ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 30/272-2/352

18.09.08

За позовом           Музичного фонду Спілки композиторів України

до                      Головного управління комунальної власності м. Києва

виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська

державна адміністрація)

Третьої особи: Шевченківської районної у м. Києві ради

про                      визнання права власності

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

Від позивача Рабчинська Л.С.

Від відповідача не з’явились

Від 3-ї особи Куценко О.О.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Музичного фонду Спілки композиторів України до Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська держава адміністрація) про визнання права власності Музичного фонду Спілки композиторів України на нежитлове приміщення №43 загальною площею 233,2 кв.м. розташовані за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.06.2007р. позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.08.2008р. скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 26.06.2007р. у справі № 30/272 та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, Господарському суду м. Києва доручено вжити відповідних процесуальних заходів для залучення до участі у даній справі осіб, права і обов’язки яких стосуються предмета спору, встановити їх права на спірне приміщення.

Ухвалою від 03.09.2008 справу прийнято до провадження Господарського суду м.Києва та присвоєно їй номер 30/272-2/352, новий розгляд справи призначено на 16.09.2008. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи на стороні Відповідача залучена Шевченківська районна у м.Києві рада.

Позивач до судового засідання подав заяву про доповнення (зміну) позовних вимог. Вимоги були змінені на наступні: визнати право власності Музичного фонду Спілки композиторів України (код за ЄДРПОУ 0291197) на нежитлове приміщення №43 загальною площею 323 кв.м., нежитлове приміщення №43А загальною площею 65,1 кв.м та нежитлове приміщення №43Б загальною площею 74 кв.м., розташовані за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А».

Сторони були належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Представник позивача у судових засіданнях підтримував викладені у позові та поданій письмовій заяві вимоги та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився відзив на позов не надав.

Представник третьої особи заперечував проти позовних вимог.

У зв’язку з неявкою представника Відповідача у судове засідання слухання справи було відкладено.

У судовому засіданні 18 вересня 2008 року представник Позивача уточнив позовні вимоги та просить визнати право власності Музичного фонду Спілки композиторів України (код за ЄДРПОУ 0291197) на нежитлові приміщення розташовані за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А»: №43 загальною площею 233,2 кв.м., III площею 31,4 кв.м., IIIa площею 15,1 кв.м., IIIб площею 32,5 кв.м., V площею 14,3 кв.м., VI площею 9,2 кв.м., VII площею 10,4 кв.м., VIII площею 10,5 кв.м., IX площею 6,4 кв.м., X площею 13,9 кв.м., XV площею 11,6 кв.м., XVI площею 22,0 кв.м., XVII площею 28,1 кв.м., XVIIІ площею 8,1 кв.м., XIX площею 6,1 кв.м., XX площею 13,5 кв.м.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав відзив на позов.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.97 № 02-5/289 із змінами “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”).

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007р. № 01-8/675 “Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року”(пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. N 01-8/123 “Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році” зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали суду надсилались сторонам за адресами, зазначеними в позовній заяві та документах, доданих до матеріалів справи.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Сторони були належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, оглянувши надані сторонами оригінали документів, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, та копії яких долучені до матеріалів справи, суд —

ВСТАНОВИВ:

На підставі Рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих №1679 від 08 вересня 1953 року «Про відвід Спілці Радянських композиторів земельної ділянки №16 по вул.Калініна в Печерському районі під будівництво житлового будинку»Спілці Радянських композиторів, під забудову, відведено земельну ділянку площею 0,2 га.

Замовником проектної документації та будівництва було Українське відділення Музичного фонду СРСР, що підтверджується проектною документацією, яка оглянута у судовому засіданні.

11 грудня 1956 року Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих №1844 «Про прийняття в експлуатацію п’ятиповерхового 42 квартирного житлового будинку з цокольним поверхом по вул.Калініна №16 в Печерському районі»підтверджено факт створення житлового будинку з цокольним поверхом по вул.Калініна №16.

У зв’язку зі створенням житлового будинку з цокольним поверхом по вул.Калініна №16 Українське відділення Музичного фонду СРСР прийняло на баланс зазначений будинок.

У 1990 році вулиця Калініна перейменована на вулицю Софіївську, що підтверджується довідкою №М-06 від 25 січня 2005 року.

Судом встановлено, що Музичний фонд Спілка композиторів України є правонаступником Українського відділення Музичного фонду СРСР, що підтверджується Положенням про Музичний фонд України від 29 листопада 1989 року та статутом Музичного фонду Спілки композиторів України від 30 липня 1999 року.

04 травня 2007 року позивач звернувся до Головного управління комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська держава адміністрація) із заявою про оформлення права власності на об’єкт нерухомості.

06 червня 2007 року листом №042/13/1-3567 Головне управління комунальної власності міста Києва відмовило позивачу в оформленні права власності, у зв’язку з неналежним чином оформленим пакетом документів, що поданий на розгляд.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У ст.7 Законі України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності»передбачено, що до комунальної власності передаються, зокрема, житлові будинки (разом із вбудованими нежитловими приміщеннями), що раніше перебували у державній власності.

