ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2008 р.

№ 21/26пн

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

відкритого акціонерного товариства "Макіївський коксохімічний завод"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008р.

у справі

господарського суду

№ 21/26пн

Донецької області

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Макіївський коксохімічний завод"

до

третя особа

державного підприємства "Донецька залізниця"

спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про

за участю представників сторін

позивача -

відповідача -

третьої особи -

зобов'язання відповідача припинити дії по нарахуванню та списанню податку на додану вартість на плату за користування вагонами власності іноземних залізниць з особового рахунку позивача

Краснов В.М. дов. № 07-2066 від 28.12.2007

Ігнатова Н.О. дов. № Н-01/837 від 14.03.2008

Панков К.М. дов. № 33941/10/10-з від 23.09.08.

Маркітанова С.В. дов.№ 41297/10/10 від 30.11.07.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року Відкрите акціонерне товариство "Макіївський коксохімічний завод" звернувся до господарського суду Донецької області із позовом до Державного підприємства "Донецька залізниця" із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, про зобов’язання Державне підприємство "Донецька залізниця" припинити дії по нарахуванню та списанню податку на додану вартість (ПДВ) на плату за користування вагонами, які належать іншим державам, з особового рахунку ВАТ "Макіївський коксохімічний завод" в ТехПД Ясинувата.

Позовні вимоги було вмотивовано відсутністю згоди платника на списання ПДВ, оскільки нарахування ПДВ на користування вагонів власності інших держав не передбачено чинним законодавством, а також суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 24.03.2008 ( суддя Матюхін В.І.) позов задоволено: зобов’язано державне підприємство "Донецька залізниця" припинити дії, пов’язані з нарахуванням та списанням з особового рахунку ВАТ " Макіївський коксохімічний завод" податку на додану вартість на суму відшкодування плати за користування вагонами, які належать іншим державам.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008 ( головуючий суддя Шевкова Т.А., суддів Діброви Г.І., Стойка О.В.) за апеляційною скаргою Донецької залізниці рішення господарського суду Донецької області від 24.03.2008 скасоване та прийнято нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, Відкрите акціонерне товариство "Макіївський коксохімічний завод" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального права і просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008 скасувати, а Рішення господарського суду Донецької області від 24.03.2008 залишити в силі як законне.

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на право позивача вільно обирати спосіб захисту порушеного права чи інтересу і визначати відповідача за своїми вимогами; апеляційна інстанція помилково визначила, що позов витікає з договору перевезення вантажів, відшкодування плати за користування вагонами власності інших держав не є послугою. Заявник не погоджується із висновком апеляційного суду про те, що спірні відносини є податковими та регулюються податковим законодавством і посилається на те, що постанова апеляційної інстанції суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

У відзиві на касаційну скаргу "Донецька залізниця" проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає постанову апеляційного суду законною та обґрунтованою, оскільки користування вагонами вантажовласниками незалежно від їх державної належності є об’єктом оподаткування податком на додану вартість, який залізниця зобов’язана утримати з платника та перерахувати його до Держбюджету України.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін та третьої особи, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що між Державним підприємством „Донецька залізниця ” та ВАТ “Макіївський коксохімічний завод ” укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 16.06.2005 № 369/85 ( далі –Договір).

Предметом даного Договору сторони визначили надання залізницею вантажовласнику - позивачеві у справі послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги .

Відповідно до п. 2.3 цього договору залізниця зобов’язувалася здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з позивачем за перевезення вантажів і надані додаткові послуги згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати останньому відповідні розрахункові документи через станції Ясинувата, Макіївка. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок № 3812503 з присвоєнням коду № 3239, а позивач зобов’язувався здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії, на рахунок Залізниці в ТехПД Ясинувата.

Розділом 3 даного договору сторони визначили порядок проведення розрахунків, згідно якого розмір плати за користування вагонами та контейнерами вантажовласник сплачує згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами.

Відповідно пункту 3.2 договору сторони встановили, що у міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку вантажовласника на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами та ін.

Договором окремо не передбачені випадки і порядок нарахування податку на додану вартість на послуги залізниці.

Умови надання послуг з перевезення вантажів, додаткових послуг, пов’язаних з перевезенням, та розрахунків за перевезення та додаткові послуги регулюються статтею 908 Цивільного Кодексу України, яка кореспондується із статтями 306 та 307 Господарського Кодексу України, які встановлюють, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 17 Статуту залізниць України встановлює, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовується на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Пунктом 2.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів ( розділ 11 Правил перевезень вантажів) визначено, що безготівкові розрахунки за перевезення здійснюються на підставі договору, зразок якого наведено в Додатку № 1 до цих Правил.

Відповідно до п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів отримані від платника гроші Технологічний центр з оброблення перевізних документів (ТехПД) заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги. Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

Пунктом 2.8 Правил встановлений обов’язок технологічного центру з оброблення перевізних документів (ТехПД) по видачі платнику виписки з особового рахунку.

