ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"21" жовтня 2008 р.

Справа № 16/210

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Коротченко Л.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 16/210

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро", м. Київ

до відповідача: державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське", с. Ставидла Олександрівського району Кіровоградської області

про стягнення 9 704,40 грн.,

Представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Ковальов А.І., довіреність б/н від 01.08.2008 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою, яка містить вимоги до державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське" наступного змісту:

- стягнути з державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" пеню в розмірі 8 285,33 грн. за договором № 208-03-2006 від 07.04.2006 р.;

- стягнути з державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" 3% річних передбачених у розмірі 1 034,02 грн. згідно чинного законодавства;

- стягнути з державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" індекс інфляції у розмірі 385,05 грн. згідно чинного законодавства;

- стягнути з державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" адвокатські витрати у розмірі 1 800,00 грн. згідно Договору № 174/09/08 про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 12.09.2008 р.

Відповідач в наданому до суду відзиві позов визнав частково.

Представник позивача в судовому засіданні 21.10.2008 р. участі не брав, однак про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 3525772 (а.с. 71).

Розглянувши матеріали справи, подані у справі докази та заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, встановив наступне.

07.04.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро" (далі - Продавець або ТОВ "Тридента Агро") та державним підприємством дослідного господарства "Ставидлянське" (далі - Покупець або ДП ДГ "Ставидлянське") укладено договір № 208-03-2006 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (далі - Договір, а.с. 18).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Рішенням господарського суду від 12.10.2007 р. у справі № 4/284 з відповідача на користь позивача за невиконання умов договору № 208-03-2006 від 07.04.2006 р. стягнуто 13 583,00 грн. основного боргу, 691,70 грн. втрат від інфляції, 303,03 грн. 3% річних, 1 640,77 грн. пені (а.с. 29-35).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.01.08 р. та постановою Вищого господарського суду України від 03.04.08 р. рішення суду від 12.10.07р. у справі № 4/284 залишено без змін (а.с. 36-42).

У відповідності до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням суду у справі № 4/284 господарським судом встановлено факт наявності у відповідача на підставі Договору основної заборгованості в сумі 129 903, 04 грн.

В порядку виконання рішення господарсього суду від 12.10.2007 р. у справі № 4/284 на виконання рішення суду у справі № 4/284 з рахунку відповідача перераховано заборгованість в сумі 169 391, 86 грн., з яких 153 986,89 грн. сума боргу стягнута за рішенням суду у справі № 4/284, 15 398,68 судовий збір та 6 ,29 грн. витрати, що підтверджується відповідною банківською випискою про рух коштів на рахунку відповідача від 04.09.08 р. (а.с. 77).

Отже, стягнута на підставі рішення у справі № 4/284 заборгованість відповідача в сумі 129 903,04 грн. фактично сплачена відповідачем 04.09.2008 р.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 0,08 % від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Пунктом 8.3 Договору сторонами передбачена можливість стягнення штрафних санкцій без обмеження строку.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 07.08.2008 р. у справі № 15/271, що набрало чинності, позовні вимоги ТОВ "Тридента Агро" задоволені частково, а саме за неналежне виконання умов договору № 208-03-2006 за період з 02.08.2007 р. по 04.06.2008 р. присуджено до стягнення з ДП ДГ "Ставидлянське" - 36 687,21 грн. інфляційних втрат, 3280,20 грн. 3% річних, 20 272,00 грн. пені, 602,39 грн. сплаченого державного мита (а.с. 52-54).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. ст. 546, 547 та 549 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення стосовно стягнення неустойки передбачені ст. ст. 230, 231 Господарського кодексу України.

У відповідності до прохальної частини позовної заяви та доданого до позову розрахунків позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 285,33 грн. за період з 05.06.08 р. по 09.09.08 р., дана сума і період вказані позивачем також у відповідному розрахунку (а.с. 12).

Однак, господарським судом встановлено, до позивачем при здійсненні розрахунку допущена помилка в періоді нарахування пені.

Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 05.06.08 р. по 09.09.08 р.

Як вбачається з матеріалів справи правильним є період з 05.06.08 р. по 04.09.08 р., оскільки згідно наданої відповідачем копії банківської виписки за 04.09.08 р. грошові кошти списані з поточного рахунку ДП ДГ "Ставидлянське" у сумі 153 986,89 грн. саме 04.09.2008 р.

