КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2008                                                                                           № 37/516

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Чепіга В.Л. (за довір.),

від відповідача -Пилипчук О.С. (за довір.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугілля України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.03.2008

у справі № 37/516

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Дніпроенерго"

до                                                   Державне підприємство "Вугілля України"

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  стягнення 30269,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовні вимоги ВАТ „Дніпроенерго” про стягнення з відповідача 30269,22 грн. збитків спричинених позивачу неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 2-02/1-П-264-А-ДПО/24 від 28.01.2004 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.03.2008 р. у справі №37/516 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 19259,22 грн. – збитків. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, оскаржив його до суду апеляційної інстанції з мотиву порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на не повне дослідження судом всіх обставин справи. Стверджує про безпідставність позовних вимог, оскільки саме позивачем в порушення вимог п.17 Інструкції П-7 не було викликано представника постачальника для проведення спільного опробування вугілля, а тому відповідач фактично був позбавлений можливості прибути для спільного відбору проб, та переконатися, що якість відвантаженого вугілля дійсно не відповідала умовам Договору поставки. В даному випадку наявна в матеріалах справи телеграма за своєю сутністю не є викликом постачальника, як зазначає відповідач, оскільки в ній констатується факт повернення вугілля. За таких обставин відповідач просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти у справі нове, яким відмовити в позові повністю.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує повністю, вважає їх необґрунтованими, та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Оскільки оскаржуване рішення господарського суду вважає законним, просить залишити його без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків та правомірно задовольнив позов частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правомірності стягнення з відповідача збитків в сумі 30269,22 грн. в зв’язку із поставкою позивачу за договором поставки № 2-02/1-П-264-А-ДПО/24 від 28.01.2004 р. вугілля неналежної якості.

В даному випадку позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо понесення ним збитків пов’язаних із поставкою вугілля, якість якого не відповідала умовам укладеного договору, його простоєм в очікуванні відповіді постачальника(відправника), сплатою ним відповідних додаткових платежів залізниці, а саме:

- провізної плати з перевезень повернутого вугілля в сумі 18290,00 грн. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ 21948,00 грн.;

- плати за користування вагонами за час простою вагонів на території Криворізької ТЕС в сумі 5095,00 грн. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ 6114,00 грн., що підтверджується відомістю плати за користування вагонами № 14111051;

- маневрові роботи в розмірі 1083,30 грн. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ 1229,60 грн.;

- плати за оформлення документів на відправлення вантажу в сумі 756,05 грн. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ 907,26 грн., що підтверджується накопичувальною карткою для додаткових зборів.

Під час розгляду спору господарським судом було встановлено, що у відповідності до умов укладеного між сторонами договору поставки № 2-02/1-П-264-А-ДПО/24 від 28.01.2004 р., 08 листопада 2006 р. від вантажовідправника ДП ГХК «Октябрьуголь» згідно залізничної накладної № 52628300 (вагони № 68494137, 68523427, 68496603, 67153726, 67659219) надійшло вугілля марки Т у кількості 345,00 т.

При прийманні спірного вугілля позивачем був встановлений факт поставки вугілля, якість якого перевищила якісні гранично-допустимі показники, вказані в договорі.

За результатами випробування відібраних лабораторних проб вугілля, проведеного хімлабораторією Криворізької ТЕС встановлено, що вугілля не відповідає якісним характеристикам, зазначеним у договорі, оскільки фактично показники вологи становлять 18,6 %, в той час як рівень показника вологи, встановлений умовами договору, не може перевищувати 10% для рядового вугілля.

Матеріалами справи підтверджується, що про поставку неякісного вугілля позивач повідомив відповідача телеграмою № 01/4837/24 від 10.11.2006 року.

13.11.2006 р. від вантажовідправника надійшла телеграма, в якій останній погодився на переадресацію 5 вагонів згідно накладної № 52628300. Як свідчать матеріали справи, вугілля, яке було повернене позивачем, прийнято відповідачем без заперечень чи зауважень.

Дослідивши обставини справи та зібрані у справі докази, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у відповідності до ст..623 ЦК України, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи договір поставки, сторони в п.п.5.1.,5.6., 5.8 договору чітко визначили порядок прийняття вугілля, а також обов’язки сторін у разі поставки товару неналежної якості чи у невідповідній кількості.

