КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2008                                                                                           № 37/645

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з"явився,

від відповідача - Пилипчук О.С. (за дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства (далі – ДП) „Вугілля України”

на рішення Господарського суду м.Києва від 04.03.2008

у справі № 37/645

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства (далі – ВАТ) „Західенерго”

до                                                   ДП "Вугілля України"

про                                                  стягнення 20 964,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від 04.03.2008 позов ВАТ „Західенерго” до ДП „Вугілля України” про стягнення 20 964, 64 грн. задоволено повністю.

Присуджено стягнути з ДП „Вугілля України” на користь ВАТ „Західенерго” 20 964, 64 збитків, 209, 64 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що позивач відповідно до вимог Інструкції П-7 та пункту 4.9. Договору телеграмами № 604 від 01.06.2007 року в обидві адреси, повідомив вантажовідправника ДП „Львіввуглезбут” та постачальника ДП „Вугілля України” про надходження на Бурштинську ТЕС вугілля неналежної якості. Крім того, приймання вугілля на Бурштинську ТЕС здійснювалось за участю представника вантажовідправника та постачальника Зворотної Л.Г., яка діяла на підставі довіреності № 57 від 29.05.2007. Відповідно до пункту 6.4. Договору, за постачання вугілля пошарового завантаження в вагони з домішками продукції інших класів чи сортів, або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу – прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки, викладені в рішенні, є наслідком неповного з’ясування всіх суттєвих обставин справи в їх сукупності, що є порушенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт посилається на те, що надані в матеріалах справи телеграми по своїй суті не є викликами, оскільки в них констатується факт повернення вугілля, що суперечить умовам пункту 17 Інструкції П-7, відповідно до якої виклик повинен містити: найменування продукції, дата та номер рахунку – фактури або номер транспортного документу, якщо на момент виклику рахунок не отриманий; основні недоліки виявлені в продукції; час, на який назначене приймання продукції по якості або комплектності (в межах встановленого для приймання строку); кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.

Отже, як зазначає апелянт, ВАТ „Західенерго”, порушуючи пункт 17 Інструкції П-7, не викликало представника Постачальника для проведення спільного опробування вугілля, в результаті чого ДП „Вугілля України” було позбавлено можливості прибути для спільного відбору проб, та переконатися, що якість відвантаженого вугілля не відповідає умовам Договору поставки.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що відповідно до пункту 4.15. Договору претензія покупця з якості вугілля ним не приймається.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2008 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 21.10.2008.

20.10.2008, через канцелярію суду, надійшло клопотання від позивача про розгляд справи без участі його представника.

21.10.2008 представник позивача в судове засідання не з’явився, судова колегія ухвалила клопотання задовольнити, розглядати справу у відсутності представника позивача.

21.10.2008 в судовому засіданні відповідачем заявлено усне клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Філію „Львіввуглезбуд” ДП „Вугілля України”, яке судовою колегією відхилено як необґрунтоване.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, судова колегія встановила наступне.

01.02.2007 між ДП „Вугілля України” (постачальник) та ВАТ „Західенерго” (покупець) було укладено договір постачання вугільної продукції № 9-02/1-П (далі – Договір), відповідного до умов якого постачальник зобов’язується поставити покупцю вугільну продукцію (далі – вугілля) в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі, а покупець зобов’язується прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим договором (пункти 1.1, 1.2).

Відповідно до пункту 2.1 Договору вугілля постачається партіями залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах DDP залізнична станція призначення, згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів „Інкотермс” в редакції 2000 року за реквізитами покупця, вказаними в додатках до договору. Мінімальна норма відвантаження – 4 напіввагони.

На виконання умов Договору 31.05.2007 філією „Львіввуглезбут” (надалі –Вантажовідправник) на адресу Бурштинської ТЕС направлено вугілля марки Г, загальною масою 678 тис. кг. за накладною № 36017257 в десяти вагонах за №№ 63484984, 63802037, 66775909, 63829881, 65698078, 66936063, 68750579, 66033481, 65098253, 68481860.

Пунктом 4 Договору сторони погодили порядок приймання вугілля по кількості і якості, зокрема, пунктами 4.1, 4.4, 4.9 передбачено, що приймання вугілля по кількості та якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкцій Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П6 та № П7 від 25.04.1966, з подальшими змінами і доповненнями, ДСТУ 1137-64 „Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Правила приймання по якості”, ДСТУ 4083-2002 „Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 „Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробувань”, ГТР 34.09.110-2003 „Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними актами України, прийнятими щодо цих питань на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору. Приймання партії вугілля за якістю у покупця здійснюється відповідно до даних хімічного аналізу атестованої хімічної лабораторії вантажовідправника. Якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача, відрізняються від посвідчень якості на величину більше верхнього значення, допустимої похибки випробування, вантажоотримувач, протягом 24 годин з моменту отримання результатів, зобов’язаний викликати вантажовідправника та постачальника для проведення спільного опробування вугілля. У разі неприбуття представника вантажовідправника протягом 24 годин з моменту отримання повідомлення, до розрахунку приймаються показники якості визначені лабораторією вантажовідправника.

