ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа
№  09-07/87а

"14" липня
2008 р.,  15 год.  55 хв.
м. Черкаси

Господарський суд
Черкаської області в складі головуючого - судді Курченко Н.М.,

при
секретарі -Мирошниченко Б.В.

за
участю позивача - підприємця ОСОБА_1, його адвоката -  ОСОБА_2, представників відповідача -Павленко
М.В., Крот Д.О. за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Черкаси адміністративну справу за позовом підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси до
Державної податкової інспекції у місті Черкаси
про визнання незаконними податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

08
грудня 2006 року позивачем подано адміністративний позов, у якому він просить визнати
незаконними податкові повідомлення - рішення Черкаської об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ), правонаступником якої є відповідач, від
21.12.2005р.:

-
№/0, за яким позивачу визначено суму завищення бюджетного
відшкодування з податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі 35738грн. (далі
-перше спірне рішення);

-
№/0, за яким позивачу визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі
246195грн., у тому числі: 164130грн. - основного платежу; 82065 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій (далі -друге спірне рішення).

27
лютого 2007 року
позивачем подані письмові доповнення до позовної заяви, у яких він навів
додаткові правові підстави визнання незаконними спірних рішень.

Позовні
вимоги мотивовані наступним:

-
висновки акту перевірки, на підставі якого були прийняті спірні податкові
повідомлення - рішення,  не відповідають
вимогам законодавства, зокрема, податкові накладні, отримані позивачем від
підприємця ОСОБА_3, відповідають усім вимогам Закону України  «Про податок на додану вартість»від
03.04.1997 року №168/97-ВР (далі -ЗУ «Про ПДВ») та Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997р. №165,
тому у Черкаської ОДПІ не було законних підстав для виключення зі складу
податкового кредиту позивача відповідних сум ПДВ, підтверджених такими
податковими накладними;

-  на момент придбання позивачем товарів у
ОСОБА_3 остання була зареєстрована як підприємець і мала свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ, тому позивач не може відповідати за недостовірність
відомостей про продавця, внесених до Єдиного державного реєстру і несплату ним
податків;

-
відповідно до п.1,2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та
фізичних осіб -підприємців»встановлено, що якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою
особою, доки до них не внесено відповідних змін;

- на
момент укладення угод з ОСОБА_3 та здійснення спірних господарських операцій,
позивач  не знав і не  міг знати про недостовірність даних про
ОСОБА_3, внесених до ЄДР;

-
несплата  ПДВ продавцем (у тому числі у
разі ухилення від сплати), яким є ОСОБА_3, при фактичному здійсненні
господарської операції, не впливає на право покупця на податковий кредит
та  право на бюджетне відшкодування
відповідної суми ПДВ, підтвердженої податковими накладними, складеними  відповідно до ЗУ «Про ПДВ».

Ухвалою
суду від 11 січня 2007 року здійснено заміну відповідача -Черкаську ОДПІ  на її правонаступника -Державну податкову
інспекцію у місті Черкаси.

Відповідач
проти позову заперечив,
посилаючись на наступні обставини:

-
рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2005р. у справі
№2-4734, яке набрало законної сили,
встановлено, що  громадянка
ОСОБА_3 ніколи не реєструвалась суб'єктом підприємницької діяльності, податки
не нараховувала і не сплачувала, нею був втрачений паспорт, про втрату якого
вона звернулась до органів міліції; втрачений паспорт був використаний невстановленими
особами для здійснення незаконної підприємницької діяльності;

-
рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2005р. у справі
№2-4734, скасована державна реєстрація підприємця ОСОБА_3

з
моменту реєстрації, оскільки встановлено її непричетність до здійснення
підприємницької діяльності;

-  податкові накладні, на підставі яких позивач
задекларував своє право на податковий кредит, складені від імені підприємця
ОСОБА_3 не встановленою особою, тому  є
недійсними,  що є порушенням п.п.7.2.4
п.7.2, п.п.7.4.5 п.7.4, ст.7 ЗУ «Про ПДВ», отже не можуть підтверджувати
право  позивача на включення  сум ПДВ до податкового кредиту за такими
податковими накладними.

