ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.08 Справа № 20/402д/08

Суддя

м.Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс ”, м.Запоріжжя

до відповідачів: 1.Товариства з обмеженою відповідальністю “Ікар Плюс”, м.Запоріжжя

2.Відкритого акціонерного товариства “Трест “Запоріжалюмінстрой”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орендне підприємство “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”, м.Запоріжжя

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача – Волков Ю.О. –довіреність б/н від 25.03.2008р.

Від відповідача 1 –Найда О.В. –довіреність № 10/8 від 12.03.2008р.

Ковтун О.Р. –довіреність № 09/8 від 12.03.2008р.

Сівков Ю.С. –довіреність № 07/8 від 12.03.2008р.

Від відповідача 2 – не прибув (Коновалов В.М. у засіданні 16.09.2008р.)

Від третьої особи – Опанасенко В.Л. – довіреність № 16 від 08.01.2008р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 78 від 19.07.2001р., укладеного між Відкритим акціонерним товариством “Трест “Запоріжалюмінстрой” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Ікар Плюс”.

Ухвалою господарського суду від 28.07.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/402д/08, судове засідання призначено на 16.09.2008р.

У судовому засіданні 16.09.2008р. оголошено перерву до 22.09.2008р.

22.09.2008р. справу розглянуто, на підставі ст. 85 ГПК України за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням представників сторін судове засідання проводилося без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовує ст.124 Конституції України, ст.4-5 ГПК України, ст.11 Закону України “Про судоустрій України”, п.2 ст.328, ч.2 ст. 386 ЦК України, ст.ст.48,86 ЦК УРСР, Закону України “Про власність” та мотивує наступним. 15.12.2005р. рішенням господарського суду Запорізької області по справі № 22/304 за ЗАТ “Спецбуд”, яке на цей час ліквідоване в порядку, визначеному Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, визнано право власності на залізничну колію, за технічним паспортом № 9, розташовану за адресою: м. Запоріжжя по вул. Скворцова. 06.12.2006р. між ЗАТ “Спецбуд” та ТОВ “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс ” було укладено договір купівлі-продажу № 01-753, відповідно до якого позивачу було передано залізницю довжиною 267,0 п.м., яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Скворцова, 248. Але 10.01.2008р. позивачу стало відомо, що 19.07.2001р. між ТОВ “Ікар Плюс” та ВАТ “Трест “Запоріжалюмінстрой” було укладено договір купівлі-продажу № 78, відповідно до якого ТОВ “Ікар Плюс” придбало у власність залізничну колію № 9, тобто ту саму, яка є предметом договору купівлі-продажу між ЗАТ “Спецбуд” та ТОВ “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс ”. Вважає, що попередній власник набув право власності на залізницю на підставі рішення суду, яке повинне бути виконане. На час укладення спірного договору у ВАТ “Трест “Запоріжалюмінстрой” було відсутнє право власності на всю залізничну колію №9, відповідно воно не могло продавати цю колію ТОВ “Ікар Плюс”. Договір №78 укладений всупереч вимогам закону, порушує право власності позивача на залізничну колію №9, оскільки цей договір ставить під сумнів існування такого права. У судовому засіданні 22.09.2008р. представник позивача надав заяву про зміну позовних вимог. Заяву мотивує тим, що оскільки предметом спірного договору є кілька об’єктів нерухомості, а безпосереднім предметом спору у справі № 20/402д/08 є лише один предмет цього договору, а саме залізнична колія № 9, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 78 від 19.07.2001р. в частині, що відображає купівлю-продаж залізничної колії № 9 (276,0 п.м.) в м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 248 та визнати право власності на залізничну колію № 9 за позивачем. Крім того, визначити поважною причину пропуску позовної давності.

Заява згідно з вимогами ст. 22 ГПК України прийнята до розгляду суду лише в частині “Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 78 від 19.07.2001р. в частині, що відображає купівлю-продаж залізничної колії № 9 (276,0 п.м.) в м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 248”. У частині визнати право власності на залізничну колію № 9 (276,0 п.м.) в м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 248” за ТОВ “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс ” заява до розгляду не прийнята, оскільки суперечить ст.22 ГПК України, є по суті одночасною зміною і предмету і підстав позову. Крім того, позивачем не сплачено державне мито з вимоги майнового характеру.

