ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05
червня 2008 р.

Справа
№ 19/39

Господарський суд Івано -
Франківської області ускладі судді Максимів Т.В.

при секретарі судового
засідання Гринюк О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом  Приватного підприємства
"АРС-ДІМ",  площа Ринок,14, м.
Івано-Франківськ,76018

до відповідача  ТОВ "ЛЕЯ",  вул. Тролейбусна, 1, м.Івано-Франківськ,76018

про розірвання договору
оренди нерухомого майна від 01.07.07 та стягненнязаборгованості в сумі 25265,
69 грн.

за
участю представників сторін:

від
позивача:  Довгалюк Б.В.-представник,
(паспорт серія  НОМЕР_1  від 11.05.99. )

від відповідача:
представник не з"явився

Представнику  позивача роз"яснено права та
обов"язки, передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотань про
здійснення технічної фіксації суду не подавалося.

СУТЬ СПОРУ: Приватне
підприємство "АРС-ДІМ" звернулось в суд  із позовом до ТОВ "ЛЕЯ"

про розірвання
договору оренди нерухомого майна від 01.07.07. та стягнення заборгованості в
сумі 25265, 69 грн., в тому числі основної заборгованості в сумі 20 606,52
грн., інфляційних збитків в сумі 3 128,98 грн., нарахованої пені в сумі 1
413,97 грн. та 3% річних в сумі 116,22 грн.

Представник позивача подав заяву про
зменшення суми позовних вимог у зв"язку із сплатою відповідачем частини
боргу. Відповідно до поданої заяви просить розірвати укладений між сторонами
договір оренди нерухомого майна від 01.07.07. та стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 17 489,87 грн., а саме: 15 959,68 грн. основного боргу, 1
413,97 грн. нарахованої пені, 3% річних в сумі 116,22 грн.

Враховуючи закріплений ст. 129
Конституції України принцип диспозитивності учасників судового процесу,
зокрема, диспозитивний характер прав позивача, який визначений ст.22 ГПК
України, щодо права позивача до прийняття рішення у справі змінити підставу або
предмет позову, суд розглядає позов згідно поданої позивачем заяви.
Представник відповідача в судове засідання 05.06.08. не з"явився,
хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений в судовому
засіданні 13.05.08., про що свідчить підпис особи - представника відповідача на
повідомленні про оголошення перерви в судовому засіданні.
Відповідно
до ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм
процесуальним правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом
інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК
України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  суд,
вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника
відповідача   за  наявними
в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню
розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

В судовому засіданні 13.05.08.
представник відповідача проти позову заперечив, позовні вимоги не визнає. В
обгрунтування своїх заперечень посилається на той факт, що строк дії укладеного
між сторонами договору оренди
закінчився. Представник відповідача стверджує, що після закінчення  терміну дії договору  відповідачем звільнено орендоване  ним приміщення.

Розглянувши документи і матеріали,
подані учасниками процесу та зібрані судом із
врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних
свобод  стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і
повно  з"ясувавши всі обставини, на
яких грунтуються його вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для
справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.                              Відповідно до
вимог укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна від 01.07.07.
позивач зобов"язувався  передати
відповідачу в строкове платне користування приміщення - нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: м. Івано - Франківськ, вулиця Горбачевського, 50 у
наступному складі:
- нежитлові приміщення №1,2,2а,14 LIX, загальною площею 131,2 кв.м.
Передача  в оренду вказаних
приміщень  підтверджується актом
приймання - передачі від 01.07.07., який належним чином засвідчено підписами та
печатками сторін.
Відповідно до п.9.1. вищевказаного договору строк оренди  визначено до 30 грудня  2007 року та
обраховується з моменту передачі приміщення в оренду орендарю.
Відповідно до п.4.1. договору, місячний розмір орендної плати за
орендовану площу на момент укладення договору становить 6 625,6 грн., в тому
числі 1104,27 грн. - податок на додану вартість.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, відповідачем порушено умови укладеного договору  щодо
вчасної оплати за орендовані приміщення за період з 30.12.07.          по 25.02.05.

Відповідно до поданого представником
позивача розрахунку,  станом на час
розгляду справи заборгованість відповідача складає  17 489,87 грн.
Представник відповідача  в
судовому засіданні 13.05.08. ствердив,
що           після закінчення
терміну дії договору  сторони не досягли
згоди щодо продовження дії договору оренди, оскільки позивачем запропоновано
збільшити суму  орендної плати.

З 01.01.08. підприємством відповідача
фактично звільнено  орендоване ним
приміщення. В підтвердження даного факту відповідач посилається  на те, що ним здійснено демонтаж охоронної
сигналізації та відеонагляду, згідно разового договору від 04.01.08. та акта
виконаних робіт від 04.01.08. Відповідачем здійснено демонтаж зовнішньої
світлової реклами, про що свідчить договір на демонтаж рекламної продукції від
02.01.08. та акт виконаних робіт від 04.01.08. Також  відповідачем
здійснено демонтаж торгівельного обладнання, що підтверджується разовим
договором на демонтаж торгівельного обладнання від 05.01.08. та договором на
перевезення вантажів автомобільним транспортом від 05.01.08. та актом виконаних
робіт. 05.01.08 відповідачем вивезено все
обладнання  та залишки товарів.
Невиконання умов п.7.4 договору, на думку представника відповідача, сталося із
вини позивача.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно  частини першої статті 1 Господарського
процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є  правовідношення,  в
якому  одна  сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати
послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має
право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України, зокрема з
договорів та інших правочинів.
В силу ч.1 ст.174 ГК України господарський договір є підставою виникнення
господарських зобов'язань.

У
відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається  як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Статтею 765 ЦК України зазначено,
якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору
найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Оскільки, відповідачем після
закінчення терміну дії договору фактично звільнено орендовані ним приміщення,
що підтверджується матеріалами справи, то
у позивача відсутні підстави для нараховування  орендної плати. Крім того, як свідчать
матеріали справи, заборгованість відповідача по орендній платі за час дії
договору відсутня.

Позивачем не подано доказів
пролонгування договору від 01.07.07. чи укладення нового договору, тому у суду
відсутні правові підстави для стягнення заборгованості на підставі договору,
який припинив свою дію.

За наведених обставин, вимоги
позивача щодо  розірвання договору та
стягнення  з відповідача заборгованості  в сумі 17 489,87 грн., а саме:15 959,68 грн.
основного боргу, 1 413,97 грн. нарахованої пені, 3% річних в сумі 116,22 грн.,
суд вважає  необгрунтованими і такими, що
не підлягають до задоволення.

У відповідності до  ст. 124,129 Конституції України,  Цивільного кодексу України, Господарського
кодексу України,  керуючись ст. ст.
33,  82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно
до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
Максимів Тетяна Володимирівна

рішення підписане 11.06.08

Виготовлено в АС
"Діловодство суду"

________________ Вінтоняк
Оксана Іванівна