При прийманні спірного вугілля позивачем встановлений факт поставки вугілля невідповідної якості.

Відповідно до пункту 4.5.Договору фактичні значення показників якості вугілля в партії для розрахунків за поставками визначаються на підставі посвідчення про якість вугілля в партії і результатів приймання вугілля за якістю у покупця таким чином: якщо різниця між показниками Аd (зола), Wtr (волога) менша за встановлену допустиму похибку випробування згідно з ДСТУ 4096-2002, - за посвідченням про якість; якщо різниця між показниками Аd, Wtr більша за встановлену допустиму похибку випробування згідно з ДСТУ 4096-2002, - за результатами приймання вугілля за якістю у покупця.

Пунктами 3.1. та 5.1. Договору та Додатком № 06/07-Б до Договору сторони встановили якісні показники на вугілля, що поставляється за умовами Договору.

За результатами випробування відібраних лабораторних проб вугілля, проведеного хімлабораторією Бурштинської ТЕС та відображених в Акті приймання вугілля на Бурштинській ТЕС № 3731 від 02.06.2007 встановлено, що вугілля не відповідає якісним характеристикам, зазначених у договорі, оскільки фактичний вміст золи у спірному вугіллі дорівнював 38,9 %, в той час як рівень показника якості для рядового вугілля, встановлений умовами договору в редакції додатку № 06/07-Б від 29.05.2007, не може перевищувати 35 %.

Відповідно до п. 4.12. Договору сторони передбачили, що постачальник і покупець мають право перевірити якість поставленої партії вугілля шляхом спільного випробування та проведення хіманалізу. Хіманаліз виконується у лабораторії ТЕС вантажоотримувача. Дані, отримані в результаті спільного випробування та проведення хіманалізу приймаються до розрахунку обома сторонами.

Про поставку неякісного вугілля позивач повідомив відповідача та вантажовідправника телеграмою № 604 від 01.06.2007.

Для контрольного випробування було повторно відібрано вугілля, що підтверджується актом про відбір вугілля № 3731 від 05.06.2007. Результати випробування лабораторної проби підтвердили, що вміст золи у вугіллі становив 43,1 %, що підтверджується актом приймання вугілля № 3731 від 06.06.2007, який підписаний представниками Буршитинської ТЕС та представниками вантажовідправника за довіреністю № 57 від 29.05.2007, представником ДП „Вуглехімічна лабораторія” ТОВ Підприємство енергетичного призначення „Горенерго”. Дані результати підтвердили висновок про невідповідність показників якості вугілля умовам договору в редакції додатку № 06/07-Б від 29.05.2007.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що вугілля, якісні показники якого перевищують гранично допустимий рівень, встановлений цим договором в пункті 3.1., покупцем не приймається, не оплачується і відправляється назад на адресу вантажовідправника з дотриманням вимог пункту 6.4. цього Договору.

Відповідно до пункту 6.4. Договору за постачання неякісного вугілля, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, пов’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу – приймання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складанню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

Поставкою вугілля, якість якого не відповідає умовам Договору, позивачу було завдано збитки на загальну суму 20 964, 64 грн., а саме, сплатою залізниці:

·          провізної плати з перевезень повернутого вугілля від станції Бурштин Львівської залізниці до станції Соснівка Львівської залізниці 13 802,40 грн. (з ПДВ), що підтверджується квитанцією про приймання вантажу № 36087016 від 05.06.2007;

·          плати за користування вагонами за час простою вагонів на території Бурштинської ТЕС в сумі 6 978,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується відомістю плати за користування вагонами № 1081/1064 від 05.06.2007;

·          плати за оформлення документів на відправлення вантажу в сумі 184,24 грн. (з ПДВ), що підтверджується накопичувальною карткою для додаткових зборів.

В зв’язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором, позивач зазнав збитки в розмірі 20 964,64 грн.

Частинами 2, 3 статті 690 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов’язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитись ним в розумний строк. Якщо продавець у цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право повернути його продавцеві. Витрати покупця у зв’язку із зберіганням неприйнятого товару та його поверненням продавцеві підлягають відшкодуванню продавцем.