Відповідач 1 проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві № 15/09 від 15.09.2008р. У судовому засіданні суду пояснив наступне. 19.07.2001р. між ТОВ “Ікар Плюс” та ВАТ “Трест “Запоріжалюмінстрой” було укладено договір купівлі-продажу № 78, відповідно до якого ТОВ “Ікар Плюс” придбало у власність об’єкт –“Павлокічкавський промисловий вузол Люцернянської сільської ради Вільнянського району”, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 242. До складу вказаного об’єкту, згідно інвентарної справи БТІ, було включено залізничну колію № 9 (інв. № 170113215). 20.07.2001р. було підписано акт прийому-передачі та 16.08.2001р. ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” було видано Реєстраційне свідоцтво права власності на зазначений об’єкт. З цього часу відповідач –1 безперервно здійснював своє право власності на весь об’єкт, у тому числі стосовно залізничних колій, які ніколи не вибували із володіння і розпорядження. Спірні колії розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні відповідача-1. Вважає безпідставним посилання позивача на рішення суду у справі №22/304 від 15.12.2005р., оскільки ні позивач, ні відповідачі 1,2 не брали участь у розгляді цієї справи, а тому не може бути застосована ст.35 ГПК України. У самому рішенні відсутня конкретизація об’єктів, вказана лише вул.Скворцова. Клопотання про відновлення строку позовної давності вважає необґрунтованим, оскільки якщо позивач стверджує, що він здійснює право власності, то йому повинно бути відомо з 06.12.2006р. У письмовому відзиві відповідач-1 заявив клопотання залишити позов без розгляду, оскільки у провадженні суду є справа між тими ж сторонами №25/55/08-19/83/08 про визнання недійсним договору купівлі-продажу №01-753 від 06.12.2006р. У судовому засіданні просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду відхилено, оскільки як вбачається із рішення господарського суду Запорізької області від 23.06.2008р. у справі №25/55/08-19/83/08, предметом спору було визнання недійсним договору купівлі-продажу №01-753 від 06.12.2006р., тому відсутні підстави, передбачені п.2 ч.1 ст.81 ГПК України.

Відповідач 2 проти позову заперечив із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву № 266 від 16.09.2008р. Вважає посилання позивача на рішення господарського суду від 15.12.2005р. у справі № 22/304 безпідставними. Рішення господарського суду Запорізької області від 15.12.2005р. у справі № 22/304 не містить точної адреси належного ЗАТ ”Спецбуд” майна, оскільки в рішенні зазначено адресу: м. Запоріжжя, вул. Скворцова. Тому з’ясувати яка саме залізнична колія № 9 довжиною 267 п.м. і де вона розташована неможливо. Згідно інвентарно-реєстраційних справ ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” № 49725 та № 51703 спірний земельний шлях довжиною 267 п.м., розташований за адресою м. Запоріжжя, Заводський район, вул. Скворцова, 242 та зареєстрований за ТОВ “Ікар Плюс”. Залізнична колія №9 передана у власність ВАТ “Трест “Запоріжалюмінстрой” на підставі наказу Регіонального відділення ФДМУ від 26.12.1997р. №1898 у процесі приватизації, тому він мав право розпоряджатися нею. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача 2 в судове засідання 22.09.2008р. не з’явився, відповідно до заяви у зв’язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника просить суд розглянути справу за відсутністю представника відповідача 2.

Оскільки нез'явлення сторони у справі не є перешкодою для розгляду справи по суті, згідно з ст.75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути спір за наявними у справі матеріалами у відсутності представника відповідача 2.

Представник третьої особи суду пояснив, що згідно матеріалів інвентарних справ на об’єкти нерухомості, розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 242, вул. Скворцова, 248 вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу № 78 від 19.07.2001р. ТОВ “Ікар Плюс” придбало у власність залізничну колію № 9, що розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 242          . Залізнична колія № 9 по вул. Скворцова, 248 у м. Запоріжжя знаходиться у власності ЗАТ “Спецбуд” на підставі рішення господарського суду від 15.12.2008р. у справі № 22/304. Із зазначених інвентарних справ визначити, чи є залізнична колія №9, що розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул..Скворцова,242, продовженням залізничної колії №9, яка розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул..Скворцова,248, не виявляється можливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

19.07.2001р. між ТОВ “Ікар Плюс” (відповідач 1) та ВАТ “Трест “Запоріжалюмінстрой” ( відповідач 2) було укладено договір купівлі-продажу № 78.

Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач 2 продав, а відповідач 1 купив “Павлокічкавський промисловий вузол Люцернянської сільської ради Вільнянського району”, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 242. До складу якого входить, зокрема, залізнична колія № 9 (інв. № 170113215).

20.07.2001р. між відповідачем 2 та відповідачем 1 складено акт прийому –передачі.

16.08.2001р. ОП “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” видано ТОВ “Ікар Плюс” Реєстраційне свідоцтво права власності на зазначений об’єкт та зареєстровано в реєстраційну книгу № 1 за реєстровим № 1.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.12.2005р. у справі № 22/304 за ЗАТ “Спецбуд” визнано право власності на самовільно збудоване нерухоме майно, у тому числі залізничну колію № 9, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова.

06.12.2006р. між ЗАТ “Спецбуд” та ТОВ “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс” на Центральній Універсальній біржі “Запоріжжя” підписано договір купівлі-продажу № 01-753. Відповідно до п. 1 Договору в результаті торгів на ЦУБ “Запоріжжя” ЗАТ “Спецбуд” продало, а ТОВ “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс ” придбало залізничну колію, (за технічним паспортом БТІ № 9) протяжністю 267 п.и., яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 248.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.06.2007р. у справі №5/4/469 ліквідовано банкрута Закрите акціонерне товариство “Спецбуд”. Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 24.07.2007р. проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи, у зв’язку з цим суд не залучав ЗАТ “Спецбуд” до участі у справі.

У липні 2008р. ТОВ “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс ” звернулося до господарського суду з даним позовом та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 78 від 19.07.2001р. в частині, що відображає купівлю-продаж залізничної колії № 9 (276,0 п.м.) в м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 248”.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши дослідженні докази, пояснення представників сторін, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Заявлений позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. №3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угод недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною і застосування передбачених законом наслідків.

Приписами ст. 48 Цивільного кодексу УРСР, яка була чинна на момент укладення спірного договору, встановлено, що недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону.

Визнаючи договір недійсним, за загальним правилом, суд зобов’язаний вирішити питання про наслідки недійсності договору. Зокрема, застосувати двосторонню реституцію: по недійсній угоді кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за угодою (ч.2 ст.48 ЦК УРСР)..

Оскільки позивач не є стороною спірного договору купівлі-продажу, його права не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним договору, укладеного між іншими особами, стороною якого він не є, із застосуванням правового механізму, встановленого ст.48 ЦК УРСР.

Як вбачається із позовних вимог та пояснень представника у судовому засіданні, ТОВ “Виробниче об’єднання “Запоріжресурс ” вважає себе власником залізничної колії №9, стверджує, що це є одна і таж колія, яка придбана на підставі спірного договору ТОВ “Ікар Плюс” . Позивач пояснив, що він користується цієї колією, однак не володіє.

Захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом пред’явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені законом.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про визнання угод недійсними (постанови ВСУ від 27.09.2005р. у справі №13 /529пд, від 25.07.2006р. у справі №69/8-05).

Крім того, позивач вважає себе власником майна на підставі договору купівлі продажу № 01-753 від 06.12.2006р., тому спірний договір купівлі-продажу на момент його укладення 2001р. не порушував права та інтереси позивача, у якого на час укладення спірного договору не було зареєстровано право власності на спірний об’єкт.

Статтею 1 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду підприємства, установи, організації за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

На цих підставах не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на інші нормативні акти, письмові документи та обставини, які він вказує у позовній заяві та у судовому засіданні. Ні позивач, ні відповідачі не були сторонами у справі господарського суду Запорізької області №22/304, тому рішення суду від 15.12.2005р. в силу приписів ст.35 ГПК України не може мати преюдиційне значення.

Суд вважає позовні вимоги з підстав, які заявлено, необґрунтованими, недоведеними, тому у задоволенні позову по даному предмету спору відмовляється.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Л. П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 03.10. 2008 р.