Постановою
господарського суду Черкаської області від 12.03.2007 року у позові відмовлено повністю.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2008 року
скасовано постанову господарського суду Черкаської області, а справу передано
на новий розгляд до господарського суду Черкаської області, справа надійшла до
суду 12.03.2008 року, прийнята суддею до провадження 14.03.2008 року.

Розгляд
справи неодноразово відкладався для витребування у сторін доказів, необхідних
для вирішення спору, у зв'язку з чим ухвалою суду від 12.05.2008 року розгляд
справи продовжений до 14.07.2008 року.

У
судовому засіданні:

-
позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити
повністю, спростовуючи доводи відповідача посилались на те, що запасні частини
від ОСОБА_3 доставлялись безпосередньо у м. Черкаси за місцем оснащення та
ремонту автомобілів, особи, які безпосередньо доставляли запчастини, мали
паспорти, але їх дані позивач не фіксував, оскільки товар надходив від ОСОБА_3,
номери автомобілів, якими доставлявся товар, також не записувались,  підписувались товарні накладні на одержання
товару, всі документи, які мав позивач, вилучені органами слідства, результати
розслідування кримінальної справи для позивача невідомі;

-
представники відповідача позов не визнали, з підстав, викладених у письмовому
відзиві на позовну заяву, стосовно вилучення у позивача документів, пояснили,
що дійсно вони були вилучені органами слідства, але копії всіх цих документів
були надані у справу №07/606, у якій розглядався спір про недійсність угод,
укладених між позивачем та ОСОБА_3, тому вважали, що ці документи можна
дослідити у справі 07/606, у якій всі угоди між позивачем та ОСОБА_3 судом
визнані недійсними.

Заслухавши
позивача та представників сторін, дослідивши матеріали  даної справи та матеріали справи 07/606,
судом встановлено наступне.

У
2005 році Черкаською  ОДПІ була проведена
планова документальна перевірка позивача з питань дотримання ним вимог
податкового законодавства за період діяльності з 01.01.2003 року по 31.12.2004
року, за результатами якої складений акт від 21.12.2005 року №2389/17-211 (далі
-акт перевірки).

Перевіркою
було встановлено, що позивач в порушення вимог п. 4.1 ст. 4,  пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 і пп.
7.7.1 п. 7.7 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»:

- у
2003, 2004 роках включив до складу податкового кредиту 187931грн. витрат на
сплату ПДВ, підтверджених податковими накладними, складеними від імені
підприємця ОСОБА_3, яка не була зареєстрована як платник ПДВ,  державна реєстрація якої за рішенням
Оболонського районного суду м. Києва від 31.10.2005 року була скасована з
моменту її проведення;

- у
вересні 2003 року включив до складу податкового кредиту 7050грн. витрат на
сплату ПДВ не підтверджених податковими накладними;

- у
2004 році не включив до бази оподаткування ПДВ 78265грн. обороту з продажу
товарів та до податкового кредиту -585грн. витрат на сплату цього податку.

Внаслідок
вказаних правопорушень за висновками перевірки позивач занизив податкове
зобов'язання з ПДВ на суму 164130грн., у тому числі: за 2003р. на 381466грн.;
за 2004р. на 125984грн., та завищив суму бюджетного відшкодування з ПДВ на
35738грн., у тому числі: за 2003р. на 20075грн.; за 2004р. на 15663грн.

На
підставі акту перевірки Черкаською ОДПІ були прийняті і надіслані позивачу
спірні податкові повідомлення-рішення від 21.12.2005р. №/0 та №/0:

- за
першим спірним податковим повідомленням-рішенням від 21.12.2005р. №/0
Черкаська ОДПІ, посилаючись на пп. «б»пп. 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від
21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі -ЗУ №2181), визначила
позивачу суму завищення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 35738грн., у
тому числі: 1168грн. за січень 2003р., 185грн. за лютий 2003р., 4470грн. за
травень 2003р., 510грн. за червень 2003р., 537грн. за липень 2003р., 1504грн.
за серпень 2003р., 6627грн. за вересень 2003р., 5074грн. за грудень 2003р.,
7113грн. за лютий 2004р., 324грн. за березень 2004р., 963грн. за квітень
2004р., 701грн. за червень 2004р. і 6562грн. за грудень 2004р.

