ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2008 р.

№ 43/233

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну скаргу

ДПІ у Подільському р-ні м. Києва

на постанову

та постанову

від 10.06.2008 р. Київського апеляційного господарського суду

від 07.03.2008 р. господарського суду м. Києва

у справі

№ 43/233 господарського суду м. Києва

за заявою

ТОВ "Тогівельна компанія "Укрзовнішторгінвест",

м. Київ

до

ПП "Аврора", м. Київ

про

банкрутство

в судовому засіданні взяв участь представник:

ДПІ у Подільському р-ні м. Києва

Перепелюк О.В., довір.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Тогівельна компанія "Укрзовнішторгінвест" звернулося до господарського суду м. Києва з заявою про порушення справи про ПП "Аврора" в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.02.2008 р. порушено провадження у справі № 43/233 про банкрутство ПП "Аврора".

Постановою господарського суду м. Києва від 07.03.2008 р. (суддя Пасько М.В.) визнано боржника банкрутом відповідно до ст. 52 Закону про банкрутство та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено ініціюючого кредитора та зобов’язано ліквідатора вчинити певні дії, зокрема письмово повідомити про визнання боржника банкрутом усіх відомих йому кредиторів банкрута.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р. (судді: Сотніков С.В. –головуючий, Дикунська С.Я., Дзюбко П.О.) апеляційну скаргу ДПІ у Подільському р-ні м. Києва залишено без задоволення, а постанову господарського суду м. Києва від 07.03.2008 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними попередніми судовими інстанціями постановами, ДПІ у Подільському районі м. Києва, якою своєчасно заявлено грошові вимоги до боржника, а відтак, –учасник справи про банкрутство звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду м. Києва від 07.03.2008 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р., а заяву ініціюючого кредитора повернути без розгляду.

В обґрунтування вимог касаційної скарги її заявник посилається на те, що ініціюючим кредитором разом з заявою про порушення провадження у справі не надано доказів внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців інформації про відсутність боржника за його місцезнаходженням, а також боржником вчасно подаються податкові декларації та сплачуються податки.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права, а саме ст. ст. 34, 63 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), ст. ст. 7, 9, 52 Закону про банкрутство.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Визнаючи боржника банкрутом за ст. 52 Закону про банкрутство, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені до боржника вимоги підтверджуються документально та у боржника відсутні: кошти і рух коштів на рахунках боржника, нерухоме майно та транспортні засоби, а сам боржник відсутній за юридичною адресою.

Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції посилався на те, що факт відсутності керівних органів за місцезнаходженням боржника підтверджується актом від 10.01.2008 р. (а.с. № 15) про незнаходження боржника за адресою його місцезнаходження.

При цьому, вказаний акт складений директором ТОВ "Тогівельна компанія "Укрзовнішторгінвест", яке є ініціюючим кредитором у справі.

Втім, такі висновки попередніх судових інстанцій обґрунтованими визнати не можна з огляду на таке.

Стаття 52 Закону про банкрутство передбачає особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з ч. 1 вказаної статті незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Отже, за правилами цієї статті справа про банкрутство може бути порушена у разі наявності хоча б однієї з перелічених умов, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Тобто, у суді має бути доведений факт нездійснення боржником підприємницької діяльності у зв’язку з його відсутністю за місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням повинні міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців (далі –Єдиний державний реєстр).

Положеннями ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, яка визначає статус відомостей Єдиного державного реєстру, передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

При цьому, ч. 3 ст. 18 цього Закону встановлено, що у випадку, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

У зв’язку з чим, при встановленні факту відсутності керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням як ініціюючий кредитор, так і суд мають керуватися відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в своїх постановах від 06.06.2006 р. у справі № Б48/12-05, від 22.05.2007 р. у справі № 21/19-06-518.

Отже, суди дійшли висновку про відсутність боржника за його місцезнаходженням на підставі інших доказах, ніж відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Однак, в силу ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належними та допустимими доказами у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі.

Відтак, вищевказаний висновок попередніх судових інстанцій не ґрунтувався на належних доказах.

Як вбачається, у суді першої інстанції до матеріалів справи був долучений наданий ініціюючим кредитором оригінал витягу з Єдиного державного реєстру серії АБ № 258165 (а.с. № № 40-42), згідно з яким станом на 06.03.2008 р. відомості про юридичну особу –боржника підтверджено.

За таких обставин справи у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання боржника банкрутом відповідно до ст. 52 Закону про банкрутство.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ДПІ у Подільському районі м. Києва підлягає задоволенню, а оскаржувані постанови суду першої та апеляційної інстанцій –скасуванню, як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а справа, відповідно, –направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене та розглянути справу з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 17 –19 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 34, 43, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ДПІ у Подільському р-ні м. Києва задовольнити частково.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 р. та постанову господарського суду м. Києва від 07.03.2008 р. у справі № 43/233 скасувати.

3.          Справу № 43/233 передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва в іншому складі суду.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

Л.В. Продаєвич