ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
№ 26/166-07-3851
Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:
головуючого М.В. Сидоренко
суддів Н.Б. Таценко, М.А. Мишкіної
при секретарі судового
засідання  Скуділо О.В.
представників сторін
від позивача - ОСОБА_1
від відповідача - не з'явився
розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
особи-підприємцяОСОБА_1
на рішення господарського суду Одеської області
у справі № 34-26/166-07-3851
за позовом фізичної особи-підприємцяОСОБА_1
до  фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
Розпорядженнями першого
заступника голови Одеського апеляційного господарського суду від 26.05.2008 р.
№ 64 та голови Одеського апеляційного господарського суду від 12.06.2008 р. №
66 змінювався склад судової колегії.
Рішенням  господарського суду від 05.05.2008 р. (суддя
Фаєр Ю.Г.) в задоволенні уточнених позовних вимог фізичної
особи-підприємцяОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) відмовлено, оскільки суд дійшов
висновку, що позивач не довів протиправності конкретних дій відповідача та
наявності причинно-наслідкового зв'язку між цими діями та завданою позивачу
майновою шкодою.

Не
погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1
звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його (рішення) скасувати і
прийняти нове, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі. При цьому
скаржник вважає, що прийняте судом рішення є незаконним та необґрунтованим, а
висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не
відповідають обставинам справи, судове рішення прийняте з порушенням та
неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, оскільки
господарський суд неправомірно не прийняв до уваги в якості доказів наявні в
матеріалах справи постанови міськвідділу міліції про відмову у порушенні
кримінальної справи, видаткові касові ордери і книгу обліку доходів, які разом
з поясненнями та іншими наявними в матеріалах справи доказами повністю доводять
його позовні вимоги.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, судова колегія, приходить до
наступного.

Відповідно
до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами
апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на
які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

З
матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 (Орендар) базуються на
умовах договору оренди, як він зазначає,
укладеного між ним та ОСОБА_2 (Орендодавець); умовах договорів між ним
(позивачем) та громадянами ОСОБА_3., ОСОБА_4., ПП ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПП
ОСОБА_7., якими, як зазначає ОСОБА_1, була передбачена вартість виготовлення
меблів, строки, а також цивільно-правова відповідальність у вигляді сплати ним
штрафу. При цьому позивач стверджує, що при вивільнені ним орендованого
приміщення відповідач перешкоджав йому у вивозі розпилювального станка та
витяжки шляхом опечатування приміщення паперовою смугою з написом „не вскрывать
16.02.07”; такі дії Орендодавця позбавили його можливості володіти,
користуватись та розпоряджатись вказаним майном, внаслідок чого він не зміг
виконати умови вищезгаданих договорів, а це, в свою чергу, завдало йому
майнової шкоди в зазначеній сумі.

Розглядаючи
спір, суд першої інстанції проаналізував наявні в матеріалах справи докази і
цілком правомірно дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та з цих
підстав відмовив у задоволенні позову.

Разом
з тим, господарський суд не звернув уваги та не надав юридичної оцінки
зазначеним вище договорам, вважаючи їх належними доказами у справі. Між тим, з
цією позицією суду першої інстанції, яка не впливає на правильність прийнятого
ним рішення, погодитись не можна.

Так,
як видно з зазначеного вище договору (т. 1, а. с. 8; т. 2, а. с. 84) він не
може бути належним доказом існування між сторонами правовідносин оренди,
оскільки, з підстав відсутності в ньому суттєвих умов, згідно приписів ст. 180
ГК України, такий договір неможливо вважати укладеним. Так, з договору
вбачається, що сторони взагалі не визначили місце знаходження вказаного
нежитлового приміщення площею 126 кв. м; договір не містить дати його укладення
та сторони не домовились щодо строку його дії, оскільки в п. 9 визначений строк
дії - триста шістдесят чотири дні, що не співпадає по терміну часу із
зазначеними сторонами в цьому ж пункті початком і закінчення дії договору: з
01.11.2005 р. по 01.10.2006 р.

Відтак,
всі посилання господарського суду, як і посилання скаржника в його скарзі, на
існування між сторонами правовідносин оренди саме на умовах згаданого договору
є невірними, але це лише додатково підтверджує правильність судового висновку.

З
огляду на викладене, судова колегія не може прийняти до уваги посилання скаржника
в цій частині його скарги, але при цьому додатково зазначає, що в матеріалах
справи взагалі відсутній та сторонами, всупереч приписів ч. 1 ст. 795 ЦК
України, не складався і акт передачі невизначеного нежитлового приміщення в
оренду, що, з огляду на викладене раніше, виключає необхідність наявності і
акту повернення такого невизначеного приміщення з оренди та додатково
підтверджує висновок апеляційної інстанції про відсутність існування договірних
відносин саме на умовах наявного в матеріалах справи договору оренди.

