ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2008 р.

Справа № 10/43-08-2425

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.С. Петрова

суддів Г.П. Разюк, С.І. Колоколова

(Відповідно із розпорядженням голови Одеського апеляційного господарського суду №131 від 16.09.08 р. для розгляду справи № 10/43-08-2425 колегію суддів у складі: Мирошниченко М.А, Бєляновський В.В., Шевченко В.В. замінено на колегію суддів у складі: Петров М.С., Разюк Г.П., Колоколов С.І.)

при секретарі судового засідання:Ніколовій Г.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Семенюк Л.В., довіреність б/н від 09.06.08 р.;

від відповідача:Макаренко М.А., довіреність б/н від 03.01.08 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма „Луцьккондитер”

на рішення господарського суду Одеської області від „11” серпня 2008 року

по справі № 10/43-08-2425

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма „Луцьккондитер” (далі по тексту ТОВ ВКФ „Луцьккондитер”), м. Луцьк

до Закритого акціонерного товариства „Одесакондитер”, м. Одеса (далі по тексту ЗАТ "Одесакондитер")

про стягнення 27 139,48 грн.

В С Т А Н О В И В:

10.06.08 р. ТОВ ВКФ „Луцьккондитер” звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до ЗАТ „Одесакондитер” про стягнення з останнього 13782,46 грн. пені та 3% річних у сумі 1720,96 грн. за період з 26.04.08 р. по 21.05.08 р., а також 11636,06 грн. штрафу за прострочення оплати товару вартістю 232721,16 грн. поставленого відповідачу у відповідності із договором купівлі-продажу №5 від 19.03.2008р.

В процесі розгляду справи позивач 04.08.08 р. зменшив суму позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 10057,54 грн. пені та 3% річних у сумі 1282,21 грн. за період з 30.04.08 р. по 21.05.08 р., а також 11633,06 грн. штрафу за прострочення оплати товару вартістю 232721,16 грн. поставленого відповідачу у відповідності із договором купівлі-продажу №5 від 19.03.2008р. та судові витрати.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.08.08 р. (суддя Смелянець Г.Є.) у позові ТОВ ВКФ „Луцьккондитер” відмовлено, з огляду на те, що відсутня вина відповідача у порушенні обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару у встановлений договором строк, так як останній вжив всіх заходів щодо належного виконання цього обов'язку, а відповідно із цим не може нести відповідальності за прострочення оплати товару.

При цьому висновок місцевого господарського суду щодо відсутності вини відповідача ґрунтується на тому, що ВАТ „Одесакондитер” не могло вчасно сплатити вартість поставленого товару, оскільки позивач не надав відповідачу разом із товаром, передбачений умовами договору та ст.А.1 Інкотермс-2000 (СРТ) комерційний рахунок-фактуру або еквівалентне йому електронне повідомлення. При цьому ВАТ „Одесакондитер” вжило всіх заходів для отримання вказаного документу і оплати товару в строк, встановлений договором. За таких умов відповідно із ч.2 ст.613 ЦК України позивач допустив прострочення кредитора, а тому оплата за товар повинна здійснюватися не у встановлений договором строк, а з урахуванням часу прострочення кредитора.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, ТОВ ВКФ „Луцьккондитер” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 11.08.08 р. та задовольнити позов, так як вказане рішення прийнято місцевим господарським судом із неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що господарський суд 1 інстанції не врахував положення п.5.1 договору, згідно з яким настання строку оплати отриманого товару визначається з моменту отримання товару і цей пункт договору не пов'язує настання строку оплати із наданням або ненаданням відвантажувальних та супровідних документів на товар, тому місцевий господарський суд неправильно визначив початок строку оплати товару моментом отримання супровідних документів.

До того ж позивач зазначає на те, що він після поставки товару взагалі не отримував від відповідача вимог про надання супровідних документів та ставить під сумнів твердження відповідача щодо неотримання супровідних документів.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, оскаржене рішення господарського суду 1 інстанції - без змін, вважаючи його обґрунтованим і відповідаючим вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

19.03.2008р. між ТОВ “ВКФ “Луцьккондитер” (продавець) та ЗАТ “Одесакондитер”(покупець) укладений договір купівлі-продажу із протоколом розбіжностей №1 від 31.03.2008р., предметом якого відповідно із п.1.1 є зобов’язання позивача передати у власність відповідача товар (патоку) згідно заявок, а також зобов’язання відповідача прийняти та оплатити загальну вартість товару на умовах даного договору.

У п.4.1. договору встановлено, що ціна на товар, який є предметом даного договору складає 4000 грн. за одну тону, а загальна вартість договору складає 480 000 грн. (п.4.2. договору). Відповідно до умов п.2.2. договору загальна кількість товару, яка підлягає передачі у власність відповідача складає 120 тон.

Умовами п.3.1. договору передбачено, що поставка (передача) товару здійснюється на умовах СРТ-франко-склад відповідача (Інкотермс-2000), а відповідно до умов п.3.2. договору, при поставці товару позивач зобов’язаний надати всі необхідні оригінальні відвантажувальні і супровідні документи.

На виконання умов вищезазначеного договору позивач 16.04.2008р. відвантажив відповідачу патоку у кількості 58180 кг, що підтверджується квитанцією про приймання вантажу №35901151. Вказаний вантаж виданий перевізником відповідачу 20.04.2008р., що підтверджується відповідною відміткою перевізника у залізничній накладній № 35901151. Таким чином датою отримання товару відповідачем є 20.04.08 р.

Згідно із п.5.1 договору покупець проводить розрахунки протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача. При цьому слід зазначити, що а ні вказаний пункт договору, а ні договір в цілому не пов’язують визначення дати оплати товару з датою отримання відповідачем супровідних документів, тому судова колегія не аналізує докази у справі стосовно надання позивачем супровідних документів на товар.

Таким чином, враховуючи дату отримання відповідачем товару, останній повинен був сплатити вартість отриманого товару у сумі 232721,16 грн. не пізніше 29.04.08 р.

Однак, відповідач сплатив вартість отриманого товару із простроченням, а саме:

- 06.05.2008р. - 35000 грн. (платіжна вимога –доручення №4226);

- 07.05.2008р. - 20000 грн. (платіжна вимога –доручення №4245);

- 08.05.2008р. - 20000 грн. (платіжна вимога –доручення №4322);

-12.05.2008р. - 20000 грн. (платіжна вимога –доручення №4377);

-13.05.2008р. - 20000 грн. платіжна вимога –доручення №4419);

-14.05.2008р. - 20000 грн. платіжна вимога –доручення №4475);

-15.05.2008р. - 15000 грн. платіжна вимога –доручення №4518);

-16.05.2008р. - 12000 грн. (платіжна вимога –доручення №4564);

-19.05.2008р. - 15000 грн. (платіжна вимога –доручення) №4603);

-20.05.2008р. - 10000 грн. (платіжна вимога –доручення №4642);

-21.05.2008р. - 26721,16 грн. (платіжна вимога –доручення №4662)

-22.05.2008р. - 19000 грн. (платіжна вимога –доручення №4728),

а всього 232721,16 грн.

Як вбачається із змісту пунктів 1.1, 5.1 договору поставка товару здійснюється по заявкам покупця і останній проводить розрахунки протягом 7 банківських днів, тобто мова йдеться про поставку товару партіями, а вказівка на те, що покупець проводить розрахунки за поставлений товар, свідчить не про одноразову оплату загальної вартості товару, а про необхідність сплачувати за кожну партію товару окремо. Вказаний висновок підтверджується фактичними діями відповідача, а саме сплатою останнім за 1 партію товару у повному обсязі, при тому що договором не обумовлена передплата за товар. За таких обставин судова колегія не приймає до уваги доводи відповідача про те, що строк оплати за договором встановлений протягом 7 днів після отримання загальної кількості товару.

Висновок господарського суду 1 інстанції щодо наявності прострочення кредитора (позивача) є помилковим, оскільки відповідно із п.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов’язку.

Наявні матеріали справи, а саме платіжні вимоги-доручення про сплату відповідачем вартості поставленого товару свідчать про те, що відповідач при тих супровідних документах, які він мав у розпорядженні, міг виконати свій обов'язок по оплаті отриманого товару, а відповідно із цим не може бути прострочення кредитора (позивача) та відстрочення виконання оплати товару відповідачем.

Згідно із п.6.3. договору за порушення терміну сплати за товар, відповідач зобов’язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої в оплаті суми за кожен день прострочення платежу. В разі, якщо відповідач не оплатив товар більше 10 (десяти) банківських днів, відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 5% від вартості несвоєчасно оплаченого понад вказані строки товару”. Вказані умови договору узгоджуються із вимогами ст.549 ЦК України, якою встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Крім того, відповідно із п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вимоги вищенаведених норм ЦК України і доведеність факту прострочення відповідачем оплати товару більше 10 днів, судова колегія вважає, що позовні вимоги ТОВ ВКФ „Луцьккодитер” щодо стягнення з відповідача 10057,54 грн. пені, 11633,06 грн. штрафу, а також 3% річних у сумі 1282,21 грн. є правомірними, при цьому вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі, а щодо пені і штрафу –частковому задоволенню, а саме: пеня у сумі -2500 грн., штраф також у сумі 2500 грн.

До вказаного висновку судова колегія дійшла з огляду на вимоги ст.233 ГК України, згідно якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншім учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як зазначалося вище відповідач сплатив отриманий ним товар у повному обсязі, прострочення оплати складає нетривалий період, при цьому сторонами не надано доказів, які б свідчили про наявність збитків як у позивача так і у інших учасників господарських відносин, тому судова колегія дійшла висновку про можливість зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ТОВ ВКФ „Луцьккондитер” підлягає частковому задоволенню, оскаржене рішення господарського суду Одеської області частковому скасуванню, позов частковому задоволенню.

Згідно із ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49,99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Луцьккондитер” задовольнити частково, рішення господарського суду Одеської області від 11.08.08 р. скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

„Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Луцьккондитер” задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Одесакондитер” (65007, м.Одеса, 3-й Водопровідний пер. 9, р/р 294 в відділенні “Укрексімбанк” м.Одеса, МФО 328618, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Луцьккондитер” (43007, м.Луцьк, вул.Володимирська, 57 а, р/р 13 в філії ВЦВ “Промінвестбанк” м.Луцьк, МФО 303138, ) 2500 грн. 00 коп. пені, 2500 грн. 00 коп. штрафу та 3% річних у сумі 1282 грн. 21 коп., витрати по сплаті держмита за подачу позовної заяви у сумі 62 грн.73 коп., витрати на ІТЗ судового процесу у сумі 32 грн. 26 коп.

Решту позову залишити без задоволення.

Видати наказ.”

2.Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Одесакондитер” (65007, м.Одеса, 3-й Водопровідний пер. 9, р/р 294 в відділенні “Укрексімбанк” м.Одеса, МФО 328618, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Луцьккондитер” (43007, м.Луцьк, вул.Володимирська, 57 а, р/р 13 в філії ВЦВ “Промінвестбанк” м.Луцьк, МФО 303138, ) держмито за розгляд апеляційної скарги у сумі 31 грн. 41 коп.

3.Видачу наказів доручити господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.С. Петров

Суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов