СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24"
липня 2008 р.

Справа  № 17/76-08-2579

За
позовом:         Товариства з обмеженою
відповідальністю „НЕВАДА”

до відповідача:
Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

про витребування майна
із чужого володіння та визнання права власності

Суддя Зуєва Л.Є.

Представники сторін:

Від позивача:        Титаренко В.В. -повірений;

Від відповідачів:
ОСОБА_1. - підприємець;

Суть
спору: ТОВ „Невада”
звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1.,  в якому просить
суд визнати за ним право власності на приміщення торговельного кіоску, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 27,15 кв.м. та витребувати
із чужого незаконного володіння відповідача зазначене майно.

Відповідач
в судове засідання з'явився, відзив на позов не надав, однак в усних поясненнях
позовні вимоги не визнав.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

01.06.2007
року між товариством з обмеженою відповідальністю „Невада” та Управлінням
розвитку та захисту прав споживачів Одеської міської ради було укладено договір
оренди окремого індивідуально визначеного майна №3026. Згідно з яким товариство
з обмеженою відповідальністю „Невада” прийняло у строкове платне користування
окреме індивідуальне визначене майно, тверде покриття, площею 27,15кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно
до умов Договору товариством з обмеженою відповідальністю „Невада”, на вказаній
земельній ділянці було встановлено некапітальний пункт дрібно-роздрібної
торгівельної мережі-кіоск.

01.04.2008
року між товариством з обмеженою відповідальністю „Невада” і фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1було укладено договір оренди торгового павільйону,
розташованого за адресою АДРЕСА_1

Згідно
умов договору оренди торгового павільйону, зазначений павільйон був переданий
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на термін до 15 травня 2008 року. Однак
після спливу терміну на який було укладено договір оренди, фізична особа -
підприємець ОСОБА_1відмовився повертати орендоване майно, мотивуючи свою
відмову тим, що ним була проведена реконструкція торгового павільйону в результаті
якої, ним було створено нову будівлю.

Зазначені
обставини спонукали ТОВ „Невада” звернутися до господарського суду Одеської
області з позовною заявою (від 19.06.2008р. вхід.№3553) в якій просить суд
визнати за ним право власності на приміщення торговельного кіоску, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 27,15 кв.м. та витребувати
із чужого незаконного володіння відповідача зазначене майно.

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 20.06.2008р. порушено провадження у
справі №17/76-08-2579 за позовом ТОВ „Невада” до фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1. про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання
права власності.

У
ході розгляду справи у суді 24.07.2008р. позивач звернувся до суду з заявою про
уточнення позовних вимог, в якій уточнив назву об'єкту, а саме торгівельний
кіоск -тимчасова будівля, та загальну площу цього об'єкта, яка згідно
технічного паспорту МБТІ становить 23,6 кв.м.

Дослідивши
обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та проаналізувавши
надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ „Невада” підлягають
задоволенню, з наступних правових підстав.

У
відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом
якого є договори - основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, які
безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і
обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої
цивільні  права вільно на власний розсуд.

У
відповідності зі ст.204 ЦК України
договір укладений між сторонами по справі, як  цивільно-правовий   правочин
є правомірним  на час розгляду
справи, оскільки  його недійсність прямо
не встановлена законом, та  він не
визнаний судом недійсними, тому зобов'язання за цим договором  мають
виконуватися належним чином.

Відповідно
до ст.526 ЦК України № 435-IV від 16.01.2003 р. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідач
вважає, що  ним в орендованому приміщенні
магазину під час дії договору оренди
було здійснено реконструкцію та капітальний ремонт, в результаті чого
ним було створено нову будівлю, у названого приміщення збільшилась ринкова
вартість,  у зв'язку з чим позивач
вважає, що зазначене нерухоме приміщення є новоствореним, а отже на підставі
ст. 331 ЦК України на думку відповідача це майно вже  належить
на праві власності СПД ОСОБА_1 .

Однак
такі доводи відповідача суд до уваги не приймає оскільки, вони не  ґрунтуються на вимогах діючого законодавства
та  суд погодитися  з ними
не може, з огляду на наступне.

Так,
у відповідності до п.2.2. укладеного договору оренди торгівельного павільйону
№1,  позивач (орендодавець  за договором) прийняв на себе зобов'язання  щодо здійснення капітального ремонту  переданого у оренду приміщення, а у орендаря
за договором (п.2.1.) встановлено тільки обов'язок на здійснення поточного
ремонту.

Будь-яких
інших прав та обов'язків сторін в частині реконструкції  та капітального ремонту приміщення  сторонами за договором не визначено.

Відповідно
до ст.526 ЦК України № 435-IV від 16.01.2003 р. зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК
України).

Частиною
першою статті 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є
предметом договору найму лише за згодою наймодавця.

