СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

29.07.08
Справа№ 15/209

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Костів Т.С.

при секретарі Качур Ю.

за
участю представників сторін:

Позивача -не з'явився

Відповідача -ХХХХХХХ - представник

розглянув матеріали позовної
Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів, до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Львів, про зобов'язання фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Львів, знести самовільно побудований готель з баром і магазином на
вул. Комарова, 17 у м. Львові, та зустрічної позовної заяви фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, м. Львів, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова,
м. Львів,про визнання за фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 права
власності  на готель з баром на вул.
Комарова, 17 у м. Львові та магазин на вул. Комарова, 17 у м. Львові.

Суть спору: Позовну
заяву подано Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова, м. Львів, до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Львів, про зобов'язання фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1, м. Львів, знести самовільно побудований готель з баром і
магазином на вул. Комарова, 17 у м. Львові. Фізична особа -підприємець ОСОБА_1,
м. Львів, подав зустрічну позовну заяву до Квартирно-експлуатаційного відділу
м. Львова, м. Львів, про визнання за фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 права
власності  на готель з баром на вул.
Комарова, 17 у м. Львові та магазин на вул. Комарова, 17 у м. Львові.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 12.06.2008 р. порушено провадження у справі та
призначено розгляд на 26.06.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з
мотивів, зазначених в ухвалах суду від 26.06.2008 р., 10.07.2008 р..

Представникам сторін роз'яснено їх
права згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа
слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник
позивача первісний позов підтримав, а зустрічний позов заперечив з мотивів,
зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що позивачу належить суміжна із
відповідачем земельна ділянка на вул. Міхновських, 41 у м. Львові. На
орендованій у Львівської міської ради суміжній земельній ділянці по вул.
Комарова, 17, відповідач самовільно збудував готель з баром і магазин, у
зв'язку із чим затінюється та заволожується земельна ділянка позивача. Просить
первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

Представник відповідача первісний
позов заперечив, а зустрічний позов підтримав з мотивів, зазначених у
зустрічній позовній заяві. Ствердив, зокрема, що відповідач є орендарем
земельної ділянки по вул. Комарова, 17 у м. Львові, на якій був розташований
придбаний відповідачем об'єкт незавершеного будівництва. Добудова та
реконструкція проводилась на підставі рішення Львівської міської ради №451 від
23.03.2006 р., проекту, погоджень, однак, за відсутності дозволу інспекції
архбудконтролю на виконання будівельних робіт. Посилається на відсутність
заперечень зі сторони Львівської міської ради, завершення робіт у повній
відповідності із будівельними нормами і правилами. Просить у первісному позові
відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив наступне.

Позивач посилається на належність
йому права на земельну ділянку, розташовану за адресою м. Львів, вул.
Міхновських, 41 на підставі рішення Львівської міської ради народних депутатів
№3-С від 08.02.1965 р., підтверджуючи це посилання Актом інвентаризації земель
міністерства оборони України на території міста Львова (площа по відводу 0,40
га). Однак, копії зазначеного рішення Львівської міської ради народних
депутатів №3-С від 08.02.1965 р. суду не надав. Доказів наявності у позивача
відповідного державного акту на земельну ділянку суду не надано. Згідно із ст.
ст. 125, 126 ЗК України від 25.10.2001 р.; ст. ст. 22, 23 ЗК від 18.12.1990 р.,
ст. 20 ЗК УРСР від 08.07.1970 р. право користування земельною ділянкою виникає
після отримання відповідного державного акту.

Як вбачається з матеріалів справи,
на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2004 р., посвідченого
нотаріально приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу
ОСОБА_2, відповідач придбав незавершений будівництвом корпус для прийому
іноземних делегацій, готовністю 59%, що розташований за адресою м. Львів, вул.
Комарова, 17. Право власності відповідача на об'єкт незавершеного будівництва
по вул. Комарова, 17 у м. Львові було зареєстровано ОКП ЛОР “Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки” 04.12.2007 р., що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно із ч. 1 ст. 334 ЦК
України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до
ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Доказів заперечень позивача щодо
розміщення на суміжній земельній ділянці об'єкта незавершеного будівництва з
ступенем готовності 59% до його придбання відповідачем, суду не надано.