Згідно п.5.6 договору фактична якість вугілля визначається за результатами хіманалізів атестаційної лабораторії ТЕС покупця, але кожна з сторін має право перевіряти, у лабораторії ТЕС вантажоотримувача, якість поставленої партії вугілля, при цьому по узгодженню сторін взаємозвірка по якості та кількості вугілля може бути виконана з залученням компетентних організацій на договірних засадах. Результати аналізів підтверджені актом, складеним представником компетентної організації, визнаної водночас постачальником і покупцем, є переважним для сторін над результатами лабораторії ТЕС вантажоотримувача, при цьому витрати за проведені аналізи за рахунок сторони не на користь якої прийнято рішення.

Пунктом п. 5.8 договору сторони погодили, що у разі поставки вугілля показники якості якого виходять за межі гранично-допустимих, покупець має право таке вугілля не зараховувати, не сплачувати і прийняти на відповідальне платне зберігання на складі ТЕС вантажоотримувача за рахунок постачальника, про що повідомити постачальника. Якщо представник постачальника не вивезе вугілля з ТЕС протягом 72 годин з моменту повідомлення, покупець може його прийняти, у цьому разі до ціни вугілля застосовується знижка у розмірі 20% додаткових надбавок/знижок передбачених п. З.З., а також зобов'язаний компенсувати покупцю збитки, пов'язані з поставкою неякісного вугілля.

Крім того, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть матеріальну відповідальність відповідно до чинного законодавства України (згідно п. 7.1 договору поставки).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем як покупцем (вантажоотримувачем), якому був поставлений товар якості, що не відповідає умовам укладеного договору, було дотримано передбаченого умовами п.п.5.1.,5.6., 5.8 договору порядку дій щодо визначення фактичної якості поставленого вугілля, повідомлення постачальника про виявлені недоліки та рішення щодо прийняття чи не прийняття товару.

Як свідчать матеріали справи, зазначене було здійснене позивачем 10.11.2006 р. шляхом направлення відповідачу відповідної телеграми (а.с.38). В тексті направленої відповідачу телеграми позивач вказав на факт виявлення браку вугілля, та вказав про своє рішення не приймати та відмовитися від оплати неякісного вугілля у відповідності до п.5.8. договору поставки, та п.5.3.3. ГРТ 34.09.110-2003. Крім того, просив відповідача, як власника продукції, надати письмове підтвердження про свою згоду на проведення повернення вагонів та згоди станції призначення прийняти дану вугільну продукцію. Факт направлення відповідачу вказаної телеграми підтверджується наявним описом телеграм (а.с.39). Згідно наданими поясненнями представника позивача та наявним описом відправлених телеграм, про вказані обставини та своє рішення позивач також проінформував і вантажовідправників – ДВАТ „Шахта Світанок”, ДП ДХК „Жовтень вугілля”. Відповідно підставою для здійснення перенаправлення вантажу було отримання позивачем 13.11.2006 р. відповіді вантажовідправника №9101/104 зі згодою на повернення бракованої продукції (а.с.59).

В даному випадку судова колегія визнає безпідставними доводи відповідача щодо порушення його прав та вимог п.17 Інструкції П-7, зокрема щодо не виклику представника постачальника для проведення спільного опробування вугілля. Оскільки матеріалами справи підтверджується вчасне повідомлення відповідача як власника продукції, та вантажовідправників про виявлені недоліки. Натомість, як було встановлено судом, відповідач повідомлені позивачем обставини в телеграмі від 10.11.2006 р. залишив без відповіді, наданим йому правом згідно п.5.6. договору - перевіряти, у лабораторії ТЕС вантажоотримувача, якість поставленої партії вугілля, не скористався. Крім того, вугілля, яке повернене було позивачем, прийнято відповідачем без заперечень чи зауважень.

З огляду на вищевикладене, колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем належним чином договірного зобов'язання в частині поставки вугілля належної якості.

Про наявність причинного зв'язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов'язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених додаткових витрат.

Відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Оскільки господарським судом було з’ясовано, що позивачем було безпідставно включено до складу збитків залізничний тариф в розмірі 9145,00 грн. без ПДВ, а з урахуванням ПДВ 10974,00 грн., який вже був сплачений відповідачем за перевезення вугілля від станції відправлення (станція бункерна) до станції призначення (Зелене поле Придніпровської залізниці), колегія вважає, що господарським судом в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 10974,00 грн., було правомірно відмовлено.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив позов частково. Відповідно оскаржуване рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам на час його прийняття, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Скаржником доводів позову не спростовано, належних доказів у відповідності до вимог ст.ст.33-34 ГПК України в обґрунтування власної позиції суду не надано, тому апеляційна скарга визнається необгрунтованою, і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугілля України» залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду м. Києва від 18.03.2008 р. у справі №37/516 залишити без змін.

3.          Матеріали справи №37/516 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді