ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2008 р.

№ 13/519-34/550

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді

Кота О.В.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянув касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства Української страхової компанії "Дженералі Гарант" в особі Київської філії “Сіті”

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р.

та рішення

господарського суду міста Києва від 16.01.2008р.

у справі

№13/519-34/550

за позовом

Відкритого акціонерного товариства Української страхової компанії "Дженералі Гарант" в особі Київської філії “Сіті”

до

Приватного підприємства “Роса”

про

стягнення 86218,68грн.,

За участю представників:

-          від позивача: Карпінський С.В., дов. №3373-1/14 від 19.11.2007р.;

-          від відповідача: Любчук О.М., дов. №37 від 04.02.2008р.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006р. Відкрите акціонерне товариство Української страхової компанії "Дженералі Гарант" в особі Київської філії "Сіті" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Роса" про стягнення коштів у сумі 86218,68грн. на підставі ст.27 Закону України "Про страхування", ст.ст.993, 1166, 1172, 1190 ЦК України.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2008р. у справі №13/519-34/550 (суддя Сташків Р.Б.) у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. у справі №13/519-34/550 (колегія суддів у складі головуючого судді Корсака В.А., суддів Авдеєва П.В., Коршун Н.М.) апеляційну скаргу ВАТ „Українська страхова компанія „Дженералі гарант” в особі Київської філії „Сіті” залишено без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 16.01.2008р. у справі №13/519-34/550 - без змін.

Не погодившись з прийнятими у справі судовими актами, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. та рішення господарського суду м. Києва від 16.01.2008р. у справі №13/519-34/550, а прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 1112 ГПК України, відзив на касаційну скаргу позивача не надіслав, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті ними рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 02.07.2005р. між позивачем (страховик) та Антоновим Лаврентієм Івановичем (страхувальник) був укладений договір страхування, за яким застраховано автомобіль NISSAN ALMERA державний номер АА 2637 АО.

Страхування проводилось відповідно до Правил добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) №19-1, зареєстрованих Міністерством фінансів України за реєстраційним №0602903.

24.09.2005р. о 01год. 20хв. у м. Києві внаслідок пожежі на вулиці Ревуцького, 42-а (територія будівельного майданчику) повністю згорів автомобіль NISSAN ALMERA, держ. номер АА2637АО.

За результатами Акту товарознавчого дослідження №987 від 05.10.2005р., матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля NISSAN ALMERA, державний номер АА2637АО, складає 92187,08грн., та витрати з утилізації у розмірі 607,32грн.

Позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 85918,68грн. згідно платіжних доручень №3004 від 12.10.2005р. та №2991 від 11.10.2005р.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено наявність повного складу правопорушення у діях відповідача для стягнення збитків, а саме не встановлено наявності вини відповідача у завданих збитках, не доведено причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, на підставі чого суди дійшли висновку про помилкове застосування позивачем приписів статті 1190 ЦК України, із зазначенням, що солідарна відповідальність наступає лише в разі наявності спільних дій або бездіяльності осіб, тоді як в діях відповідача немає повного складу правопорушення.

Відповідно до пункту 6.16 Правил благоустрою територій, паркування транспортних засобів, тиші у громадських місцях, торгівлі на ринках міста Києва (затверджені рішенням Київської міської ради від 26.09.2002р. № 47/207) відповідальним посадовим особам підприємств, установ, організацій, а також громадянам забороняється залишати автотранспортні засоби, механізми на внутрішньо квартальних проїздах або переобладнувати їх, що заважає проїзду спеціальних машин швидкої допомоги, пожежних, притиральної та аварійної техніки, а також влаштовувати постійні стоянки службового, приватного, вантажного та пасажирського транспорту на прибудинкових територіях, прилеглих територіях до гаражів, автостоянок тощо.

Судами попередніх інстанцій вказано, що порушення страхувальником зазначених приписів Правил призвело до того, що його автомобіль згорів під час пожежі, а порушення правил пожежної безпеки, правил благоустрою території, паркування транспортних засобів, тиші в громадських місцях, торгівлі на ринках міста Києва, правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій вбачається в діях власників автомобілів. Крім того, згідно Висновку експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м.Києва №8/2-ПТ/64 від 03.10.2005р. найбільш імовірною причиною пожежі є необережне поводження з вогнем невідомих осіб на території будівельного майданчика.

При цьому, судами встановлено, що власники автомобілів на свій страх і ризик залишали свої автомобілі в непризначеному для цього місці у дворі житлового будинку, грубо порушуючи при цьому правила дорожнього руху, що зробило неможливим під'їзд до осередку пожежі та відтягнення щільно припаркованих автомобілів.

Згідно ст.27 Закону України "Про страхування" та ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, які страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток.

Водночас судами попередніх інстанцій з постанови №784 Головного державного інспектора з пожежного нагляду Дарницького РУ ГУ МНС України в м. Києві від 04.10.2005р., яка не була оскаржена у судовому порядку, встановлено, що громадянин Бондарчук В.В., який є посадовою особою відповідача, був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 51грн. за порушення 24.09.2005р. правил пожежної безпеки на будівельному майданчику №73, а саме: не очистив від сміття, горючих відходів територію будівельного майданчику, що межує з житловим будинком, та протипожежний розрив між новобудовою та житловим будинком; не забезпечив справне утримання та постійну готовність засобів пожежогасіння, не навчив працівників правилам застосування вказаних засобів. Бондарчук В.В. сплатив штраф за порушення правил пожежної безпеки згідно копії квитанції установи банку від 21.10.2005р.

Згідно з роз’ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.1 постанови від 29.12.1976р. №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовід носин.

Однак прийняті у справі судові акти зазначеним вимогам в повній мірі не відповідають з наступних підстав.

Судами встановлено порушення страхувальником вимог пункту 6.16 Правил благоустрою територій, паркування транспортних засобів, тиші у громадських місцях, торгівлі на ринках міста Києва, (затверджені рішенням Київської міської ради від 26.09.2002р. № 47/207), внаслідок чого згорів його автомобіль, однак зазначена особа не була залучена до участі у справі у певному процесуальному статусі та нею не надано пояснень та доказів з цього питання.

Крім того, суди попередніх інстанцій з матеріалів справи встановили, що приватні власники автомобілів, мешканці будинку по вул. Ревуцького, 42-а (без зазначення, які саме власники та які саме автомобілі без залучення цих осіб до участі у справі у певному процесуальному статусі) на момент пожежі на свій страх і ризик залишали свої автомобілі в непризначеному для цього місці у дворі житлового будинку, грубо порушуючи при цьому правила дорожнього руху, що зробило неможливим під'їзд до осередку пожежі та відтягнення щільно припаркованих автомобілів, а також встановили порушення правил пожежної безпеки, правил благоустрою території, паркування транспортних засобів, тиші в громадських місцях, торгівлі на ринках міста Києва, правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій в діях власників автомобілів, однак всупереч вимог ст.ст.84, 105 ГПК України не вказали докази, на підставі яких суди дійшли цих висновків.

Відповідно до частини першої ст.11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки передбачені процесуальним законом (ст. 1117 ГПК України) межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішува ти питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних дока зів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. та рішення господарського суду м. Києва від 16.01.2008р. підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Української страхової компанії "Дженералі Гарант" в особі Київської філії “Сіті” задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2008р. та рішення господарського суду м. Києва від 16.01.2008р. у справі №13/519-34/550 скасувати.

Справу №13/519-34/550 передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя:

О. Кот

Судді:

С. Владимиренко

С. Шевчук