Сторони визнали факт суміжності
земельних ділянок по вул. Міхновських, 41 та вул. Комарова, 17. Ухвалою
Львівської міської ради №1991 від 16.12.2004 р. “Про користування приватним
підприємцем ОСОБА_1 земельною ділянкою на вул. В. Комарова, 17 у м. Львові”
вирішено передати відповідачу в оренду терміном на 10 років земельну ділянку за
вказаною адресою площею 0,0632 га для реконструкції та обслуговування корпусу з
прийому іноземних делегацій (п. 3). На підставі вказаної ухвали, 01.08.2005 р.
між відповідачем (орендар) та Львівською міською радою (орендодавець) був
укладений договір оренди землі.

Рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради №451 від 23.03.2006 р. “Про проектування та
реконструкцію приватним підприємцем ОСОБА_1 незавершеного будівництва корпусу
для прийому іноземних делегацій на вул. В. Комарова, 17 під готель з баром і
магазином”, відповідачу було дозволено проектування реконструкції незавершеного
будівництва корпусу для прийому іноземних делегацій під готель з баром і
магазин.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач приступив до проведення реконструкції без одержання
необхідних дозвільних документів, що підтверджується, зокрема, постановою
Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю №551 від 15.09.2006 р.
по справі про адміністративне правопорушення, з якої вбачається факт здійснення
відповідачем реконструкції не житлових приміщень на вул. Комарова, 17 без
дозволу інспекції. Належних доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з істотним и порушенням будівельних норм і
правил. Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що внаслідок
отримання погоджень та оформлення права землекористування таке будівництво не
носить характеру самочинного, не заслуговує на увагу та спростовується
законодавством.

Як вбачається з технічного паспорту
складеного 28.07.2008 року, інвентаризаційний номер 181, будівництво готелю з
баром та магазину по вул. Комарова, 17 у м. Львові завершено, порушення
будівельних норм і правил відсутнє. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно із ст. 331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ
зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право
власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди
тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації,
право власності виникає з моменту державної реєстрації. Хоча відповідно до ч. 2
ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на нього, відповідно до ч. 5 цієї статті, на
вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб. Більше того, у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦК України,
майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її
рахунок лише якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб.

Однак, належних доказів порушення
самовільним будівництвом будь-чиїх прав, суду не надано. Посилаючись на
руйнування внаслідок самочинного будівництва на суміжній земельній ділянці
власних об'єктів нерухомого майна, позивач не надав доказів належності йому та
розміщення за адресою м. Львів, вул. Міхновських, 41 об'єктів нерухомості, не
надав жодного доказу їх руйнування, не довів того факту, що стверджувань руйнування
відбувається виключно внаслідок самочинного будівництва відповідачем об'єктів
на суміжній земельній ділянці. Посилання позивача на затіненість та підвищену
вологість його земельної ділянки є голослівним та безпідставним, оскільки за
адресою вул. Комарова, 17 у м. Львові відповідач лише проводив реконструкцію
вже існуючого об'єкту незавершеного будівництва, заперечень щодо якого позивач
не висловлював. У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження
своїм майном. Однак, передбачені законом підстави для задоволення первісного
позову не були доведені суду у встановленому порядку належними доказами. Згідно
із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права,
однак лише у випадку його невизнання, порушення або оспорювання.

Жодного доказу належності спірних
будівель іншим особам, ніж відповідачу, суду не надано.  Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності
є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності
до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З
врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов слід
задовольнити.

Судові витрати слід покласти на
сторони пропорційно до задоволених вимог. Керуючись ст.ст. 33, 41, 42 43, 49,
60 75, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          У задоволенні первісного позову
відмовити повністю.

2.          Зустрічний позов задовольнити
повністю.

3.          Визнати за фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1  (АДРЕСА_1) право
власності на готель з баром на вул. Комарова, 17 у м. Львові та магазин на вул.
Комарова, 17 у м. Львові.

4.          Стягнути з Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Львова, (м. Львів, вул. Шевченка, 3а) на користь фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1  (АДРЕСА_1) 85 грн.
державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

5.          Накази видати у відповідності до ст.
116 ГПК України.

Суддя
Костів Т.С.