ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.07.2008
Справа  № 12/103

за позовом
фізичної особи -підприємця ОСОБА_2, м. Хуст

до фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

про
стягнення суми 9 624,40 грн. -основного боргу та 11 313,47 грн. -пені.

Суддя    Тисянчин  В. М.

Представники:

Від позивача -ОСОБА_3,
(представник за довіреністю від 12.06.2008 року)

Від відповідача -
не з'явився (явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2, м. Хуст до фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про стягнення суми 9 624,40 грн.
-основного боргу та 11 313,47 грн. -пені.

Представнику позивача роз'яснено
права і обов'язки передбачені
ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

В підтвердження обгрунтування позову
представник позивача надав суду для огляду в судовому засіданні оригінали
документів (накладні), які свідчать про надання товару відповідачу.

На вимогу суду відповідач письмовий
відзив на позов з доказами в його обґрунтування та копію свідоцтва на право
зайняття підприємницькою діяльністю не подав, свого уповноваженого представника
для участі у розгляді справи не направив, а тому справа розглядається в порядку
ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення
провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка
уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою
розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у
справі.

Повідомлення № 0171219 підтверджує
завчасне вручення відповідачу 25.06.2008 року ухвали від 19.06.2008 року про
порушення провадження у справі, де вказано про
місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію
Конституційного права на судовий захист
(п.4 ст. 129 Конституції України).

Втім, ухвалою суду від 19.06.2008
року визнано явку уповноважених представників сторін -на розсуд сторін (не
обов'язковою) та зазначено, що неявка сторін у судове засідання не являється
правовою перешкодою для розгляду справи по суті (ст. 75 ГПК України).

Відповідач не скористався своїм
правом щодо направлення свого представника для участі в судовому засіданні.

Позаяк, суду не надано відповідачем
доказів чи відомостей поважних причин неможливості їх участі в судовому
засіданні.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх,
заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 9 624,40 грн.
-основного боргу щодо оплати за поставлені, згідно договору купівлі -
продажу № 806  від 01.06.2006 року,
лікеро -горілчані вироби, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-
карткою клієнта з  31.12.2006 року
по 12.05.2008 року;

-
видатковими накладними за червень -листопад 2006 року;

-
податковими накладними за червень -листопад 2006 року;

-
товарно - транспортними накладними за червень - листопад 2006 року;

-
розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає
стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія
від 19.03.2008 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим
порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
поставлені лікеро -горілчані вироби (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість поставлених лікеро -горілчаних виробів, є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається
(ст. 615; 625 ЦК України).

Між тим, за  договором купівлі-продажу  одна
сторона (продавець) передає або зобов'язується  передати
майно  (товар)  у
власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити
за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відтак, договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім цього позивач просить стягнути
з відповідача пеню в розмірі 11 313,47 грн. нараховану на підставі п. 8.2
договору. При оцінці правильності нарахування до стягнення пені відповідно до
п. 2  ст. 258 ЦК України;                          ст. ст. 216 - 218,
220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, судом визнано
необґрунтованими позовні вимоги в цій частині позову і такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки погашені спеціальним строком позовної давності (п. 2-1
258 ЦК України), перебіг якого починається з 04.10.2006 року (як вказано
позивачем у позовній заяві).

При цьому, суд виходив з того, що
зобовязання має ґрунтуватись на засадах добровільності, розумності та
справедливості (п. 3 ст. 509 ЦК України)

При постановленні судового рішення враховується
характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь
його вини, суспільно - державну значимість господарської діяльності сторін,
обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов'язання
належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не
допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок
погіршення фінансово -майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує
право.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, однак позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування
судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини
у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі
доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України;
ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82 - 84, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.
Позов задоволити
частково.

2. Стягнути з фізичної особи -підприємця ОСОБА_1            (АДРЕСА_1) на користь
фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_1) суму 9 624,40
(девять тисяч шістсот двадцять чотири грн. 40 коп.) -основного боргу та 102
(сто дві грн.) - у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто
вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.          В решті
позову -відмовити.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                     Тисянчин
В. М.