З
огляду на наведені норми діючого законодавства, неодноразово відповідача у
судових засіданнях було зобов'язано надати докази узгодження з орендодавцем
кошторису на проведення ремонтних робіт та докази надання орендодавцем дозволу
на проведення цих робіт, докази того, що це майно є новостворене, з посиланням
на вимоги договору та вимоги діючого законодавства. Однак в порушення вимог
ухвал суду позивач без поважних причин не надав суду витребувані у нього
дозволи від відповідача на проведення ним капітального ремонту та реконструкції
орендованого приміщення, у зв'язку з чим
суд доходить до висновку, що зазначені ремонтні роботи були виконані
відповідачем в порушення вимог Договору оренди та вимог чинного законодавства
України за власним бажанням, що також фактично не заперечувалось відповідачем в
ході розгляду справи у суді.

У
відповідності з частиною п'ятою статті 778 ЦК України, якщо наймач без згоди
наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він
не має права на відшкодування їх вартості.

Крім
того, не заслуговує на увагу посилання відповідача на вимоги ст. 331 ЦК
України, згідно якої новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна), тому що вони є безпідставними, оскільки
відповідачем не було суду доведено того, що ним було збудоване нове приміщення,
а навпаки СПД ОСОБА_1. пояснив у судовому засіданні, що проведені ним роботи
визначаються, як капітальний ремонт та згідно з п.1. 1. Договору оренди  Орендодавець
передав, а орендар прийняв вже створене індивідуально визначене майно, а
саме приміщення  торгівельного павільйону,  розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та
будь-яких доказів знищення цього саме майна та створення нового відповідачем в
ході розгляду справи у суді надано не було.

Вирішуючи
спори, пов'язані з правом власності, суд виходить з того, що підтвердженням
наявності такого права можуть бути документи, що фіксують, підтверджують і
оформлюють безпосередньо самі юридичні факти, на підставі яких у власника
виникає (до нього переходить) право власності.

Згідно
ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Статтями
15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа
має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно
ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник на свій розсуд володіє,
користується  і розпоряджається  належним йому майном. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може
використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої
законом  діяльності.

Відповідно
до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України гарантують рівність прав усіх
суб'єктів права власності, так само гарантують права власника на свій розсуд
володіти, користуватися і розпоряджатися майном, що йому належить. Право
власності є абсолютним правом.

У
відповідності до п. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права
власності не встановлено судом.

Розглядом
матеріалів справи встановлено, що згідно умов укладеного договору оренди
окремого індивідуально визначеного майна №3026 від 1 червня 2007 року
товариству з обмеженою відповідальністю „Невада” було надано в строкове платне
користування окреме індивідуальне визначене майно, тверде покриття для
розміщення некапітального пункту дрібно-роздрібної торгівельної мережі-кіоску.

Відповідно
до „Правил установки та експлуатації некапітальних пунктів дрібно-роздрібної
торговельної мережі в м. Одесі” затверджених рішенням Одеської міської ради
№1466-У від 04.07.2007р., на замовлення товариства з обмеженою відповідальністю
„Невада” було виготовлено паспорт некапітального пункту дрібно-роздрібної
торговельної мережі, крім того, управлінням розвитку споживчого ринку та
захисту прав споживачів Одеської міської ради, товариству з обмеженою
відповідальністю „Невада”, було видано дозвіл на розміщення некапітального
пункту дрібно-роздрібної торговельної мережі. Вказані факти підтверджують право
власності ТОВ „Невада” на торгівельний кіоск розташований за адресою: АДРЕСА_1

Зважаючи
на те, що термін оренди зазначеного кіоску минув, фізична особа- підприємець
ОСОБА_1володіє вказаним майном без достатньої правової підстави, а відповідно
до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа
ним.

Відповідно
до частини другої ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт
господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та
законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються зокрема шляхом визнання
наявності або відсутності прав, а згідно статті 392 Цивільного кодексу України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 321,
328, 392 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, суд
доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ „Невада” обґрунтовані та підтверджені
відповідними доказами, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі,
з урахуванням наданих позивачем уточнень.

Судові
витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу покласти на позивача, згідно його заяви та відповідно зі ст.ст. 44, 49
ГПК України.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.
Позов задовольнити.

2.
Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю „Невада” /65012, м. Одеса,
вул. Пантейлемонівська, 3, / право власності на приміщення
торгівельного кіоску -тимчасову будівлю, загальною площею 23,6 кв.м., що
розташоване за адресою:АДРЕСА_1

3.
Витребувати із чужого незаконного володіння фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
/АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 / торгівельний кіоск -тимчасову
будівлю, загальною площею 23,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю „Невада”.

(Стягувач:
товариство з обмеженою відповідальністю „Невада” /65012, м. Одеса,
вул.Пантейлемонівська, 3, ).

Наказ
видати.

Рішення
набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення
господарського суду є обов'язковим до виконання на усій території України
відповідно до вимог  ст. 45
ГПК України та підлягає державній реєстрації в органах МБТІ на підставі  ст.182 ЦК України та  ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”.

Суддя
Зуєва Л.Є.