ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №09/4107а

"29" вересня 2008 р., 15 год. 00 хв.           м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Курченко Н.М.,

при секретарі –Мирошниченко Б.В.,

за участю представника відповідача –Підберезна І.В. за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Рубін», м. Умань до Управління Пенсійного фонду України у м. Умань про визнання нечинним та скасування рішення від 23 травня 2008 року № 152 ,-

ВСТАНОВИВ :

Подано адміністративний позов, у якому позивач просить визнати нечинним та скасувати рішення відповідача №152 від 23.05.2008 року про застосування фінансових санкцій в сумі 6340,43 грн. та нарахування пені в сумі 1003,74 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду (далі –спірне рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що у спірному рішенні не зазначено, яке саме порушення допущене позивачем, не зазначено суму зобов’язання, дату коли воно стало узгодженим, граничний термін його сплати і конкретну кількість днів прострочення сплати, не зазначено застосований розмір процентної ставки при стягненні суми штрафу, відсутня печатка відповідача.

Відповідач у письмових запереченнях позов не визнав повністю, посилаючись на те, що позовна заява є безпідставною, а спірне рішення є законним і обґрунтованим.

Позивач надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника у зв’язку з відсутністю коштів на відрядження, яка була задоволена судом.

У судовому засіданні представник відповідача заперечила проти позову з підстав, викладених у запереченнях, просила у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, судом встановлено наступне.

Позивач зареєстрований як юридична особа виконавчим комітетом Уманської міської ради 08.02.1996 року за №1 000469, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи та довідкою з ЄДРПОУ.

Відповідно до вимог Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV (далі –Закон №1058), позивач зареєстрований як платник страхових внесків по загальнообов’язковому державному пенсійному страхуванню до Пенсійного фонду України (далі - Фонд), і відповідно до Закону, щомісячно, по встановленій формі, подавав розрахунки суми страхових внесків.

Позивач свій обов’язок щодо строків сплати страхових внесків (ч.6 ст.20 Закону №1058) виконував неналежним чином, що підтверджується даними карток особового рахунку.

23 травня 2008 року начальника управління ПФУ в м. Умань Кузнець А.М. прийняв рішення №152 про застосування до позивача фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду, яким, на підставі п.2 ч.9 ст. 106 ЗУ №1058, застосував до позивача 6340,43 грн. штрафу та 1003,74 грн. пені за період з 30.03.2008 року до 06.05.2008 року, до рішення додані розрахунки сум застосованих штрафу та пені.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування регулюються ЗУ №1058, який є спеціальним Законом, і дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно ЗУ №1058 визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками (ст.5 ЗУ №1058).

Згідно з пунктом 1 статті 14 ЗУ №1058 страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 ЗУ №1058 зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Статтею 19 ЗУ №1058 встановлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗУ №1058 обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Пунктом 6 ст.20 ЗУ №1058 встановлено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для позивача є календарний місяць.

Позивач подавав відповідачу розрахунки сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, у яких самостійно визначав загальну суму страхових внесків, що підлягають сплаті до Фонду, однак сплату проводив з порушенням строків, встановлених п.6 ст. 20 ЗУ №1058, що підтверджується картками особового рахунку та не спростовано позивачем.

Відповідно до п.2 ч. 9 ст. 106 ЗУ №1058 Виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

20 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

50 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Процедура реєстрації та обліку платників внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, обчислення і сплати страхових внесків та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності і господарювання та фізичними особами, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, подання страхувальниками звітності управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах визначається Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. №21-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за №64/8663 (далі –Інструкція №21-1).

Відповідно до пп. 9.3.2 п.9.3 Інструкції №21-1 у разі, коли страхувальник не сплачує (не перераховує) або несвоєчасно сплачує (несвоєчасно перераховує) страхові внески, у тому числі донараховані ним самостійно або органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

при затримці їх сплати у строк до 30 календарних днів включно, - 10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум;

при затримці їх сплати у строк до 90 календарних днів включно, - 20 відсотків зазначених сум;

при затримці їх сплати понад 90 календарних днів, - 50 відсотків зазначених сум.

При цьому складається рішення за формою згідно з додатком 14.

Рішення про застосування штрафів, зазначених у цьому підпункті, складається в залежності від терміну затримки сплати (погашення) страхових внесків:

1) при затримці до 30 календарних днів включно, на наступний день після закінчення зазначених 30 календарних днів рішення про застосування штрафу виноситься у розмірі десяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) за цей період недоїмки.

Тобто, рішення виноситься одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період з 1 до 30 календарного дня незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період;

2) при затримці сплати страхових внесків до 90 календарних днів включно, на наступний день після закінчення зазначених 90 календарних днів рішення про застосування штрафу виноситься у розмірі двадцяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) за цей період недоїмки.

Тобто, рішення приймається одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період з 31 до 90 календарного дня незалежно від кількості випадків сплати за вказаний період;

3) при затримці сплати страхових внесків, що є більшою 90 календарних днів, рішення виноситься у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми фактично сплаченої (погашеної) недоїмки.

Рішення приймається одне на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки за період від 91 календарного дня до дня фактичного погашення всієї суми недоїмки, незалежно від кількості випадків сплати за цей період.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних картки особового рахунку платника.

Згідно п.10.1 Інструкції №21-1 на суми простроченої заборгованості зі сплати страхових внесків (недоїмки) та своєчасно не сплачені (не перераховані) фінансові санкції нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку сплати відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником.

Отже, спірне рішення відповідачем прийняте у відповідності до Додатку №14 Інструкції №21-1, нарахування штрафу та пені відповідає нормам ЗУ №1058 та Інструкції №21-1, позивачем не доведено факт своєчасної та повної сплати страхових внесків до Фонду.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що при прийнятті спірного рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; та своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд вважає спірне рішення правомірним.

Окрім цього, позовні вимоги про визнання нечинним акту можуть стосуватися лише нормативно-правового акту, а про визнання протиправним –правового акту індивідуальної дії.

Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акту виникає, у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акту суб’єктом владних повноважень.

Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є правовий акт індивідуальної дії, дія або бездіяльність, позовною вимогою за правилами КАС України має бути визнання такого акту, дії чи бездіяльності, протиправними (незаконними, недійсними, неправомірними), а в разі оскарження нормативно-правового акту –визнання його нечинним.

Отже, в частини позовних вимог про визнання нечинним спірного рішення позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 94, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у адміністративному позові Державного підприємства «Рубін», м. Умань до Управління Пенсійного фонду України у м. Умань про визнання нечинним та скасування рішення від 23 травня 2008 року № 152.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                Н.М.Курченко

Постанова складена у повному обсязі 01 жовтня 2008 року.