- за
другим спірним податковим повідомленням-рішенням від 21.12.2005р. №/0
Черкаська ОДПІ, посилаючись на пп. «б»пп. 4.2.2 п.4.2 ст.4 ЗУ №2181, визначила
позивачу податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 246195грн., у тому числі:
164130грн. основного платежу і 82065 штрафних (фінансових) санкцій.

187931грн.
витрат позивача на сплату ПДВ, які за результатами перевірки були виключені із
складу податкового кредиту позивача, підтверджуються такими податковими
накладними: від 10.01.2003р. №3, від 14.02.2003р. №5, від 07.03.2003р. №14, від
01.04.2003р. №15, 26.05.2003р. №16, від 18.06.2003р. №17, від 27.06.2003р. №18,
від 23.07.2003р. №19, від 20.08.2003р. №20, від 25.12.2003р. №21, від
13.02.2004р. №18, від 30.03.2004р. №27, від 20.04.2004р. №79, від 24.05.2004р.
№91, від 30.06.2004р. №124, від 27.07.2004р. №149, від 30.07.2004р. №150, від
13.09.2004р. №151, від 29.10.2004р. №152, від 05.11.2004р. №153, від
23.11.2004р. №154, від 24.11. 2004р. №155, від 31.12.2004р. №156.

Вказані
податкові накладні були складені від імені підприємця ОСОБА_3 у зв'язку з
продажем позивачу запасних частин до автомобілів, передача яких від  підприємця ОСОБА_3 до позивача була
оформлена, відповідно, такими товарними накладними: від 10.01.2003р. №3, від
14.02.2003р. №5, від 07.03.2003р. №14, від 01.04.2003р. №15, від 26.05.2003р.
№16, від 18.06.2003р. №17, від 27.06.2003р. №18, від 23.07.2003р. №19, від
20.08.2003р. №20, від 25.12.2003р. №21, від 13.02.2004р. №18, від 30.03.2004р.
№27, від 20.04.2004р. №79, від 24.05.2004р. №91, від 30.06.2004р. №124, від
27.07.2004р. №149, від 30.07.2004р. №150, від 13.09.2004р. №151, від
29.10.2004р. №152, від 05.11.2004р. №153, від 23.11.2004р. №154, від
24.11.2004р. №155, від 31.12.2004р. №156.

Державною
податковою інспекцією у Оболонському районі м. Києва при перевірці встановлено,
що СПД ФО ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про державну
реєстрацію №7690 від 05.07.1996 року), ніколи не була зареєстрована районною у
місті Києві державною адміністрацією, ніколи не реєструвалась як платник ПДВ,
звітність до ДПІ у Оболонському районі ніколи не подавала, на обліку  ДПІ у Оболонському районі перебуває з
05.07.1996 року. Внаслідок цього рішенням Оболонського районного суду м. Києва  від 31.10.2005 року у справі №2-4734- 2005
рік, яке набрало законної сили, визнана недійсною реєстрація СПД ФО ОСОБА_3 з
05.07.1996 року та визнано недійсними первинні бухгалтерські документи,
виписані від імені СПД ФО ОСОБА_3 з моменту їх складення.

Отже,
згідно ст.72 КАС України не підлягає доказуванню у даній справі той факт, що
податкові накладні, виписані ОСОБА_3 та на підставі яких позивач задекларував
право на податковий кредит, є недійсними, оскільки ці обставини встановлені
рішенням суду, яке набрало законної сили, у цивільній справі.

Надана
позивачем не засвідчена ксерокопія свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_3 платником
ПДВ від 15.07.1997р. №38243796 не означає про наявність оригіналу такого
свідоцтва і, відповідно, про проведення такої реєстрації.  Крім того, судом встановлено, що номер
свідоцтва платника ПДВ 38243796, який значиться на наданій позивачем
ксерокопії  свідоцтва платника ПДВ
ОСОБА_3 з датою видачі 15 липня 2007 року, обліковується за ТОВ «САТОР»,
юридична адреса: м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 60, зареєстровано ДПІ у
Подільському районі, видане 12.07.1997 року, анульоване 17.10.2001 року, у
зв'язку з перереєстрацією із зміною місця знаходження платника податку.

