ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.08                                                                                           Справа№ 9/202

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Метал Холдинг Львів”, м. Львів,

До відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Львів-Інтуртранс”, м. Львів,

Про стягнення 16134 грн. 08 коп., в т.ч. 14301,44 грн. основного боргу, 357, 79 грн. пені, 1430,14 грн. штрафу, 44,71 грн. три відсотки річних, 161,34 грн. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

за участю представників:

Від позивача: Василевський Р.Й. за довіреністю № 47 від 2 січня 2008р.,

Від відповідача: не прибув,

Представнику роз»яснено права і обов»язки передбачені ст. 22 ГПК України, зокрема право відводу судді, відповідно до статті 20 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід судді не подано. Представник не наполягає на технічної фіксації судового процесу.

Суть спору: розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Метал Холдинг Львів”, м. Львів, до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Львів-Інтуртранс”, м. Львів, про стягнення 16134 грн. 08 коп., в т.ч. 14301,44 грн. основного боргу, 357, 79 грн. пені, 1430,14 грн. штрафу, 44,71 грн. три відсотки річних, 161,34 грн. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить стягнути з відповідача на свою користь 16134 грн. 08 коп., в т.ч. 14301,44 грн. основного боргу, 357, 79 грн. пені, 1430,14 грн. штрафу, 44,71 грн. три відсотки річних, 161,34 грн. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, надав усні пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подав оригінали документів для огляду.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзиву не надіслав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений під розписку 04.10.08р. рекомендованою поштою № 3527494.

Справа розглядається згідно статті 75 ГПК України –за наявними у ній матеріалами.

У ході судового розгляду встановлено:

Між позивачем та відповідачем 24.12.2007р. був укладений договір купівлі – продажу № НРЖ-36/07.

Згідно умов цього договору, продавець (позивач –у справі) зобов”язується поставити та передати у власність покупця металопрокат (далі за текстом –товар), а покупець зобов”язувався прийняти товар у продавця та оплатити загальну вартість товару на умовах договору ( п. 1.1. договору), номенклатура, асортимент, загальна вартість товару, розмір поставки, ціна за одиницю, сумарна вартість за партію, передбачаються у специфікації або рахунках-фактурах, що є невід”ємними частинами до даного договору ( п. 1.2. договору).

Якість товару, умови поставки товару сторони виклали у п. 2 та п. 3 договору купівлі-продажу.

Порядок та умови розрахунків сторони визначили у п.п. 4.1. –4.3. даного договору.

Позивач свої зобов”язання за даним договором виконав, що підтверджується матеріалами даної справи: продав відповідачу товар на суму 26101 грн. 44 коп. за накладною № РН-0007001 від 04.08.08р., який відповідач отримав за довіреністю серії ЯОШ № 494409 від 04.08.2008р. через Лучківа І.Я.

За отриманий товар відповідач розрахувався частково в сумі 22800 грн. 00 коп.

Залишилася неоплаченою сума 14301 грн. 44 коп. основного боргу.

Претензія позивача залишена відповідачем без реагування.

Згідно ст. 207 Цивільного Кодексу України, такі договори купівлі-продажу вважаються укладеним в письмовій формі, оскільки є письмові документи з фіксацією істотних умов договору - предмету договору, ціни та асортименту товару, сторін договору.

Крім того, згідно ст. 334 Цивільного Кодексу України, такий момент передачі товару є моментом набуття відповідачем права власності на такий товар. Саме з часу отримання товару відповідачем до нього переходять всі права щодо придбаного товару та обов'язки щодо сплати його ціни.

Стаття 692 Цивільного Кодексу України передбачає сплату ціни товару після його прийняття в повному обсязі.

Абзац 2 ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України передбачає виконання зобов'язання після настання події (в нашому випадку - передачі товару), зобов'язання підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що вини кає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зо бов'язаний вчинити певну дію господарського чи управ лінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від пе вних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому чи слі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сто рони виконання її обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-го сподарські зобов'язання.

