КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22.07.2008
№ 13/502

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:            Кошіля В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі           Цецарському А.О.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1,

від
відповідача - ОСОБА_2,

від
третьої особи на стороні позивача - не з'явився,

від третьої особи на стороні відповідача 1 -
ОСОБА_3.

від третьої особи на стороні відповідача 2 -
не з'явився,

від третьої особи на стороні відповідача 3 -
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Інтертранс”

на рішення Господарського суду м.Києва від
14.08.2007

у справі № 13/502 (Трофименко Т.Ю.)

за позовом                               Закритого
акціонерного товариства „Інтертранс”

до                                                   Представництва
"АйЕйчСіСі" Інтернешнл Хелдскеар Консалтинг АГ"

третя особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору                     ОСОБА_4

треті особи на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору,
1. Підприємство з іноземними
інвестиціями „ВІП-РЕНТ”

2. ОСОБА_5

3. Закрите акціонерне
товариство „Страхова компанія „К'ю Бі І -УГПБ

Іншуеренс”

про
стягнення 92092,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду та згідно
заяви про зміну підставпозову просить стягнути з відповідача витрати, які
позивач здійснив для поновлення порушеного права в сумі 34 978,26 грн. та
упущену вигоду в сумі 57 114,63 грн.

Рішенням
Господарського суду міста Києва від 14.08.2007 у справі № 13/502 в позові
відмовлено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав доказів
щодо відсутності страхового відшкодування з боку ЗАТ УАСК „АСКА”; платіжне
доручення № 3933 на суму 34 978,26 грн. не може вважатись належним доказом
понесення витрат на ремонт автомобіля, оскільки у призначенні платежу зазначено
оплату за запасні частини та обслуговування автомобіля; позивач не довів
належними засобами доказування, що неправомірними діями відповідача йому було
завдано збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 57 114,63 грн.

Не
погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного господарського суду, в якій просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача 34 978,26 грн. майнової
шкоди, 57 114,63 грн. упущеної вигоди та судові витрати.

Згідно
уточнення до апеляційної скарги позивач визначив майнову шкоду у розмірі 14
585,62 грн. у зв'язку відшкодуванням шкоди страховою компанією ЗАТ „УАСК „АСКА”
у розмірі 20 395,64 грн.

Відповідач
надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в апеляційній скарзі
відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційний
господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну
скаргу, дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення
представників позивача, відповідача, та третьої особи-1, встановив наступне:

14.06.2005
сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля LINCOLN NAVIGATOR
(державний НОМЕР_1), який належить Закритому акціонерному товариству
“Інтертранс” (далі - позивач), та автомобіля NISSAN (державний НОМЕР_2), який
перебував в користуванні Представництва “АйЕйчСіСі” Інтернешнл Хелдскеар
Консалтинг АГ” (далі - відповідач) на підставі угоди оперативного лізингу,
укладеної з Приватним підприємством “Віп-Рент”.

Постановою
Шевченківського районного суду винною у ДТП за участю вказаних автомобілів,
визнано ОСОБА_6(ОСОБА_5), яка перебувала за кермом автомобіля NISSAN (державний
НОМЕР_2).

В
силу ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно
до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Згідно
з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)
обов'язків.

Відповідно
до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого
може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

За
клопотанням Закритого акціонерного товариства „Страхова компанія „К'ю Бі І
-УГПБ Іншуеренс” по справі призначалась судова автотоварознавча експертиза для
встановлення розміру матеріальної шкоди, заподіяної автомобілю “LINKOLN
NAVIGATOR”, державний номерний знак 778-66 КА, що належить ЗАТ „Інтертранс”,
при зіткненні з автомобілем NISSAN, державний номерний знак НОМЕР_2 який
перебував в користуванні Представництва „АйЕйчСіСі” Інтернешнл Хелдскеар
Консалтинг АГ” на підставі угоди оперативного лізингу, укладеної з приватним
підприємством „ВІП-РЕНТ”.

Згідно
висновку експертизи № 10701 від 25.02.2008 заподіяний позивачу матеріальний
збиток складає 27 073,46 грн.

Оскільки,
як зазначає позивач, йому страховою компанією ЗАТ „УАСК „АСКА” відшкодовано
шкоду у розмірі 20 395,64 грн., а висновком експертизи встановлено більший
розмір шкоди, ніж відшкодовано страховою компанією, то з відповідача підлягає
стягненню розмір шкоди, не покритий страховим відшкодуванням, а саме 6 677,82
грн. (27 073,46 грн. - 20 395,64 грн.).

