СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.08.2008
Справа  № 12/105

за
позовом дочірнього
підприємства „ОЛБІ - Мукачево” товариства з обмеженою відповідальністю „ОЛБІ -
РОС”, м. Мукачево

до
фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

про стягнення суми 6 300,00 грн.
-основного боргу; 340,20 грн. - пені та
149,04  грн. -інфляційних збитків.

Суддя    Тисянчин
В. М.

Представники:

Від
позивача -Смолін
М.М., (представник за дорученням № 16 -юр від 17.06.2008 року)

Від
відповідача -не
з'явився (явка на розсуд сторін)

СУТЬ
СПОРУ: заявлено
позов дочірнім підприємством „ОЛБІ - Мукачево” товариства з обмеженою
відповідальністю „ОЛБІ - РОС”, м. Мукачево до фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1, м. Ужгород про стягнення суми 6 300,00 грн. -основного боргу; 340,20
грн. - пені та 149,04  грн. -інфляційних
збитків.

Представнику
позивача роз'яснено права і обов'язки передбачені                 ст. ст. 20, 22 ГПК України.

За
відсутності відповідних клопотань технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась.

Представник
позивача підтримує позовні вимоги, посилаючись на  Їх обгрунтованість матеріалами справи.

Письмовою
заявою (вх. № 7971 від 18.08.2008 року) надісланою на адресу суду відповідач
повідомила про погашення основного боргу в сумі
6 300,00 грн., про що стверджено платіжними дорученнями № 14 від
14.08.2008 року на суму 4 400 грн. та № 15 від 15.08.2008 року на суму 1 900
грн.

Розгляд
справи відкладався (ст. 77 ГПК України).

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника
позивача,  суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 6
300,00 грн.  -основного боргу щодо оплати
за поставлений, згідно договору поставки від 12.04.2007 року, товар,
підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-  товарно -транспортними накладними: № №РН
-0011191, РН -0011196 від 26.02.2008
року;

-  банківською випискою про рух коштів між
сторонами від 22.05.2008 року;

-
актом звірки взаємних розрахунків за період 25.02.2008 року -13.06.2008 року;

-  розрахунком позову, а за таких обставин сума
основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія №
16 -юр від 23.05.2008 року) про добровільне погашення боргу відповідач не
виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з
01.01.04).

Саме
ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною
позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи
вимог, що звичайно ставляться.

У
відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання -кредитор вправі
вимагати виконання обов'язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх
зобов'язань у відносинах. Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

В
даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли
зобов'язальні відносини між сторонами, є поставка товару (ст. 11 ЦК України).

Отже,
обов'язок відповідача оплатити вартість поставленого товару є безспірним.

Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не допускається              (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак,
договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Між
тим, за  договором  поставки
продавець  (постачальник),  який здійснює
підприємницьку  діяльність,
зобов'язується  передати  у встановлений   строк (строки)  товар
у  власність  покупця
для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму                  (ч.1
ст. 712 ЦК України).

Однак,
надісланою на адресу суду заявою відповідач повідомила суд про погашення
основного боргу в сумі 6 300,00 грн., в доказ чого надала платіжні доручення №
14 від 14.08.2008 року та № 15 від 15.08.2008 року, а тому провадження у  цій частині позову підлягає припиненню
відповідно п. 1-1 ст. 80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Крім
цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, відповідачу відповідно до
п. 5.2 укладеного договору нарахована до сплати пеня в розмірі 340,20 грн. При
оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2              ст. 258 ЦК України; ст. ст. 216
-218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, судом визнано
обґрунтовані позовні вимоги в цій частині і такими, що заслуговують на увагу
суду.

Однак,
з огляду підстав, що заслуговують на увагу суду, нетривалості існування боргу,
перебуванням на лікуванні пов'язаним з вагітністю, відсутність спричинення
збитків відповідачем позивачу, різновид пені за правовою природою як штрафної
санкції до якої застосовується п.6 ст. 232 ГПК України, суд обмежує, як
виняток, стягнення пені до 100 грн., а в решті вимог в цій частині позову
провадження у справі підлягає припиненню (п. 3 ст. 83 ГПК України, ч. 3  ст. 509, ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Боржник,
який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції
за весь період прострочення (п.2 ст. 625 ЦК України). Тому, вимоги позивача в
частині стягнення 149,04 грн. -інфляційних збитків правомірні і підлягають
задоволенню.

При
постановленні судового рішення враховується характер зобов'язання, наслідки
його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, обставини, що впливають
на неможливість виконання відповідачем зобов'язання належним чином та межі
здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії
особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання
правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення
фінансово -майнового стану сторони у спорі.

За
ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є
припинення дії, яка порушує право.

Отже,
із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно -правової
відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким
чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, однак позов підлягає задоволенню частково, поклавши
відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з
огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи
з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів,
проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору,
керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій
України”;  ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44,
49, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов
задоволити  частково.

2. Стягнути з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1(АДРЕСА_1; код НОМЕР_1 ) на користь дочірнього
підприємства „ОЛБІ - Мукачево” товариства з обмеженою відповідальністю „ОЛБІ -
РОС” (м. Мукачево, вул. Академіка Морозова, 19; код 34850698) суму 100
(сто грн.) -пені; 149,04 (сто сорок дев'ять грн. 04 коп.) -інфляційних збитків
та 102 (сто дві грн.) -у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто
вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.   В
задоволенні решти позову -провадження у справі припинити.

Дане
рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.