ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 жовтня 2008 р.

№ 2-14/3043-2006(2-1/3043-2006,2-1/3247-2005,2-1/16360-2004

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Н. Дунаєвської,

І. Воліка (доповідача), Н. Мележик,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю

(ТОВ) "1 МПЗ"

на постанову

від 20.08.2008

Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2-14/3043-2006

за позовом

Колективного малого підприємства "Нове покоління"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "1 МПЗ"

про

стягнення 2 582 358,00 грн.

та за зустрічним позовом

ТОВ "1 МПЗ"

до

Колективного малого підприємства "Нове покоління"

про

розірвання договорів генпідряду, визнання недійсними актів прийому-передачі підрядних робіт та стягнення 1 421 178,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено форму і зміст касаційної скарги, до скарги, зокрема, додаються докази сплати державного мита.

Згідно ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується в доход державного бюджету в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. Порядок і розмір сплати державного мита в Україні встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито".

Зокрема, приписами підпункту "г" пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" із касаційних скарг на рішення та постанови, що подаються до Вищого господарського суду України, розмір ставки державного мита складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

При цьому слід врахувати, що згідно підпункту "а" пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, встановляється ставка у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (102 грн.) і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів (25 500 грн.).

Із доданого до касаційної скарги платіжного доручення № 98 від 15.09.2008 вбачається, що скаржником сплачено державного мита в сумі 850,00 грн., тоді як оспорюються судові рішення про стягнення 550 071,00 грн. заборгованості та 786 760,00 грн. збитків, тобто оспорювана сума становить 1 336 831,00 грн. Отже, розмір державного мита, яке підлягає сплаті за розгляд касаційної скарги, складає 6 684,15 грн.

За таких обставин, додана квитанція не може вважатися документом, що підтверджує сплату державного мита у встановленому розмірі і касаційна скарга підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу, а прокурор внести касаційне подання в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 86, 110, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "1 МПЗ" на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.08.2008 у справі № 2-14/3043-2006 повернути скаржнику, а справу –господарському суду Автономної Республіки Крим.

Судді : Н. Дунаєвська

І. Волік

Н. Мележик