Стосовно
позовних вимог щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 57 114,63
грн. необхідно зазначити наступне.

Позивач
стверджує, що автомобіль LINCOLN NAVIGATOR (державний НОМЕР_1) був включений до
переліку автомобілів для надання послуг з перевезення автотранспортом за
договором між позивачем та Укрзалізницею та приносив позивачу певний щомісячний
прибуток. При цьому, позивач посилається на договір № ВЮ 152 на надання
транспортних послуг від 31.12.2004, акти здачі-приймання виконаних робіт № 6
від 31.08.2004, № 35 від 30.09.2004, № 45 від 31.10.2004, № 67 від 30.11.2004,
№ 855 від 31.12.2004, облікові картки, листи Укрзалізниці від 11.07.2005,
08.07.2005, 22.06.2005.

Як
вбачається із п. 5.1 договору № ВЮ 152 від 31.12.2004, даний договір діє з
31.12.2004 по 31.12.2005.

Однак,
акти виконаних робіт, надані позивачем, підтверджують надання послуг позивачем
за іншим договором, а саме: № ВЮ313 від 26.08.2004, а інших актів, складених
під час дії договору № ВЮ 152 позивачем не надано.

Оскільки
в листах Укрзалізниці не зазначені ні назва, ні інші характеристики
автомобілів, вони не можуть бути доказом того, що Укрзалізницею замовлявся саме
автомобіль LINCOLN NAVIGATOR (державний НОМЕР_1), а не будь-який інший
автомобіль з Переліку.

Облікові
картки роботи автомобіля LINCOLN NAVIGATOR за період серпень-грудень 2004 року
є підтвердженням роботи автомобіля у 2004 році.

Стаття
38 Закону України „Про автомобільний транспорт” в редакції, чинній в період,
коли позивачем надавались послуги згідно договору ВЮ № 152 від 31.12.2004,
передбачала, що автомобільні транспортні засоби, що використовуються для
надання послуг з перевезення пасажирів, повинні мати ліцензійну картку.

Крім
того, відповідно до п. 17. Ліцензійних умов провадження господарської
діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення
пасажирів та їх багажу на таксі), затверджених наказом Державного комітету України
з питань регуляторної політики та підприємництва та міністерства транспорту
України від 18.12.2003 № 136/985 ліцензія на провадження господарської
діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом загального користування є документом, що дає право суб'єкту
господарювання на здійснення зазначеного виду діяльності.

Відповідно
до п. 1.8. вищезазначених Ліцензійних умов на кожен автомобільний транспортний
засіб до ліцензій з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) додаються ліцензійні картки на
термін дії ліцензії.

Таким
чином, для надання послуг з перевезення автотранспортом позивач повинен був
надати ліцензійну картку, а у разі вилучення старої ліцензійної картки
інформація щодо її видачі позивачу повинна була залишитися у відповідних
архівних документах територіального управління Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в м. Києві. Однак, позивачем не надано доказів
отримання ліцензійної картки.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає обґрунтованою відмову суду першої інстанції в
задоволенні позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди у розмірі 57
114,63 грн.

За таких
обставин, апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства „Інтертранс”
підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від
14.08.2007 у справі № 13/502 - частковому скасуванню.

Відповідно
до викладеного, керуючись ст.ст. 49, 101, п. 2 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст.
105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.
Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Інтертранс”
задовольнити частково.

2.          Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.08.2007 у справі № 13/502 скасувати частково.

3.          Позов задовольнити частково.

4.          Стягнути з Представництва „АйЕйчСіСі”
Інтернешнл Хелдскеар Консалтинг АГ” (, місцезнаходження:
04112, м. Київ, вул. Ризька, 8-А, р/р 9004 в АКБ „Сітібанк”, МФО
300584), а у випадку відсутності коштів - з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Закритого
акціонерного товариства „Інтертранс” (, місцезнаходження:
03049, м. Київ, вул. Фурманова, 1/7, р/р 3 в АБ „Експрес-Банк”, МФО
322959) 6 677,82 грн. шкоди, 66,78 грн. державного мита та 8,56 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          В іншій частині рішення залишити без
змін.

6.          Видати наказ. Видачу наказу доручити
Господарському суду міста Києва.

7.          Матеріали справи № 13/502 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Моторний О.А.

Судді
Кошіль В.В.

Шапран В.В.