Судами встановлено, що умови укладеного сторонами Договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 16.06.2005 № 369/85 відповідають вимогам Правил розрахунків за перевезення вантажів.

ВАТ “Макіївський коксохімічний завод ”, наполягаючи на зобов’язанні Донецької залізниці припинити дії по нарахуванню та списанню податку на додану вартість на плату за користування вагонами власності іноземних залізниць з особового рахунку позивача, посилалось на те, що дії відповідача по нарахуванню ПДВ на суму плати за користування іновагонами є такими, що суперечать умовам договору № 369/85 від 16.06.2005р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги та положенням чинного законодавства.

Плата за користування іновагонами встановлена "Правилами експлуатації, пономерного обліку та розрахунків за користування вантажними вагонами власності інших держав", затвердженими 24 травня 1996 року у відповідності з Рішенням 15 засідання Ради по залізничному транспорту держав-учасниць СНД. Згідно з цими Правилами залізнична адміністрація –користувачка сплачує залізничній адміністрації –власниці вагонів за користування вантажними вагонами її інвентарного парку. Плата за користування вагонами нараховується на підставі даних про пономерний облік передавання вагонів по міждержавним стиковим пунктам. Оплата за користування вагоном передбачається за час його знаходження на залізничній адміністрації –користувачці з моменту приймання до моменту його передачі на іншу залізничну адміністрацію або залізницю третьої країни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.1996 № 1312 "Про номерний облік простою вантажних вагонів, які належать іншим державам" запроваджено номерний облік простою вагонів, які належать іншим державам і експлуатуються в Україні, а також встановлено, що вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами, які належать іншим державам, від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажно-розвантажувальних операцій в порядку, визначеному Державною адміністрацією залізничного транспорту відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Статтею 119 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені Наказом Мінтрансу від 25.02.1999 № 113 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 з наступними змінами і доповненнями, визначають порядок і умови користування вагонами і контейнерами: парку залізниць України, парку залізниць інших держав, а також приватних (за час затримки на коліях залізниць загального користування).

Пункт 14 Правил користування вагонами встановлює, що плата за користування вагонами, які є власністю інших держав, відшкодовується залізниці вантажовласниками за ставками, затвердженими Радою залізничного транспорту держав –учасниць СНД та іншими міжнародними угодами. Час користування вагонами, за який відшкодовується плата, визначається для кожного вагона за відомостями плати за користування вагонами та актами про затримку вагонів.

Судами попередніх інстанцій визнано, що звертаючись з позовом до суду, позивач відповідно до Господарського процесуального кодексу України самостійно визначає предмет та підстави позову, а суд повинен вирішити спір по суті відповідно до заявлених позовних вимог, фактичних обставин та норм чинного законодавства за своїм внутрішнім переконанням.

Відповідно статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач звернувся з позовом, якій витікає з договору № 369/85 від 16.06.2005р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, на підставі якого і виникли спірні стосунки між сторонами, оскільки на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця зобов’язана нарахувати податок на додану вартість, списати з особового рахунку платника та перерахувати до Держбюджету України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов до помилкового висновку про доведеність позивачем порушення його прав і законних інтересів, оскільки вантажовласники не є користувачами іновагонів, одержаних ними від українських залізниць для виконання вантажних операцій, і Закон "Про податок на додану вартість" не передбачає нарахування ПДВ на суми, що підлягають відшкодуванню одними особами на користь інших у зв’язку із внесенням останніми цих сум третім особам на виконання відповідних зобов’язань.

На цих підставах суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обсяг відшкодування плати за користування іноземними вагонами не є базою оподаткування у розумінні Закону "Про податок на додану вартість".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно зазначив про те, що між сторонами спірні питання стосуються податкових відносин, які повинні регулюватися виключно нормами податкового законодавства, до яких відповідно до ст.1 Цивільного Кодексу України цивільне законодавство не застосовується, а визначення бази оподаткування податком на додану вартість не відноситься до компетенції господарських судів.

Приймаючи до уваги ці обставини, а також те, що взаємовідносини сторін по користуванню вагонами врегульовані умовами Договору, а укладений Договір та транспортне законодавство України не передбачають окремого погодження на оподаткування податком на додану вартість плати за користування вагонами, апеляційний суд обґрунтовано відмовив ВАТ “Макіївський коксохімічний завод ” у зобов’язанні ДП “Донецька залізниця ” припинити дії по нарахуванню та списанню податку на додану вартість на плату за користування вагонами власності іноземних залізниць з особового рахунку позивача.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи, що апеляційним судом досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування Постанови Донецького апеляційного господарського суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Макіївський коксохімічний завод" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008р. у справі № 21/26пн господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

І. Ходаківська