ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2008

Справа №2-15/9148-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (97510, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 2; пр. Адмірала Луніна, 2, ідентифікаційний код 32183383)

До відповідача Державного підприємства «Ялтинський морський торговий порт» (98600, АР Крим, м. Ялта, вул.. Рузвельта, 5, ідентифікаційний код 01125591)

Про стягнення 70517,80 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – не з’явився

Від відповідача – не з’явився

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «СРЗ» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Державного підприємства «Ялтинський морський торговий порт» про стягнення 70517,80 грн., в тому числі 70000,00 грн. основного боргу, 460,27 грн. пені, 57,53 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань по оплаті виконаних робіт за договором підряду № 7-Р від 14.01.2008 р. на суму 70000,00 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена, що і стало приводом для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку та нарахування штрафних санкцій.

03.11.2008 р. до господарського суду АР Крим надійшло клопотання від позивача в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи за відсутності їх представника, а також вказаним клопотанням позивач змінив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача суму пені 460,27 грн., 3% річних 57,53 грн., 713,36 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач явку представника у судове засідання жодного разу не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, вимоги суду не виконав, відзиву на позов не надав, про час та місце розгляду справи був поінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Суд вважає, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається, отже суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

14.01.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (Підрядник)(позивач) та Державним підприємством «Ялтинський морський торговий порт» (Замовник)(відповідач) був укладений договір № 7-Р. (а.с. 10-13)

Пунктом 1.1 Договору визначено, що Підрядник зобов’язується на власний ризик, на завдання Замовника виконати у відповідності з умовами дійсного Договору роботи по капітальному ремонту грейферів моделі 4914М в кількості 2 шт. на виробничих площах ТОВ «СРЗ».

Згідно з пунктом 1.2 Договору Замовник зобов’язується прийняти та оплатити виконані роботи згідно Акту приймання-здачі виконаних робіт.

Загальна вартість робіт складає 98400,00 грн. (з ПДВ 16400,00 грн.) (пункт 2.1 Договору)

Пунктом 2.2 Договору встановлено, що оплата за виконані роботи здійснюється банківським платежем на розрахунковий рахунок Підрядника до 10 числа кожного місяця за наступним графіком:

Січень – 2000,00 грн.

Лютий – 2000,00 грн.

Березень – 2000,00 грн.

Квітень – 2000,00 грн.

Травень – 16000,00 грн.

Червень – 36700,00 грн.

Липень – 37700,00 грн.

Згідно з пунктом 2.3 Договору всі платежі здійснюються після надання факсимільної копії рахунку з наступним наданням оригіналу рахунку.

Строк виконання ремонтних робіт Підрядником складає 30 діб з моменту доставки ремонтного грейфера. Можливе дострокове виконання робіт. (пункти 3.2, 3.3 Договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору після закінчення виконання робіт сторонами протягом 5-ти календарних днів оформлюється акт приймання-здачі виконаних робіт.

На виконання умов Договору позивачем були виконані роботи, обумовлені договором на загальну суму 98400,00 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами Актом приймання-передачі готової продукції від 29.02.2008 р. (а.с. 15) товарно-транспортною накладною (а.с. 16) виконаних підрядних робіт, доданими до матеріалів справи:

За грудень 2007 року, підписаний 28.12.2007 р. на суму 54193,00 грн.

За січень 2008 року, підписаний 31.01.2008 р. на суму 42391,00 грн.

За лютий 2008 року, підписаний 29.02.2008 р. на суму 40777,00 грн.

За квітень 2008 року, підписаний 30.04.2008 р. на суму 19748,00 грн.

За червень 2008 року, підписаний 30.06.2008 р. на суму 24588,00 грн.

Позивачем був виставлений рахунок № 72 від 22.01.2008 р. на суму 98400,00 грн. у відповідності до умов договору. (а.с. 19)

Відповідачем було частково сплачено вартість виконаних робіт у розмірі 28400,00 грн.

Проте, відповідач не виконав свої обов’язки за договором щодо повної оплати виконаних позивачем робіт за Договором 04-10-07 від 16.10.2007 р., в результаті чого за ним склалася заборгованість за виконані роботи у розмірі 70000,00 грн., що і послужило підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» із позовом до суду про стягнення вказаної заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов’язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Сторонами були підписані відповідний акт здачі-приймання без будь-яких заперечень.

Отже, матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що позивачем Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» виконано своє зобов’язання за договором, здійснені роботи на загальну суму 98400,00 грн.

03.11.2008 р. до господарського суду АР Крим надійшло клопотання від позивача в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України , яким позивач змінив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача суму пені 460,27 грн., 3% річних 57,53 грн., 713,36 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Проте, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення зазначеного клопотання про зміну позовних вимог та про подальший розгляд справи з урахуванням змінених позовних вимог, оскільки задоволення вказаної заяви призвело б до порушення прав відповідача, а та суперечило б частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, Державним підприємством «Ялтинський морський торговий порт» була оплачена вартість виконаних позивачем робіт у розмірі 70000,00 грн., тобто заявлена позивачем сума основного боргу.

Судом встановлено, що сума у розмірі 35000,00 грн. була оплачена відповідачем 01.09.2008 р., тобто до звернення позивача з відповідним позовом до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку. (05.09.2008 р. – як свідчить штамп поштового відділення відправника на поштовому конверті, доданому до позовної заяви.) На момент звернення позивача з позовом до суду в нього було відсутнє право вимоги на суму 35000,00 грн., оскільки вказана сума вже була сплачена відповідачем 01.09.2008 р. Отже, в цій частині у позові слід відмовити.

Щодо залишку суми заборгованості у розмірі 35000,00 грн., то вона була сплачена відповідачем платіжним дорученням від 17.10.2008 р. № 2174 після звернення позивача з позовом до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку. (05.09.2008 р.)

Пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу передбачено, що Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягненя з відповідача заборгованості у розмірі 35000,00 грн. підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 57,53 грн.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Так, відповідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з Державного підприємства «Ялтинський морський торговий порт» становить за період з 10.08.2008 р. по 19.08.2008 р. 57,53 грн., визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені у розмірі 460,27 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Причому, згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно до пункту 7.3 Договору у випадку порушення термінів оплати з вини Замовника, останній сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочки.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Заявлена позивачем сума пені у розмірі 460,27 грн. за період з 10.08.2008 р. по 19.08.2008 р. підтверджуються матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 49, пунктом 1-1 частини 1 статті 80, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Ялтинський морський торговий порт» (98600, АР Крим, м. Ялта, вул.. Рузвельта, 5, ідентифікаційний код 01125591) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (97510, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Леніна, 2; пр. Адмірала Луніна, 2, ідентифікаційний код 32183383, п/р 7394 у філії ЗАТ «ПУМБ» у м. Маріуполі, МФО 335742) 57,53 грн. 3% річних, 460,27 грн. пені, 355,18 грн. державного мита та 59,43 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення заборгованості у розмірі 35000,00 грн. провадження у справі припинити.

4.          В іншій частині позову відмовити.

5.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.