Не
можуть бути належними доказами позовних вимог і договори між позивачем та
громадянами ОСОБА_3., ОСОБА_4., ПП ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПП ОСОБА_7. з огляду на
наступне:

- як
вбачається з наявних в матеріалах справи їх копій - договори з ОСОБА_3.,
ОСОБА_4., ПП ОСОБА_5 та двох оригіналів - договори з ОСОБА_6 та ПП
ОСОБА_7.  (т. 1, а. с. 17-19, 24-27) вони
взагалі не містять підпису позивача, в той час, як надані разом із заявою про
уточнення позовних вимог копії цих же договорів (т. 2, а. с. 85-86, 91-92,
96-97, 101-102, 106-107), крім копій договорів з ОСОБА_6 і ПП ОСОБА_7., вже
містять такий підпис. Відтак, судова колегія приходить до висновку, що договори
з ОСОБА_6 і ПП ОСОБА_7. взагалі позивачем не укладались та не можуть бути
належними доказами у справі, а договори з ОСОБА_3., ОСОБА_4., ПП ОСОБА_5 були
укладені позивачем вже після звернення з цим позовом до суду, тобто після
07.05.2007 р. Отже, посилання скаржника на невиконання ним у лютому 2007 р.
саме з вини відповідача зобов'язань по договорам з ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ПП
ОСОБА_5 не підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями цих договорів;

-
згідно позовних вимог ОСОБА_1 за умовами наведених вище договорів він на одному
розпиловочному станку „ЯРОМА” з витяжкою був зобов'язаний за 25 днів виготовити
наступні меблі: декілька кухонь, декілька торгових гірок і столів та
невизначене число майдодирів. Отже договори, які за своєю правовою природою
являються договорами підряду (глава 61 ЦК України), не містять суттєвих умов,
необхідних для того, щоб ці договори вважати укладеними, а саме, умов щодо
конкретної певної роботи, яку зобов'язався виконати підрядник (в даному
випадку, позивач по справі), кількості меблів, розмірів, комплектації меблів, а
тому їх (договори) не можна приймати до уваги як належні письмові докази у
справі.

Відтак,
зазначені скаржником договори взагалі не можуть свідчити про наявність у
ОСОБА_1 будь-яких зобов'язань перед третіми особами. Отже посилання скаржника
про неотримання ним прибутку, а також про збитки у вигляді сплати штрафних
санкцій, як вважає судова колегія, не базуються на обставинах, зазначених
позивачем у позові і не підтверджуються саме наявними в матеріалах справи
договорами.

З
огляду на викладене, судова колегія взагалі не приймає до уваги та не надає
правової оцінки посиланням скаржника про неправомірне відхилення судом першої
інстанції як доказів видаткових касових ордерів та книги обліку доходів і
витрат, оскільки, в якості підстав таких своїх дій скаржник зазначає саме
наведені вище договори, яким апеляційною інстанцією вже надана відповідна
правова оцінка.

Апеляційна
інстанція не погоджується і з посиланням скаржника про помилкове відхилення
господарським судом як доказів наявних в матеріалах справи постанов про відмову
у порушенні кримінальної справи, пояснень і т. д.

Так,
з копій постанов про відмову у порушенні кримінальних справ вбачається, що вони
не містять відбитку печатки міськвідділу міліції, як органу дізнання, а тому не
відповідають вимогам ст. 36 ГПК України та не можуть взагалі бути визнані
письмовими доказами по справі. Аналогічно, не можуть бути такими письмовими
доказами і пояснення фізичних осіб, протоколи огляду і т. д., оскільки в них не
засвідчені належним чином саме підписи таких фізичних осіб.

Крім
того, апеляційна інстанція повністю погоджується з висновком суду першої
інстанції, що постанови про відмову у порушенні кримінальних справ, пояснення
та протоколи огляду місця події, які були складені в рамках проведення дізнання
по заявам сторін у даній справі до міліції не можуть являтись належними і
допустимими доказами, котрі підтверджують або спростовують обставини саме цієї
справи. Не можуть вони, згідно до приписів ст. 35 ГПК України, і встановлювати
відповідні факти. Відтак, посилання скаржника в цій частині колегією суддів
також до уваги не приймається.

За
таких обставин, судова колегія вважає, що рішення господарського суду
відповідає вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, а тому
підстав для його скасування не вбачається. В задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити.

Керуючись
ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА
:

Апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Одеської області від 05.05.2008 р. у справі №
34-26/166-07-3851 без змін.

Головуючий суддя
Сидоренко М.В.

Суддя
Таценко Н.Б.

Суддя
Мишкіна М.А.

Постанова  підписана 03.07.2008 р.