користування Кримської республіканської рятувально-водолазної служби земельною ділянкою площею 0,53 га., розташованої в смт. Миколаївка, по вул.Морськой.

Відповідно до п. 2 роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

З викладених обставини суд дійшов висновку, що рішення Миколаївської селищної ради від 03 серпня 2007 р. прийняте на 17 сесії 5 скликання «Про припинення Кримської республіканської рятувально-водолазної служби права постійного користування земельною ділянкою, розташованою в смт. Миколаївка по вул. Морській» порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому підлягає визнанню недійсним.

Не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не представлений оригінал державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, а копія акту, залучена в матеріали справи не є належним доказом в розумінні ст. 36 ГПК України з наступних підстав.

В матеріали справи позивачем представлена копія державного акту на право постійного користування земельною ділянкою 11 – КМ № 004929 від 17 січня 1996 р., реєстраційний номер № 161. (а.с. 6 - 7). Як пояснив представник в судовому засіданні, оригінал був втрачений і в даний час позивач намагається відновити оригінал державного акту.

Під час розгляду справи суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В рамках статті 38 ГПК України судом були скеровані запити до державного архіву АР Крим та архівного сектору Сімферопольської райдержадміністрації про надання відомостей щодо видачі позивачу державного акту на право постійного користування земельною ділянкою.

На підставі ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Так, на адресу суду була скерована копія рішення Сімферопольської районної ради АР Крим від 15.12.1995 р. № 491. (а.с. 49), засвідчена завідуючим архівним сектором, яке підтверджує видачу державного акту позивачу.

Крім того, позивачем залучена в матеріали справи довідка Сімферопольського районного відділу земельних ресурсів від 20.10.2008 р. № 995/10-02-5 (оригінал якої оглянутий судом в судовому засіданні), в якій також вказано, що за Кримською республіканською рятувально-водолазною службою числиться земельна ділянка площею 0,53 га., розташована в смт. Миколаївка на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 17 січня 1996 р. реєстраційний номер № 161.

Таким чином, суд вважає, що доказів, представлених в матеріали справи достатньо для встановлення факту наявності у позивача державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до ст. 36, 43 ГПК України, вважає можливим розглянути справу при їх наявності.

Згідно зі ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів того, що позивач належним чином був позбавлений права постійного користування земельною ділянкою чи скасування державного акту відповідачем представлено не було.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 29 жовтня 2008р. були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Відповідно до ст. 84 ГПК України рішення оформлено та підписано 03 листопада 2008 р.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШІВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Рішення Миколаївської селищної ради від 03 серпня 2007 р. прийняте на 17 сесії 5 скликання «Про припинення Кримської республіканської рятувально-водолазної служби права постійного користування земельною ділянкою, розташованою в смт. Миколаївка по вул. Морській» визнати недійсним.

3.          Стягнути з Миколаївської селищної ради, смт. Миколаївка, вул. Радянська, буд. 30 (розрахункові рахунки в матеріали справи не представлені) на користь Кримської республіканської рятувально-водолазної служби, м. Сімферополь, смт. Аграрний, вул. Научна, буд. 3, кв. 16 (розрахункові рахунки в матеріали справи не представлені) 85,0 грн. державного мита та 118,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.