суд
РІШЕННЯ

05 листопада 2008 р.
справа № 12/171

Позивач:          Товариство з обмеженою
відповідальністю  "Нью  трейд",
вул. Любецька, 60, м. Чернігів, 14021

Відповідачі:          1).Товариство
з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича компанія   "Імпекс-ліс",  вул. Любецька, 60, м. Чернігів, 14021

2). Фізична особа підприємець  ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

Предмет спору: про визнання договору недійсним

Суддя
Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН :

позивач:  Шандренко
О.О. довіреність № б/н від 18.02.2008 представник

відповідач-1: не
з"явився

відповідач-2: не
з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про визнання
договору про спільну діяльність від 17.11.2004 року, укладеного між Товариством
з обмеженою відповідальністю "ТВК "Імпекс Ліс" та фізичною
особою підприємцем ОСОБА_1, недійсним.

Сторони були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду справи, але відповідачі повноважних
представників в судове засідання не направили, документів, витребуваних
судом  не надали.

Представник позивача надав письмове
клопотання  про відмову здійснення
технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник позивача  в судовому засіданні  підтримав
свої позовні вимоги та надав
письмове клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових
документів, яке задоволено судом.

В поданих в судове засідання
28.10.2008 року письмових поясненнях відповідач-1 позовні вимоги визнає та
зазначає, що п. 2.1.1. Договору про спільну діяльність від 17.11.2004 року,
укладеного між ТОВ "ТВК "Імпекс Ліс" та ФОП ОСОБА_1 суперечить
ст. 9 Закону України "Про іпотеку", п. 2.4.2. оспорюваногодоговору
грубо порушує п. 2 ч. 2 ст. 207 Господарського кодексу  України, п. 2.5. зазначеного договору від
17.11.2004 року не відповідає п. 2.1. Статуту ТОВ "ТВК "Імпекс
Ліс", а згідно ст.ст. 232, 241 Цивільного кодексу України, ст. 207
Господарського кодексу України, ст. 9 Закону України "Про іпотеку" та
в порядку ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України мають бути визнані судом
недійсними.

Ухвалою суду, сторони були
попереджені, що не з'явлення в судове засідання повноважних  представників сторін не є перешкодою для
розгляду справи по суті.

Рішення приймається за наявними у
справі документами на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський
суд  доходить висновку, що позовні вимоги
позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав:

17.11.2004 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича компанія „Імпекс-ліс” та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір про спільну діяльність з метою
створення і експлуатації спільного деревообробного виробництва.

Пунктом 2.1.1 договору про спільну
діяльність сторони  визначили  внески
кожного із учасників  спільної
діяльності , а саме: ТОВ ТВК „Імпекс ліс”
вносить  стрічкову пилораму -2
шт.; багатопил -1 шт;  маятникову  пилу -1 шт.; пилосос -1 шт.; станок  заточний
для стрічкових  пил -1 шт.;  станок заточний  для дискових пил - 1 шт.;  розвідне обладнання  - 1шт;
виробниче приміщення -800 кв.м. за адресою м. Чернігів, вул.. І.Франка,
1 а , яке належить ТОВ ТВК „Імпекс”  у
відповідності з витягом  Чернігівського
БТІ на право  власності  нерухомого майна  № 2732990 від 03.02.04р.. реєстраційний номер
4164364”; земельну ділянку  площею 0,2917
, виділену  на підставі договору
оренди  від 20.03.2004р.
Чернігівською  міською  радою .

Пунктом 6.1 договору сторони
визначили , що цей договір  вступає в
силу  з дати  його підписання  сторонами .Дія цього договору  розповсюджується  на невизначений строк, поки сторони
зацікавлені  в проведенні спільної роботи
. Дія договору  може бути розірвана  за спільним рішенням  сторін.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного  кодексу України   визначені загальні вимоги для чинності
правочину а саме:  Зміст
правочину  не може суперечити
цьому Кодексу,  іншим актам  цивільного
законодавства,  а   також
моральним   засадам суспільства;  Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; Волевиявлення
учасника  правочину  має
бути  вільним   і відповідати його внутрішній волі;  Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;  Правочин має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що обумовлені ним; Правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх,  неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Частина перша ст. 215  Цивільного кодексу України  передбачає, що підставою недійсності
правочину є  недодержання  в
момент вчинення  правочину  стороною
(сторонами) вимог,  які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та  шостою  статті
203  цього Кодексу.

30.07.2004 року між Відкритим
акціонерним товариством „Державний ощадний банк України” та фізичною особою
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 234/812, згідно якого банк взяв на
себе зобов'язання надати позичальнику кредит в сумі 150 000 грн. для споживчих
потреб,  з оплатою 18 % річних, терміном
остаточного погашення кредиту не пізніше 29.07.2009 року.

В  забезпечення виконання позичальником  зобов'язань по кредитному договору № 234/812
від 30.07.2004 року між Відкритим акціонерним товариством „Державний ощадний
банк України” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича
компанія „Імпекс-ліс” (іпотекодавець та відповідач-1 по справі) 30.07.2004 року
було укладено  договір іпотеки,  посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі
за № 3115.

