ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2008 р.

Справа № 15/87

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Деделюка Бориса Васильовича

при секретарі судового засідання Петльована Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ЗАТ "Лукор", вул.Промислова, 4, м.Калуш, Калуського району, Івано-Франківської області, 77305,

до відповідача ЗАТ "Меркурій Холдинг Групп", вул.Промислова, 11, м.Калуш, Калуського району, Івано-Франківської області, 77300,

про стягнення коштів в сумі 18915 грн.07 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача Марчак М.П. - юрист, довіреність № 26/1-202 від 29.12.2007 року,

від відповідача Ларіонова О.С. - представник, довіреність № 119 від 14.05.2008 року.

Представникам сторін роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотань щодо технічної фіксація судового процесу не подано. Відводу складу суду не заявлено.

в с т а н о в и в :

закрите акціонерне товариство "Лукор" (далі позивач) звернулося в суд з позовною заявою до закритого акціонерного товариства "Меркурій Холдинг Групп" (далі відповідач) про стягнення коштів в сумі 18915 грн.07 коп.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 09.09.2008 року порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву і призначено справу до розгляду в засіданні суду 09.10.2008 року.

09.10.2008 року представники сторін в судове засіданні не з"явилися, не виконали вимог ухвали суду від 09.09.2008 року, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (повідомлення про вручення поштових відправлень № 9731646 вручено 17.09.2008 року та № 9738654 вручено 17.09.2008 року).

За таких обставин, з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення даного спору, судом відкладено розгляд справи на 21.10.2008 року.

21.10.2008 року представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтвердив в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що за період з 01.02.2008 року по 01.07.2008 року ЗАТ "Лукор" сплатило 18915 грн. 07 коп. за землю, на якій розташовані об"єкти ЗАТ "Меркурій Холдинг Групп", які передано останньому у виключне і платне користування згідно договору лізингу № 2 від 09.03.2004 року та акту прийому-передачі від 09.03.2004 року. Тому вважає обгрунтованою вимогу про стягнення з відповідача витрат по платі за землю в сумі 18915 грн.07 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначає, що площа земельної ділянки на якій знаходяться об"єкти нерухомості, а також та частина ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, не визначена документально, і Договором не передбачена компенсація витрат по платі за землю, тому просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 21.10.2008 року оголошувалась перерва до 31.10.2008 року.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами та витребувані судом, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

09.03.2004 року між ЗАТ "Меркурій Холдинг групп" та ЗАТ "Лукор" укладено договір лізингу № 2, за яким відповідачу передано у виключне строкове і платне користування майно, згідно додатку до цього договору.

Згідно умов додаткової угоди №1 від 24.10.2005 року (далі Договір) до договору лізингу № 2 від 09.03.2004 року позивач передав у власність відповідачу майно згідно додатку № 1 до Договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто, Законом чітко встановлено, що Договір має бути :

-          у письмовій формі;

-          нотаріально посвідчений;

-          та підлягає державній реєстрації.

В даному випадку письмова форма Договору додержана.

Щодо нотаріального посвідчення Договору відповідач по справі неодноразово звертався до позивача з проханням нотаріального посвідчення Договору, але позивач не з'являвся в пропоновані дні, не пояснивши причини неявки своїх представників. Тому відповідач, керуючись ч. 2 ст. 220 ЦК України, звернувся до суду з метою визнання Договору дійсним. 05.02.2008 року господарським судом Івано-Франківської області винесено рішення по справі № 19/309, згідно якого позов задоволений. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо є рішення суду то нотаріальне посвідчення Договору не вимагається.

Стосовно державної реєстрація Договору, частиною 4 статті 334 ЦК України встановлено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Реєстрація договорів здійснюється згідно з Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру. Запис у Реєстрі має містити відомості, що стосуються опису нерухомого майна, щодо якого вчиняється правочин, достатній для його ідентифікації (ч. З ст. 8 Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів). Але у даному випадку позивач, порушуючи вимоги ст. 662 ЦК України („продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат тощо)") не передав відповідачу документи на куплені об'єкти, а саме технічні паспорти та документи підтверджуючі право власності, чим унеможливлює здійснення державної реєстрації.

Відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням передати документи на придбані об'єкти з метою оформлення права власності, що підтверджується листами вих. № 46 від 14.06.2007 року, вих. № 10 від 03.04.2008 року, вих. № 11 від 04.04.2008 року, вих. № 15 від 25.04.2008 року, вих. № 32 від 13.08.2008 року, вих. № 36 від 18.08.2008 року., які позивачем залишені без розгляду. Тому відповідач змушений, в односторонньому порядку, звертаючись до відповідних органів та установ, виготовляти технічні паспорти на об'єкти з метою подальшого оформлення права власності, що в часовому відрізку значно довше, аніж це було б зроблено з участю позивача. На даний час документи, які необхідно подати для реєстрації права власності, оформляються у відповідних державних установах.

Відповідно до п. З Договору, відповідач зобов'язаний в трьохмісячний термін з моменту набуття права власності на об'єкти, купівля та продаж яких є предметом угоди, оформити на себе права користування земельними ділянками, на яких розміщенні вищевказані об'єкти. Тобто, переоформленню права землекористування передує оформлення права власності.

Окрім того, Договором не передбачена компенсація витрат по платі за землю.

Тільки після реєстрації права власності на куплені об'єкти та визначення площі земельної ділянки, що переходить в користування, з розрахунку тієї частини земельної ділянки, на якій розміщені об'єкти, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, відповідач згідно п. З Договору та керуючись ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України оформить на себе права користування земельними ділянками згідно чого і здійснюватиме оплату за оренду землі.

Таким чином, через невиконання позивачем свого обов'язку по наданню документації на об'єкти, які є предметом купівлі продажу, відповідач позбавлений можливості оформити право власності у встановлені терміни і відповідно переоформити на себе права користування земельними ділянками.

На час розгляду справи, право власності знаходиться в процесі оформлення, а площа земельної ділянки на якій знаходяться об'єкти нерухомості, а також та частина ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, не визначена документально.

В розумінні ст. 174 ГК України, господарські зобов”язання можуть виникати з договору та інших угод, передбачених законодавством, а також з угод, які не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов”язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобов”язання не допускається.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказів щодо обгрунтування обставин, які становлять предмет позову, позивач суду не подав, доводи відповідача щодо підстав виникнення спору не спростував.

За наведених обставин, вимоги позивача щодо стягнення вират по платі за землю в сумі 18915 грн.07 коп., є необгрунтованими, тому в задоволенні позову сляд відмовити.

З огляду на наведене позов не підлягає до задоволення, оскільки заявлений безпідставно.                    Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу згідно вимог статті 49 ГПК України покладаються на позивача.                     На підставі ст. 124 Конституції України, ч. 4 ст. 334 ст.ст. 525, 526, 657, 662 ЦК України, ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 174, 175, 193 ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові повністю.

Суддя Деделюк Борис Васильович

Рішення оформлене та підписане відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 03.11.2008 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________