Згідно з частиною 3 даної статті, сторони можуть за взаємною згодою конкретизу вати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановле но інше.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передба чених законом, а також з угод, не передбачених зако ном, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок ін шої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної вла сності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

В нашому випадку господарське зобов”язання виникло з господарського договору купівлі-продажу.

Стаття 175 ГК України передбачає, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками го сподарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчи нити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодек сом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у стат ті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти —юри дичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською ком петенцією. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єк тами господарювання і негосподарюючими суб'єкта ми —юридичними особами, зобов'язаною та управленою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Частиною цієї статті встановлено, що зобов'язання майнового характеру, що виникають між суб'єктами господарювання та негосподарюючими суб'єктами —громадянами, не є господарськими і регу люються іншими актами законодавства.

Згідно частини 4 зазначеної статті, суб'єкти господарювання у випадках, передбаче них цим Кодексом та іншими законами, можуть добро вільно брати на себе зобов'язання майнового характеру на користь інших учасників господарських відносин (благодійництво тощо). Такі зобов'язання не є підставою для вимог щодо їх обов'язкового виконання.

Відповідно до статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 216 ГК України передбачено, що застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Частиною 3 статті 216 ГК України визначено, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування зби тків незалежно від того, чи є застереження про це в до говорі; передбачена законом відповідальність виробни ка (продавця) за недоброякісність продукції застосовує ться також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язан ня, а також відшкодування збитків не звільняють право порушника без згоди другої сторони від виконання прий нятих зобов'язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застере ження щодо виключення або обмеження відповідально сті виробника (продавця) продукції.

Стаття 217 ГК України передбачає, що господарські санкції є правовим засобом відповідальності у сфері господарювання, а саме, частиною 1 цієї статті визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання,

в результаті застосування яких для нього настають не сприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частиною 2 цієї статті визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі ви ди господарських санкцій: відшкодування збитків; штраф ні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання (частина 1 цієї статті), а частиною 2 зазначеної статті визначено, що учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Обставин, які б підтверджували ситуацію, що склалася у відповідача згідно вимог частини 2 статті 218 ГК України, відповідач суду не представив.

Відтак, виходячи з вимог статті 219 ГК України, за невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 357 грн. 79 коп., яка нарахована відповідно до п. 6.2. договору (Розрахунок у тексті позовної заяви).

Нарахування позивачем на відповідача пені в сумі 357 грн. 79 коп. не суперечить вимогам частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, яка передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов”язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов”язання мало бути виконано.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф, який нараховано відповідно до п. 6.3. договору у розмірі 1430 грн. 14 коп. (Розрахунок у тексті позовної заяви).

Пеня та штраф є самостійними способами захисту цивільних прав (стаття 549 ЦК України, підстави виникнення права на пеню визначено у статті 550 ЦК України, предмет неустойки –статті 551 ЦК України) і одним із видів забезпечення виконання зобов”язання.

За Цивільним кодексом України неустойка має дві форми: пеню і штраф.

До інших способів захисту цивільних прав слід віднести передбачені статтею 625 ЦК України річні та інфляційні витрати, які не є неустойкою (штрафом, пенею).

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 44 грн. 71 коп. відсотків річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Розрахунок –в матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищезазначені обставини справи підтверджуються доказами, які є в матеріалах справи.

Суд заслухав пояснення представника позивача, оглянув та дослідив докази по справі, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов нормативно та документально обґрунтований, відповідачем не спростований, підлягає до задоволення.

Судові витрати: державне мито сплачене позивачем в сумі 161, 34 грн. та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на сторони пропорційно задоволених вимог, згідно з ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 4-3, 4-7, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82 –85 ГПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

1.           Позов задовільнити повністю.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Львів-Інтуртранс” ( м. Львів, вул. Г. Кузневича, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Метал Холдинг Львів” ( м. Львів, вул. Навроцького, 1а, ) 14301 грн. 44 коп. основного боргу, 357 грн. 79 коп. пені, 1430 грн. 14 коп. штрафу, 44 грн. 71 коп. відсотків річних, 161 грн. 34 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.           Накази видати в порядку статті 116, 117 ГПК України.

Суддя                                                                                           Данко Л.С.