ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №05/3995а

"17" жовтня 2008 р., 14 год. 50 хв.           м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Швидкого В.А., при секретарі Волні С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Бондаренко Г.В. - за довіреністю,

від відповідача: Нечаєнко Т.А. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Лисянському районі до Лисянського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управлінням Пенсійного фонду України в Лисянському районі (далі за текстом - позивач) заявлено позов до Лисянського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі за текстом - відповідач) про зобов'язання прийняти до загального заліку для подальшого відшкодування виплачені кошти в сумі 28140,69 грн., з яких: адресна допомога складає 27 987,62 грн. та 153,07 грн. - витрати з виплати та доставки цієї допомоги.

Представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів, що вказані кошти відповідач відшкодовувати не повинен і в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, державні органи та органи місцевого самоврядування повинні діяти на підставі, способами та в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У відповідності до положень ст. 1, 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, який набув чинності з лютого 1992 року ( далі за текстом - Закон № 1), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення, в тому числі і трудові пенсії по інвалідності.

У відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі за текстом - Закон № 2), дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

У відповідності до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві" від 22.02.2001 року, який набув чинності з 01.04.2001 року ( далі за текстом – Закон № 3), Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Позивач просить зобов'язати відповідача прийняти до загального заліку для подальшого відшкодування виплачені пенсіонерам кошти в сумі 28 140,69 грн. за період травня-червня 2008 року, з яких 27 987,62 грн. це адресна допомога, а 153,07 грн. - витрати на її доставку і виплату.

Спір між сторонами виник з мотивів, що в порушення Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій, пов'язаних з нещасним випадком на виробництві від 04.03.2003 року (далі за текстом – Порядок) відповідач не прийняв до заліку суми виплаченої адресної допомоги, про що сторони склали акти та таблиці розбіжностей.

Як вбачається із позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на затверджений правліннями обох фондів Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з виплатою пенсій, пов'язаних з нещасним випадком на виробництві від 04.03.2003 року № 5-4/4.

У відповідності до практики Вищого адміністративного суду України, даний Порядок розраховано на відсутність спорів між фондами щодо відшкодування сум пенсій та виплат, вчинених Пенсійним фондом, а тому у випадку спорів, зацікавлений особі слід ставити питання про стягнення спірних коштів, а не вимагати прийняти їх до заліку.

З матеріалів справи судом також було встановлено наступне:

За доводами позивача, спірні кошти є адресною допомогою до пенсії, яка призначена і виплачена пенсіонерам-інвалідам, пенсія яких не досягала до прожиткового мінімуму і призначена вона у відповідності до Постанови КМУ від 26.03.2008 року № 265 "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян". Цією постановою передбачено, що така адресна допомога здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

У відповідності до Порядку, який було затверджено Постановою Правління обох фондів 04.03.2003 року і розроблено на виконання положень Законів № 1, № 2 та № 3, встановлено, що порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом страхування від нещасних випадків Пенсійному фонду - витрат на виплату пенсій, пов'язаних із настанням нещасного випадку на виробництві.

Згідно п. 4 Порядку, відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме:

сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Даний перелік є вичерпним і до нього не внесено "адресну допомогу до пенсії", яка призначена і виплачена позивачем згідно Постанови КМУ від 26.03.2008 року № 265 "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян".

Доказом цього є також і той факт, що Закон України "Про пенсійне забезпечення" передбачає лише поняття "цільової грошової допомоги (преамбула Закону та ст. 85). В додатку № 1 до Порядку, яким затверджено форму списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності також передбачено лише графу для вказівки розміру виплаченої щомісячної цільової грошової допомоги на прожиття.

Крім того, у відповідності до ст. 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат.            З цих підстав єдиним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є предписаний ст. 24 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності” спосіб –а саме - відшкодування, тобто стягнення виплачених коштів. Порядком, затвердженим Постановами правління обох фондів, визначено, що відшкодування проводиться лише на централізованому рівні, тобто такий позов повинен подаватися на рівні центральних органів сторін.

Правова підстава позову для зобов'язання відповідача вчинити дії по прийняттю до загального заліку для подальшого відшкодування витрати з виплати адресної допомоги

в даний час в законодавстві відсутня. Позивач не визначився, у якому вигляді повинно відбутися таке прийняття до заліку. Порядок не передбачає форми для такого документу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав акти щомісячних звірок з таблицями розбіжностей і вказав про неприйняття до заліку спірних сум адресної допомоги.

Зобов'язання відповідача підписати нові акти, які потрібно позивачу, замість вже підписаних відповідачем у тому вигляді, які він вважав за потрібне -- є протизаконним примусом особи до вчинення дій. Через суд цей примус реалізованим бути не може. Підписання будь-яких актів є правом особи, а не її обов'язком і це право ґрунтується на волевиявленні особи. Будь-який примус, що може вплинути на волевиявлення особи, є протизаконним. При цьому до застосування не підлягає і Порядок, оскільки він розрахований лише на випадки відсутності між Фондами спорів стосовно прийняття до заліку виплачених коштів.

На підставі статті 95 КАС України, і з урахуванням того, що сторони звільнені від сплати судового збору при подачі позовів, судові витрати на відповідача не покладаються.

Керуючись ст. ст. 95, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова набуває чинності після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку ст. 186 КАС України.

СУДДЯ                     В.А. Швидкий