В пункті 1.1 договору іпотеки,
сторони передбачили, що  цей договір
забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №
234/812 від 30.07.2004 року (а також усіх додаткових угод до нього), укладеного
між іпотекодержателем та ОСОБА_2, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язаний не
пізніше 29.07.2009 року повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 150 000
грн., сплати відсотки за користування ним згідно умов кредитного договору, а
також можливу неустойку у розмірі та у випадках, передбачених кредитним та цим
договором. У відповідності до даного Договору іпотекодержатель  має право у випадку невиконання ОСОБА_2своїх
зобов'язань по кредитному договору отримати задоволення за рахунок майна,
заставленого на обумовлених умовах.

Відповідно до п. 1.2. Договору
іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: гараж - склад, приміщення цеху та
господарсько-побутового корпусу під № 1а (один „а”) по вул. І.Франка в м.
Чернігові.

Гараж-склад, приміщення цеху та
господарсько-побутового корпусу літ.А-1, літ. А1-2, загальною площею 774,8
кв.м. розташована на земельній ділянці площею 0,2917 га, належить Іпотекодавцю
на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_4
приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 29.12.2003
року, зареєстрованого Чернігівським МБТІ в реєстрову книгу № 8 за р.№ 509.

Земельна ділянка площею 0,2917 га,
надана в користування для обслуговування приміщення складу-гаражу на підставі
договору оренди від 30.03.2004 року, що зареєстрований в книзі державної
реєстрації договорів оренди 30.03.2004 року за № 2185.

Право власності іпотекодавця на
предмет іпотеки зареєстровано в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме
майно за р. № 4164364, що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, виданим Чернігівським МБТІ 07.05.2004 року № 3528663.

Також згідно договору застави  від 02.08.04р., посвідченого приватним
нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 3125, в забезпечення виконання  позичальником
зобов'язань по кредитному договору № 234/812 від 30.07.2004 року,
Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича компанія
„Імпекс-ліс” (відповідач-1 по справі) передало в заставу банку станок
заточний  для стрічкових  пил, станок для дискових пил, багатопильний
станок , станок торцовочний ,станок циркулярний ,  пилорама стрічкова в кількості 2 шт.

З урахуванням вищевикладеного суд
доходить висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю
„Торгово-виробнича компанія „Імпекс-ліс” було передано у спільну діяльність по
договору про спільну діяльність  № 1 від
17.11.04р., яке було предметом іпотеки по
договору   іпотеки  від 30.07.04р., посвідченого приватним
нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 3115, та договору застави від 02.08.04р.,
посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу
ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 3125.

У відповідності до ч.2 ст.586
Цивільного  кодексу України,
заставодавець має право відчужувати предмет застави , передавати його в
користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою
заставодержателя , якщо інше не
встановлено договором.

Статтею 9 Закону України „Про
іпотеку”, в редакції яка діяла на момент укладення договору іпотеки також визначено,
що іпотекодавець має право володіти та
користуватись  предметом іпотеки
відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.
При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати
погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його
звичайної амортизації (зносу).
Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди
і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.     Іпотекодавець має право виключно на підставі
згоди іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі або у внесених до
нього змінах чи доповненнях:  зводити,
знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на
земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення
цієї земельної ділянки;     передавати
предмет іпотеки у наступну іпотеку;
відчужувати предмет іпотеки;
передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду,
користування.

Згідно ст. 17 Закону України „Про
заставу”  заставодавець зберігає право
розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи
договором.  Заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за згодою
заставодержателя.

Пунктом  4.1.4. Договору іпотеки сторони також
визначили, що  іподекодавець взяв на себе
зобов”язання  не відчужувати предмет
іпотеки  у будь-який спосіб і не
обтяжувати його  зобов”язаннями з боку  третіх осіб
( зокрема не передавати його в оренду, не передавати і наступну  заставу тощо), не видавати довіреності  на користування та або розпорядження
предметом  іпотеки , а також не виступати
поручителем за третіх осіб  без отримання
згоди на це від  іпотекодержателя.

У відповідності до п.2.2 договору
застави  від 02.08.04р., заставодавець не
має права без письмової  згоди
заставодержателя  вчиняти будь-які  дії, що можуть  вплинути , як безпосередньо , так і опосередковано,
як тепер, так і в майбутньому , на кількісні
та якісні  показники предмету
застави  та платоспроможність  заставодавця. Зокрема заставодавець не
повинен без письмової згоди заставодержателя
розпоряджатись  будь-яким  чином предметом застави або його частиною
,зменшувати без  належних на те підстав
,наявність яких  повинна бути письмово
обґрунтована заставодавцем, якісні та кількісні    показники
предмета застави, а також укладати стосовно предмета застави договори
оренди та будь-які інші угоди.

Частинами 1 та 3 ст. 92 Цивільного
кодексу  України  визначено, що юридична  особа
набуває  цивільних  прав
та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган або особа,  яка відповідно до установчих  документів юридичної особи чи закону виступає
від її імені, зобов'язана діяти в
інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати
своїх повноважень.

