ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2008

Справа №2-2/9006-2008

за позовом ВАТ "Крименерго" (95034, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6)

до СТОВ "Чонгарський" (96162, АР Крим, Джанкойський району, смт.Чайкіно, вул. Леніна, 1)

про стягнення 256 976грн.67коп.

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача : Бойко ю/к по довіреності від 03.01.2008 р. № 007-Д, довіреність у справі..

Від відповідача : Шандрук– предст, дов.у справі

Суть спору:

Позивач звернувся у Господарський суд АР Крим із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за розрахунком за спожиту електричну енергію у розмірі 181 998грн46коп., 3 % річних у розмірі 8 634грн.96коп., пені за несвоєчасність виконання грошових зобов’язань у розмірі 14 690грн.53коп, інфляційних втрат у розмірі 51 652грн.72коп, всього - 256 976грн.67коп

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно договору від 29.12.2001 р. №27/066, укладеного між сторонами, відповідач зобов’язався своєчасно та щомісячно проводити розрахунки за користування еклектичною енергією та сплачувати інші нарахування. Проте, зобов’язання за договором відповідачем не виконувались, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 228798,46 грн. Відповідно до п.5.8 договору, у разі наявності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію, споживач має право звернутися до постачальника електроенергії з заявою щодо укладення графіку погашення заборгованості. Разом з тим, п.7.5 ПКЕЕ, затверджених постановою НКРЕ від 31.7.1996р №28 зі змінами внесеними Постановою НКРЕ від 22.8.2002р №928 закріплено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергії, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору. У виконання даних вимог між сторонами була укладена додаткова угода від 08.8.2003р до договору №27/066 від 29.12.2001р, відповідно до якої між позивачем та відповідачем був узгоджений графік погашення заборгованості, строком з серпня 2003р по листопад 2007р у розмірі 228 798грн46коп. Але з серпня 2005 року відповідач не здійснював оплати по додатковій угоді., в результаті чого за відповідачем за період з лютого 2005р по серпень 2008 року склалася заборгованість у розмірі 181 998грн46коп. яка відповідачем погашена не була, що і стало підставою для звернення із позовною заявою до суду.

23 жовтня 2008 року у судовому засіданні позивач надав суду повідомлення щодо того, що договір на поставку електричної енергії №27 від 07.3.2001р з відповідачем не укладався, а з ним укладався договір на поставку електроенергії №27/066 від 29.12.2001р.

Також позивач у судовому засіданні надав суду заяву про уточнення розміру позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за розрахунком за спожиту електричну енергію у розмірі 181 998грн46коп., 3 % річних у розмірі 8 254грн.96коп., пені за несвоєчасність виконання грошових зобов’язань у розмірі 14 690грн.53коп, інфляційних втрат у розмірі 49 950грн.75коп, всього - 254 894рн.70коп.

Крім того, позивач у судовому засіданні зменшив суму боргу за період з лютого по липень 2005 року на 30 000,00грн, що відображено у протоколі судового засідання.

Відповідач 23.10.2008 року у судовому засіданні надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд у задоволенні 256 976грн67коп відмовити, оскільки вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень цивільного кодексу України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України. Положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1ст. 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, виконаним|виробленого,справленого| належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов'язання визнається порушенням зобов'язання.

Відповідно до ст..629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст..525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між ВАТ «Крименерго» в особі начальника Джанкойського РЕМ та СТОВ "Чонгарський" був укладений договір №27/066 від 29.12.2001р про поставку електричної енергії.

Відповідно до п.1.1 договору поставщик поставляє електричну енергію, а споживач сплачує поставщику її вартість та здійснює інші платежі відповідно до умов цього договору та додатків до договору, які є його невід’ємними частинами.

Відповідно до п.6.1. ПКЕЕ розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються відповідно до договору.

Позивач у виконання зобов’язань за договором відпускав відповідачу електроенергію.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що споживач повинен сплачувати постачальнику вартість електричної енергії по існуючим тарифам у встановлені даним пунктом періоди. Але ці зобов’язання відповідачем не виконувалися, що призвело до виникнення заборгованості по розрахункам за спожиту електричну енергію.

Відповідно до п.5.8 договору, у разі наявності у споживача заборгованості за спожиту електричну енергію, споживач має право звернутися до постачальника електроенергії з заявою щодо укладення графіку погашення заборгованості. Разом з тим, п.7.5 ПКЕЕ, затверджених постановою НКРЕ від 31.7.1996р №28 зі змінами внесеними Постановою НКРЕ від 22.8.2002р №928 закріплено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергії, сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору.

У виконання даних вимог між сторонами була укладена додаткова угода від 08.8.2003р до договору №27/066 від 29.12.2001р, відповідно до якої між позивачем та відповідачем був узгоджений графік погашення заборгованості, строком з серпня 2003р по листопад 2007р у розмірі 228 798грн46коп.

Але з серпня 2005 року відповідач не здійснював оплати по додатковій угоді.

У частині стягнення боргу за спожиту електроенергію у розмірі 151 998рн46коп. за період з серпня 2005р по серпень 2008р позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

У частині стягнення боргу за спожиту електроенергію у розмірі 30 000,00грн. за період з лютого по липень 2005р, суд вважає за необхідне у позові відмовити, оскільки при зверненні позивача з позовом до суду вказана сума була нарахована необґрунтовано:- без урахування строку позовної давності, та своєю усною заявою про зменшення суми позовних вимог, що була заявлена у судовому засіданні та що відображено у протоколі судового засідання за 23.10.2008р, позивач зменшив розмір основного боргу на 30 000,00грн.

Позивач, у судове засідання, що відбулося 23.10.2008р., надав новий розрахунок ціни позову, у якому зменшує розмір річних та інфляції та просить суд стягнути з відповідача річні у розмірі 8 254грн.96коп. та інфляційні у розмірі 49 950грн.75коп за період з вересня 2005р по липень 2008р, у цей частині позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором або законом.

У частині стягнення річних у розмірі 380,00грн та інфляційних у розмірі 1 701грн97коп, суд вважає за необхідне у позові відмовити у зв’язку із тим, що ця сума помилково нарахована позивачем, що підтверджується його новим розрахунком.

Відповідно до ст. 33 ГПК| України на відповідачі лежить обов'язок доведення виконання зобов'язань, або необґрунтованості позовних вимог тоді як він такі до суду не надав.

Окрім вимоги про стягнення боргу, позивачем заявлена вимога про стягнення пені у розмірі 14 690грн.53коп за період з грудня 2007р по травень 2008р., але вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки пеня нарахована позивачем не правильно.

Витрати по оплаті держмита, інформаційно-технічних послуг судового процесу відносяться на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

За згодою представників сторін в засіданні суду оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене та підписане 27.10.2008р.

Керуючись, ст. ст. 49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з СТОВ "Чонгарський" (96162, АР Крим, Джанкойський району, смт.Чайкіно, вул. Леніна, 1, р/р 5301 в ОКБ м.Сімферополь, МФО 324485,) на користь Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (95620, м.Сімферополь, вул. Київська, 74/6, р/р 42, МФО 324805, , в філії КРУ ВАТ «Ощадбанк») 151 998рн46коп. боргу, 8 254грн.96коп річних, 49 950грн.75коп інфляційних, 2 102грн04коп держмита, 96грн52коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          У частині стягнення 30 000,00грн. боргу, 14 690грн.53коп пені, 380,00грн річних та 1 701грн97коп інфляційних відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.