Згідно пункту 7.1. Договору сторони погоджуються з тим, що всі спори та суперечності, які можуть виникнути в зв’язку з виконанням даного Договору, повинні розв’язуються в досудовому порядку (шляхом переговорів, розгляду та задоволення претензії тощо) згідно з чинним законодавством.

На виконання вищевказаних умов Договору позивачем відповідачу було направлено претензію № 119-154 від 22.06.2008, з вимогою перерахувати суму заданих збитків в розмірі 20 964, 64 грн. на рахунок Бурштинської ТЕС ВАТ „Західенерго”.

Відповідач на претензію не відповів, завдані збитки не відшкодував.

Колегія суддів не погоджується з посиланням скаржника на пункт 4.15. Договору та на те, що телеграма, додана до претензії, по своїй суті викликом не є, оскільки у ній констатується факт повернення вагонів з вугілля, що не відповідає вимогам пункту 17 Інструкції П-7, в результаті чого він був позбавлений можливості прибути для спільного відбору проб, та переконатися, що якість відвантаженого вугілля не відповідає умовам договору поставки з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, приймання вугілля по якості здійснюється, зокрема, у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо – технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7 (Інструкція П-7).

Оскільки сторонами у договорі передбачено, що порядок прийняття продукції за якістю здійснюється відповідно до Інструкції П-7 то її правила обов’язкові для застосування.

Абзацом 2 пункту 16 Інструкції П-7 передбачено, що при виявлені невідповідності якості поставленої продукції „одержувач зобов’язаний викликати для участі в прийманні продукції і оформлення двохстороннього акту представника іногороднього виробника (відправника), якщо це передбачено в основних та особливих умовах поставки, інших обов’язкових правилах або договорі.”

Представник іногороднього виробника (відправника) зобов’язаний з’явитися не пізніше ніж у триденний строк після отримання виклику, без врахування часу на проїзд, якщо інший строк не передбачений у договорі (пункт 19 Інструкції П-7).

Пунктом 4.9. Договору було встановлено, що якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача відрізняються від посвідчень якості на величину більше допустимої похибки, вантажоотримувач, протягом 24 годин з моменту отримання результатів, зобов’язаний викликати вантажовідправника та постачальника для проведення спільного опробування вугілля. У разі неприбуття представника вантажовідправника на протязі 24 годин з моменту отримання повідомлення, до розрахунку приймаються показники якості визначені лабораторією вантажоотримувача.

Пункт 4.15. Договору встановлює, що у випадку порушення покупцем вимог пункту 4.1. та пункту 4.9. його претензії щодо якості та кількості вугілля постачальником не приймаються.

Позивач, на виконання вимог Інструкції П-7 та пункту 4.9. Договору, телеграмою № 604 від 01.06.2007 повідомив вантажовідправника ДП „Львіввуглезбут” та постачальника ДП „Вугілля України” про надходження на Бурштинську ТЕС вугілля неналежної якості та просив розпорядитись товаром або дати згоду на їх повернення назад.

Крім того, у відібранні проб та складанні Акту про відбір проб вугілля від 05.06.2007 приймала участь представник вантажовідправника Заворотня Л.Г., яка діяла на підставі довіреності № 57 від 29.05.2007.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив факт того, що відповідач був належним чином повідомлений про надходження на адресу позивача неякісного вугілля, та не був позбавлений можливості направити свого представника для проведення спільного опробування неякісного вугілля.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управленою стороною.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов’язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно – правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язань.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно – правової відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов’язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань (виключає його відповідальність).

У відповідності до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином свої зобов‘язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Заподіяння збитків позивачу в результаті протиправних дій відповідача полягає в тому, що внаслідок поставки вугілля неналежної якості позивач поніс витрати по поверненню вугілля неналежної якості, на загальну суму 20 964, 64 грн.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Про наявність причинного зв’язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов’язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених витрат.

Щодо вини – то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Як вбачається з матеріалів справи, вугілля, яке повернене позивачем, було прийнято вантажовідправником без заперечень, відповідач також не надав заперечень щодо поверненого вугілля, що свідчить про визнання відповідачем своєї вини у порушенні зобов’язання за Договором.

Отже, судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов’язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, то за таких обставин, позов щодо стягнення збитків в розмірі 20 964,64 грн. є таким, що підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м.Києва від 04.03.2008 у справі № 37/645 відповідає чинному законодавству, підстав для його скасування або зміни не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДП „Вугілля України” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 04.03.2008 у справі № 37/645 – без змін.

Матеріали справи № 37/645 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді