СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

24.07.2008

Справа №2-24/1135-2008А

За адміністративним позовом -
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1. (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

До відповідача  - Державної податкової інспекції в м. Ялта,
(98600 м. Ялта, вул. Васильєва, 16)

Про
визнання недійсним рішення

Суддя Г.Г.Колосова

При секретарі Новохацької І.П.

За участю представників:

Від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,
довіреність у справі

Від відповідача - Володькін С.А.,
довіреність у справі

Обставини справи:

Позивач звернувся з
адміністративним позовом до суду про визнання недійсним рішення відповідача №
від 21.09.2007 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 3538,00 грн. за порушення Закону України «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від
6 липня 1995 року N 265/95-ВР (зі змінами та доповненнями).

У судовому засіданні 24.07.2008 р.
позивач надав пояснення, у якому зменшив позовні вимоги та просить суд визнати
незаконним та скасувати рішення ДПІ у м. Ялта № 3 від 21.09.2007 р. в
частині застосування штрафних санкцій у розмірі 3453,00 грн.

Судом зменшені позовні вимоги
прийняті до розгляду.

У судовому засідання позивач
підтримав позовні вимоги з урахуванням зменшення.

Відповідач  проти позову заперечує за мотивами,
викладеними у відзиві на позов. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Згідно з п. 6 Закону України “Про
внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від
06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку  діяльності окружних та апеляційних адміністративних
судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991р., вирішують у першій та
апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за
правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до  ст.41 Кодексу Адміністративного судочинства
України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне
фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного
засобу.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд
-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична особа
та узята на податковий  облік в
ДПІ в м. Ялта.

03.09.2007р. працівниками ДПА в АР
Крим  була проведена перевірка контролю
за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового
обігу господарської одиниці - магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що
належить позивачу, про що був складений відповідний акт № 001594.

Під час проведення перевірки
відповідачем було виявлено, у тому числі, невідповідність суми готівкових
грошових коштів на місці проведення розрахунків сумі грошових коштів, вказаних
у денному звіті РРО, невідповідність склала 690,60 грн., що є порушенням п. 13
ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року N
265/95-ВР зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 265), також виявлено
порушення режиму попереднього програмування цін, товарів, кількості, що є
порушенням п. 11 ст. 3 Закону № 265.

За вказані порушення ст. 22 Закону
№ 265 передбачає, що у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку
використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими
квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на
яку виявлено невідповідність, п. 6 ст. 17 Закону № 265 передбачає, що у разі
проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без
використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів
(послуг) та обліку їх кількості застосовуються фінансові санкції у розмірі
п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного ДПІ у м.
Ялта прийняла рішення № від 21.09.2007 р. про застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3453,00 грн.(690,60 грн. * 5)
та 85,00 грн. (17,00 грн. *5)

З урахуванням зменшення вимог
позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення ДПІ у м. Ялта № 3
від 21.09.2007 р. в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 3453,00 грн., тобто він не визнає факту наявності порушення -
невідповідність суми готівкових грошових коштів на місці проведення розрахунків
сумі грошових коштів, вказаних у денному звіті РРО.

Розглянувши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що вказані позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають
виходячи з наступного.

Так позивач посилається на те, що
зазначені кошти у розмірі 690,60 грн. знаходились не на місці проведення
розрахунків, а підсобному приміщенні магазину та були приготовлені для
розрахунків з поставщиками, що на думку позивача підтверджується актом
перевірки, у якому у графі «Висновки на заперечення» продавцем, що був
присутній при перевірки зазначено, що різниця коштів була знайдена не у
касовому апараті, а у підсобному приміщенні з накладною на товар, а також
товаро - транспортною накладною.

З цього приводу суд вважає
необхідним зазначити наступне.

Відповідно до п. 4.5 Порядку
реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за
товари (послуги), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації
України від 01.12.2000 р. N 614, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
05.02.2001 р. за N 107/5298, внесення чи видача готівки з місця проведення
розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій
"службове внесення" та "службова видача", якщо таке
внесення чи видача не пов'язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того,
операція "службове внесення" використовується для реєстрації суми
готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації
першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

Доказів здійснення вказаних
операцій позивачем до матеріалів справи не надано.

В листі ДПА  України № 5354523-2116 від 08.07.2002р.
вказано, що в ст. 2 Закону України № 1776-3 “Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”
визначено, що місце проведення розрахунків - це місце, де здійснюються
розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги)  та зберігаються отримані за реалізовані
товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем  попередньо оплачених товарів (послуг) із
застосуванням платіжних  карток,
платіжних чеків, жетонів тощо.

Пунктом 23 Порядку провадження
торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006р. № 833  передбачено, що касир під час проведення
розрахунку зобов'язаний  приймати без
обмежень банкноти і монети Національного банку, а також забезпечувати  наявність у касі банкнот  для видачі здачі. Забороняється зберігання на
місці проведення розрахунку готівки, що не належить суб'єкту господарювання, а
також особистих речей касира чи інших працівників.

До матеріалів справи залучений
покупюрний опис грошових коштів від 03.09.2007 р., складений під час проведення
перевірки. Дослідивши вказаний опис, суд дійшов висновку, що сума грошових
коштів, що знаходилися на місці проведення перевірки, складає саме 1102,15 грн.
Відповідно до опису, підписаного продавцем, вказано, що до опису включені
готівкові кошти, що належать позивачу, касир на місці проведення розрахунків
власних коштів не тримав. Опис і перерахунок готівкових коштів продавець
зробила власноручно, про що також зазначено у акті.

Крім того, позивач у судовому
засіданні та у позовній заяві посилається на те, що перевірка була
неправомірно, не було надано копію наказу на проведення на перевірку, а отже
суд не може прийняти до уваги акт перевірки як доказ фіксування порушення.

Відповідно до статті 11 Закону
України «Про державну податкову службу в Україні» від 4 грудня 1990 року  N 509-XII зі змінами та доповненнями органи
державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку,
встановлених законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням
порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому
законом порядку.

Стаття 15 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг»  від 6 липня 1995
року N 265/95-ВР зі змінами та доповненнями встановлює, що контроль за
додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи
державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових
перевірок згідно із законодавством України.

Стаття 11-2 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні» встановлює, що посадові особи органу
державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення,
визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику
податків під розписку направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його
видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або
позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади,
звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які
проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності
підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою
органу державної податкової служби.

На перевірку надані направлення №
1075 від 03.09.2007 р., № 1074 від 03.09.2007 р. які відповідають нормам
закону.

Вимоги до податкового органу
проводити планову перевірку за письмовим рішенням керівника, надіслання
письмового повідомлення платнику податків про проведення перевірки, яки
встановлені частинами 2 і 4 статті 11-1 вказаного Закону стосуються
документальних перевірок.

Згідно статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві
є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення
справи.

Для органів державної податкової
служби таким доказом є акт документальної перевірки, у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2
розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо
дотримання податкового та валютного законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. №327, зазначено, що
факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової
перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні  або інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському або податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених
фактів, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно
підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише
за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту
виявлених порушень є підстави  для
визначення платнику податкових зобов'язань.

Отже суд приходить до висновку, що
акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів
правопорушення і він повинен містить всі вичерпні елементи складу
правопорушення.

Тому враховуюче викладене, суд
приходить до висновку, що перевірка контролю за здійсненням розрахункових
операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу позивача проведена в межах
повноважень податного органу, акт перевірки № 001594 від 03.09.2007 р.
відповідає визначеному порядку його оформлення та він підписаний уповноваженою
особою позивача.

Відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи сукупність наявних в
матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що спірне рішення цілком
обґрунтоване, у зв'язку з чим суд вважає, що підстави для задоволення позову
відсутні, іншого позивачем не доведено.

У судовому засідання оголошена
вступна та резолютивна частини постанови.

Повний текст постанови складений та
підписаний 25.07.2008 р.

Приймаючі до уваги викладене,
керуючись ст. ст. 158 - 163, п. 4 ст. 167
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          У задоволенні позову відмовити.

Судом роз'яснено сторонам положення
ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України,  відповідно якої Постанова суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій
території України.

У разі неподання заяви про
апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її
проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне
оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через
20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на
адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Колосова Г.Г.