За таких обставин суд доходить
висновку , що Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича
компанія „Імпекс-ліс”  не мало  передавати предмет іпотеки та заставне майно
у спільну діяльність без згоди іпотекодержателя - Відкритого акціонерного
товариства „Державний ощадний банк України”.

У відповідності до ст. 33
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті
обставини  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами  та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачами не надані суду
докази, які підтверджують надання Відкритим акціонерним товариством „Державний
ощадний банк України” згоди на передачу предмета іпотеки та заставного
майна  у спільну діяльність.

Таким чином договір  про спільну
діяльність від 17.11.2004 року, укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Торгово-виробнича компанія „Імпекс-ліс” та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 суперечить ст. 9 Закону України „Про іпотеку” та  ст.586 Цивільного кодексу України .

У відповідності до  ч. 3 ст. 12 Закону України „Про іпотеку”
правочин щодо  відчуження  іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або
його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи
користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

06.03.2008 року між Відкритим
акціонерним товариством „Державний ощадний банк України” (первісний
кредитор)  та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Нью Трейд” (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення
права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор уступає новому кредитору
право вимоги  погашення
заборгованості  за кредитним  договором № 234812 від 30.07.04р. ,
укладеного між первісним кредитором  та
фізичною особою  ОСОБА_2,  та за всіма договорами, що були укладені
первісним кредитором в забезпечення повернення кредитних коштів за кредитним
договором № 234/812 від 30.07.2004 року, укладеного між первісним кредитором та
фізичною особою ОСОБА_2, а саме:

- Договір іпотеки, укладений між первісним
кредитом та Товариством з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича
компанія „Імпекс-ліс”, і є майновим
поручителем по зобов'язанням ОСОБА_2, предметом якого є нерухоме майно:
гараж - склад, приміщення цеху та господарсько-побутового корпусу під № 1а
(один „а”) по вул. І.Франка в м. Чернігові. Договір іпотеки посвідчений
приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 3115;

- Договір застави майна, укладений
між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю
„Торгово-виробнича компанія „Імпекс-ліс”, і є майновим  поручителем по зобов'язанням ОСОБА_2,
предметом  якого є  станок заточний  для стрічкових  пил, станок для дискових пил, багатопильний
станок , станок торцовочний ,станок циркулярний ,  пилорама стрічкова в кількості 2 шт.

Вказаний договір  про відступлення права  вимоги
було посвідчено  приватним
нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу  ОСОБА_3 06.03.08р. та зареєстровано в
реєстрі  № 924.

Відповідно до нового кредитора
-Товариства з обмеженою відповідальністю „Нью Трейд” перейшли всі  права первісного  кредитора (ВАТ „Державний ощадний банк
України”) за іпотечним договором від 30.07.2004 року та договором застави від
02.08.04р., у відповідності до ст.514 Цивільного  кодексу України, а тому договір  про спільну
діяльність від 17.11.2004 року, укладений  між Товариством з обмеженою відповідальністю
„Торгово-виробнича компанія „Імпекс-ліс” та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

В позовній заяві позивач також
зазначає, що ним не було пропущено строк позовної давності, передбачений ст.
257 Цивільного кодексу України, оскільки про існування оспорюваного правочину
він дізнався з листа відповідача-1 від 28.07.2008 року.

Частиною третьою ст. 267 Цивільного
кодексу України, позовна  давність  застосовується  судом  лише  за  заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

До моменту винесення рішення жодна з сторін
не заявила клопотання про застосування строку позовної давності.

За таких обставин  суд доходить висновку , що позовної вимоги
позивача про  визнання  недійсним договору  про спільну
діяльність від 17.11.2004 року, укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Торгово-виробнича компанія „Імпекс-ліс” та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У відповідності до частини 1 ст.236
Цивільного кодексу  України , правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України витрати по сплаті держмита в сумі 85 грн.
та  витрати в сумі 118 грн. на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача-1.

Керуючись ст.ст. 92,203,215,
267,586  Цивільного кодексу України,   ст.ст.9,12 Закону України „Про іпотеку” ,
ст.ст. 33,  49, 75, 82-85
Господарського  процесуального кодексу
України,  господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Визнати недійсним  повністю договір про спільну діяльність від
17.11.2004 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю  "Торгово-виробнича  компанія
"Імпекс-ліс" (вул. Любецька, 60, м. Чернігів, 14021)  та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(АДРЕСА_1).

3. Стягнути з  Товариства з обмеженою відповідальністю  "Торгово-виробнича  компанією
"Імпекс-ліс", вул. Любецька, 60, м. Чернігів, 14021 (рахунок
№8001 в Чернігівській філії Українського Інвестиційного банку, МФО
353564, код 32728784) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  "Нью
трейд",  вул. Любецька,
60,   м. Чернігів, 14021 (рахунок №
305 в Укрексімбанку філія в м. Чернігові, МФО 353649, код )
85 грн. державного мита та 118 грн. витрат за інформаційно- технічне
обслуговування технічного процесу.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.М. Лавриненко

Рішення оформлено відповідно до ст. 84
Господарського процесуального кодексу України та підписано 07.11.2008р.

Суддя
Л.М. Лавриненко