В постанові Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)»№ 311 від 05 листопада 1991 року затверджено перелік саме державного майна України, яке передавалось до комунальної власності.

Проте відповідачем та третьою особою не надано належних доказів того, що спірне нежитлове приміщення №43 загальною площею 233,2 кв.м., нежитлові приміщення з V по X загальною площею 64,70 м.кв., з XV по XX загальною площею 89,40 м.кв. та III, IIIа, IIIб загальною площею 79,00 м.кв., розташовані за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А», належали саме до державної власності.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про професійних творчих працівників та творчі спілки»джерелом формування майна та коштів творчих спілок є майно колишніх загальносоюзних творчих спілок Союзу РСР, до якого належать розташовані на території України будинки, споруди, матеріально-технічні засоби, які за станом на 24 серпня 1991 року згідно з правоустановчими документами перебували у віданні творчих спілок колишнього Союзу РСР або у володінні чи користуванні відповідних республіканських або територіальних структур.

Позивачем доведено, що у віданні Українського відділення Музичного фонду СРСР з 1956 року перебували нежитлове приміщення №43 загальною площею 233,2 кв.м., нежитлові приміщення з V по X загальною площею 64,70 м.кв., з XV по XX загальною площею 89,40 м.кв. та III, IIIа, IIIб загальною площею 79,00 м.кв. за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А».

Після перейменування Українського відділення Музичного фонду СРСР в Музичний фонд Спілки композиторів України, нежитлове приміщення №43 загальною площею 233,2 кв.м., нежитлові приміщення з V по X загальною площею 64,70 м.кв., з XV по XX загальною площею 89,40 м.кв. та III, IIIа, IIIб загальною площею 79,00 м.кв. за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А» продовжують перебувати у віданні (власності) Музичного фонду Спілки композиторів України.

Позивач стверджує, що ніколи не передавав у державну чи комунальну власність нежитлове приміщення №43 загальною площею 233,2 кв.м., нежитлові приміщення з V по X загальною площею 64,70 м.кв., з XV по XX загальною площею 89,40 м.кв. та III, IIIа, IIIб загальною площею 79,00 м.кв. за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А».

Також доведено, що Музичний фонд Спілки композиторів України ніс всі витрати, пов’язані з утримання спірного майна - нежитлового приміщення №43 загальною площею 233,2 кв.м., нежитлових приміщень з V по X загальною площею 64,70 м.кв., з XV по XX загальною площею 89,40 м.кв. та III, IIIа, IIIб загальною площею 79,00 м.кв. за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А», - які пов’язані зі збереженням майна, його ремонтом, забезпеченням і збереженням його властивостей.

Судом також встановлено, що зараз Музичним фондом Спілки композиторів України ведеться реконструкція теплопункту житлового будинку по вул..Софіївській, 16/16.

Відповідно до додатку №11 до рішення Київради від 27 грудня 2001 року №208/1642 Київрада передає у власність територіальній громаді Шевченківського району м.Києва лише 426,20 кв.м. нежилих приміщень в будинку за адресою Київ, вул.Софіївська, 16/16. Інші нежилі приміщення, що знаходяться в зазначеному будинку, в тому числі приміщення №43, нежитлові приміщення з V по X, з XV по XX та III, IIIа, IIIб територіальній громаді Шевченківського району не передавались.

Відповідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

В ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»закріплено, що до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ).

Відповідач та третя особа не надали суду доказів, що підтверджують реєстрацію БТІ права власності територіальної громади Шевченківського району м.Києва на 426,20 кв.м. нежилих приміщень в будинку за адресою м.Київ, вул.Софіївська, 16/16.

Де саме в будинку за адресою м.Київ, вул.Софіївська, 16/16 розташовані вказані 426,20 кв.м. нежилих приміщень Відповідач та третя особа не вказали.

Договір оренди приміщень площею 275,1 м.кв. в будинку №16/16 літ.А по вул.Софіївська, в м.Києві між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м.Києві ради та Музичним фондом Спілки композиторів України не є документом, що підтверджує право власності територіальної громади Шевченківського району м.Києва на зазначені приміщення

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати право власності Музичного фонду Спілки композиторів України (код за ) на нежитлові приміщення розташовані за адресою: м.Київ, вул.Софіївська, 16/16, літера «А»:

·          №43 загальною площею 233,2 кв.м.,

·          III площею 31,4 кв.м.,

·          IIIa площею 15,1 кв.м.,

·          IIIб площею 32,5 кв.м.,

·          V площею 14,3 кв.м.,

·          VI площею 9,2 кв.м.,

·          VII площею 10,4 кв.м.,

·          VIII площею 10,5 кв.м.,

·          IX площею 6,4 кв.м.,

·          X площею 13,9 кв.м.,

·          XV площею 11,6 кв.м.,

·          XVI площею 22,0 кв.м.,

·          XVII площею 28,1 кв.м.,

·          XVIIІ площею 8,1 кв.м.,

·          XIX площею 6,1 кв.м.,

·          XX площею 13,5 кв.м.

Стягнути з Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10, ) на користь Музичного фонду Спілки композиторів України (код за ) 85 гривень державного мита, 118 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

І.О.Домнічева