На
вимогу суду позивач не надав доказів, які б свідчили про дійсне переміщення
(доставку) товару, місце прийняття придбаного товару та джерело його
походження. Не виявлені вони і у переліку вилучених відповідачем у  позивача документів.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 24.10.2006р. у
справі №07/606 визнані недійсними усі усні угоди купівлі-продажу запасних
частин до автомобілів, укладені між підприємцем ОСОБА_1 і підприємцем ОСОБА_3 в
2003р., виконання яких підтверджується товарними накладними від 10.01.2003р.
№3, від 14.02.2003р. №5, від 07.03.2003р. №14, від 01.04.2003р. №15, від
26.05.2003р. №16, від 18.06.2003р. №17, від 27.06.2003р. №18, від 23.07.2003р.
№19, від 20.08.2003р. №20, від 25.12.2003р. №21, та усі господарські
зобов'язання, які виникли із вчинених підприємцем ОСОБА_1 з підприємцем ОСОБА_3
в 2004р. усних правочинів з купівлі-продажу запасних частин до автомобілів,
виконання яких підтверджується товарними накладними від 13.02.2004р. №18, від
30.03.2004р. №27, від 20.04.2004р. №79, від 24.05.2004р. №91, від 30.06.2004р.
№124, від 27.07.2004р. №149, від 30.07.2004р. №150, від 13.09.2004р. №151, від
29.10.2004р. №152, від 05.11.2004р. №153, від 23.11.2004р. №154, від
24.11.2004р. №155, від 31.12.2004р. №156 на підставі ст. 48 Цивільного кодексу
Української РСР від 18.07.1963р. та ст. 215 Цивільного кодексу України від
16.01.2003р. і ст. 207 Господарського кодексу України від 16.01.2003р.

Згідно
ч.5 ст.254 КАС України постанова Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 24.10.2006р. у справі №07/606 набрала законної сили з
моменту проголошення, тобто з. 24.10.2006 року.

Таким
чином, відповідно до ст.72 КАС України не доказуються при розгляді даної справи
дійсність та правомірність спірних господарських операцій, вчинених на
виконання усних угод між підприємцем ОСОБА_1 (позивач у даній справі) та
підприємцем ОСОБА_3, оскільки ці обставини встановлені у справі  №07/606, рішення, у якій набрало законної
сили.

Оцінюючи
докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими
задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно
з п. 7 ст. 1 ЗУ «Про ПДВ»податковий кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначене згідно з
цим Законом.

Підпункт
7.2.4 п. 7.2 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»передбачає, що право на нарахування податку та
складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

У
відповідності з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про ПДВ»у редакції, яка була чинною
на час оформлення спірних господарських операцій,  не дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом
прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на
момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим
підпунктом документами.

Згідно
з ч. 1 ст. 59 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., угода
визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Згідно
з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. правочин, визнаний
судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З
огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, суд приходить до
висновку, що підприємець ОСОБА_3 не мала права нараховувати ПДВ та складати
вище перелічені  податкові накладні, а у
позивача із угод та господарських зобов'язань, визнаних судом недійсними, не
виникло право на податковий кредит по витратах на сплату ПДВ, підтверджених
такими податковими накладними.

На
спростування решти встановлених перевіркою порушень вимог податкового
законодавства, а саме щодо включення позивачем у вересні 2003р. до складу
податкового кредиту 7050грн. витрат на сплату ПДВ не підтверджених податковими
накладними, та щодо не включення позивачем до бази оподаткування ПДВ за 2004р.
78265грн. обороту з продажу товарів та до податкового кредиту - 585грн. витрат
на сплату цього податку, позивач ніяких доводів не привів.          З огляду на викладене, суд вважає, що
при прийнятті спірного рішення відповідач діяв
на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою
це повноваження надано;  обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття
рішення;  безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом,
запобігаючи несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; та  своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Підстав для визнання спірних рішень
незаконними, як просить позивач, судом не встановлено.

Керуючись
ст. ст. 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити
повністю у позові підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси до Державної податкової
інспекції у місті Черкаси  про визнання
недійсними податкових повідомлень - рішень від 21.12.2005 року № /0
та № /0.

Постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через
господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення
постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ
Н.М.Курченко

Повний текст постанови
складений 21 липня 2008 року