Таким чином кількість днів простроченого платежу становить не 97 днів як це зазначив позивач, а 91день.

Сума пені нарахована за період з 05.06.2008 р. по 04.09.2008 р. становить 7 772,83 грн.

У відзиві від 17.10.2008 р. відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пункт 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Зважаючи на те, що порушення відповідачем свого зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, а також той факт, що заборгованість станом на день звернення позивача до суду розгляду фактично погашена відповідачем, господарський суд вважає даний випадок винятковим і зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню до 50 %, а саме 3 886,42 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з ДП ДГ "Ставидлянське" 3% річних у розмірі 1 034,02 грн. та індекс інфляції у розмірі 385,05 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 385,05 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення 3% річних, дані вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем була допущена помилка в періоді нарахування, як це вже зазначалося вище.

Враховуючи викладене, господарський суд вимоги позивача в частині стягнення 3% річних задовольняє частково, стягуючи з відповідача 971,60 грн. за період з 05.06.08 по 04.09.08 р.

Позовні вимоги в частині стягнення 1 800,00 грн. збитків за надання позивачу юридичної допомоги по договору № 174/09/08 від 12.09.2008 р. , заявлені позивачем з посиланням на ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Ст. 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

У відповідності до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 2 Закону України "Про адвокатуру", де зазначено, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Згідно абзацу 6 ч. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України за № 01-8/1270 від 14.07.2004 р. "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених позивачем адвокатських витрат в розмірі 1 800,00 грн., подав суду копію договору № 174/09/08 про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 12.09.2008 р. (а.с. 56-59), копії актів прийому-передачі документів (матеріалів) від 12.09.2008 р. та від 16.09.2008 р. (а.с. 60, 61), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3310 на ім'я Сербана В.Ф. (а.с. 62) та платіжне доручення № 8431 від 15.09.2008 р. на суму 1800,00 грн. (а.с. 65).

Однак, всі подані позивачем докази не підтверджують того, що позивачу надавались послуги саме адвокатом, оскільки договір № 174/09/08 про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт від 12.09.2008 р., укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна юридична компанія" (далі - ТОВ "Незалежна юридична компанія"), а також акти прийому-передачі документів (матеріалів) від 12.09.2008 р. та від 16.09.2008 р. підписані не адвокатом Сербаном В.Ф., як вказує позивач, а ТОВ "Незалежна юридична компанія" в особі генерального директора товариства.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач поданими доказами не довів, що юридичні послуги, які просив відшкодувати позивач за рахунок відповідача, надані саме адвокатом, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині є безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вище наведене, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст. ст. 47-1, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно пп. "а" п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" № 7-93 від 21.01.1993 року за розгляд позовної заяви майнового характеру необхідно сплатити державне мито в розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Загальна ціна поданого позивачем позову становить: 8285,33 грн. + 1034,02 грн. + 385,05 грн. = 9 704,40 грн.

Таким чином, позивач мав сплати державне мито в розмірі 102,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 8429 від 15.09.2008 р. позивачем сплачено державне мито в розмірі 117,00 грн. (а.с. 9).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" встановлено, що сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадку внесення мита в більшому, ніж передбачено чинним законодавством.

За викладених обставин, господарський суд повертає позивачу надмірно сплачене державне мито в розмірі 15,00 грн.

Керуючись ст. ст. 32-35, 43, 44, 47-1, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства дослідного господарства "Ставидлянське" (27332, Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Ставидла, вул. Жовтнева, 18; р/р 2001 в КРУ АКБ "Надра", м. Олександрія, МФО 323621; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро” (юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 28А; фактична адреса: 03040, м. Київ, вул. М. Стельмаха, 3; р/р 0101 в ЗАТ „Сведбанк Інвест” в м. Києві, МФО 320650; ) - 3 886,42 грн. пені, 971,60 грн. 3% річних, 385,05 грн. інфляційних збитків, витрати по сплаті державного мита в сумі 55,11 грн. та 63,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Товариству з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро” (юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. Ямська, 28А; фактична адреса: 03040, м. Київ, вул. М. Стельмаха, 3; р/р 0101 в ЗАТ „Сведбанк Інвест” в м. Києві, МФО 320650; ) повернути надмірно сплачене державне мито в сумі 15,00 грн.

Видати довідку.

Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя