ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 16/154

22.07.08

За позовом           Державного підприємства «Білоцерківський завод «Еталон»

До                     Відкритого акціонерного товариства «КФК»

про                      визнання недійсним договору

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

від позивача           Ореховський О.П. директор

від відповідача Гурнак Л.В. по дов.

В засіданні приймали участь

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.07.08 у судовому засіданні оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред‘явлені вимоги про визнання недійсним договору поворотної фінансової позики № 18/12/01 від 18 грудня 2006 р. між ВАТ «КФК»та ДП «БЗ «Еталон» та додаткову угоду до нього від 26.12.2006 р.

Позовна заява мотивована тим, що вказаний договір було укладено з порушенням чинного законодавства, а саме: ст. 227 ЦК України, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 215 ЦК України, ч.1 ст. 1054 ЦК України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечує, свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача , господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2006 р. між відповідачем - Відкритим акціонерним товариством «КФК»та позивачем - Державним підприємством «Білоцерківський завод «Еталон»було укладено договір поворотної фінансової позики № 18/12/01, відповідно до якого відповідач (позикодавець за договором) передає у тимчасове користування позивачу (позичальнику за договором) грошові кошти в сумі, встановленій Договором, а позивач зобов‘язувався повернути відповідачу таку ж суму грошових коштів.

Позивач стверджує, що зазначений договір укладений з порушенням чинного законодавства. Свої вимоги про визнання недійсним договору позивач обґрунтовує тим, що ДП «БЗ «Еталон»не мало необхідності в укладенні зазначеного договору, зазначає, що короткий термін договору (до одного тижня) та надміру великі санкції за неповернення позики у визначений термін вказують на те, що у сторін відсутній намір створити правові наслідки, що задекларовані в договорі. Що вказаний договір є прихованим договором кредиту.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 та 2 ст. 203 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Цивільна дієздатність визначена ст. 92 ЦК України, зокрема, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

За спірним договором нарахування та сплата процентів за користування позикою не передбачено. Пунктом 2.2. договору визначено, що за цим договором проценти за користування позикою не нараховуються і не сплачуються.

Пеня, передбачена договором, є способом забезпечення виконання зобов'язання, стягнення якої передбачається лише в разі неналежного виконання договору Позивачем, тобто неповернення позики у встановлений строк.

Договір не містить в собі правовідносин щодо надання фінансових послуг (п. 6.3). В зв'язку з цим суд критично оцінює твердження Позивача про те, що Відповідач не мав права на укладення Договору, оскільки він не є фінансовою установою та не має ліцензії на надання фінансових послуг.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В даному випадку це стосувалось позивача, котрий мав довести суду , що договір не відповідає вимогам закону. Крім того, довести суду що договір не відповідає чинному законодавству та дієздатність відповідача в момент укладення спірної угоди була обмежена.

Таких доказів суду позивач не надав.

Посилання позивача на ст.. 227 ЦК України та ст.1054 ЦК України є безпідставними, оскільки позивачем не доведено суду що даний договір є кредитним договором та на його укладення необхідна ліцензія.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв’язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя

О.М.Ярмак

Рішення підписано 29.08.2008 р.