ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/203

10.06.08

За позовом:          Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства

праці та соціальної політики України;

До:                    Державного підприємства „Шахтарськантрацит” (відповідач 1);

Міністерства вугільної промисловості України (відповідач 2);

Про:                     стягнення 22 330 508,00 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від прокуратури:          Висоцька О.О., представник, посвідчення №216 від 25.09.2007 р.;

Від позивача:          Кузнєцова І.М., представник, довіреність №14/0/22-08 від 10.01.2008 р.;

Від відповідача 1:           не з”явились;

Від відповідача 2:          не з”явились.

Справа, в порядку статті 77 ГПК України, була відкладена слуханням з 10.06.2008 р. до 24.06.2008 р., про що господарським судом винесена відповідна ухвала від 10.06.2008 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора м. Києва звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі позивача з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно 21 734 000,00 грн. заборгованості та 596 580,00 грн. пені з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представники прокуратури та позивача позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 1 у наданому відзиві на позов позовні вимоги визнає частково у розмірі 11 887 000,00 грн., посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Донецької області від 25.09.2006 р. у справі №15/231 з відповідача 1 на користь позивача було стягнуто 11 006 624,15 грн., а тому вважає за необхідне провадження у справі в зазначеній частині припинити. Відповідач 1 також зазначає про те, що предметом спору у даній справі може бути лише сума 21 734 000,00 грн., яке не була заявлена при розгляді спору №15/231 Господарським судом Донецької області; проте, наголошує на тому, що до стягнення належить сума у розмірі 11 887 000,00 грн., оскільки відповідачем 1 було перераховано на користь позивача 9 847 000,00 грн. (платіжні доручення №712 від 13.11.2007 р. на суму 1 551 000,00 грн., №713 від 06.12.2007 р. на суму 7 991 000,00 грн., №25 від 31.05.2007 р. на суму 394 900,00 грн.).

Відповідач 2—Міністерство вугільної промисловості України, повноважних представників в судове засідання не направив, незважаючи на визнання судом їх явки обов’язковою, відзив на позов не надав, позовні вимоги по суті не заперечив. Керуючись статтею 75 ГПК України, господарський суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір по суті за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

22.10.2004 р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір №3 безвідсоткової цільової позики на погашення заборгованості із виплати заробітної плати, за умовами якого позивач зобов’язався надати відповідачеві 1 безвідсоткову цільову бюджетну позику, а останній зобов’язався використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений договором строк.

Пунктом 3 визначеного договору визначено, що розмір позики становить 32 600 000,00 грн.

Строк надання позики становить три роки, з моменту переказу грошей на користь відповідача 1 (п. 5.1. договору).

Пунктом 5.2. договору визначено, що строк, вказаний у п. 5.1. договору, може бути продовжений за згодою сторін, але не більше ніж до 31.12.2007 р.

Між сторонами складений графік погашення позики, який є невід”ємною частиною договору.

Позивач, на виконання умов договору, перерахував на користь позивача грошові кошти у розмірі 32 600 000,00 грн., в якості безвідсоткової цільової бюджетної позики згідно з договором №3 від 22.10.2004 р., що підтверджується платіжним дорученням №4 від 22.10.2004 р.

18.10.2004 р. між позивачем та відповідачем 2 підписане гарантійне зобов’язання №1, за умовами якого відповідач 2 надав гарантію позивачеві про виконання, зокрема, відповідачем 1, своїх зобов’язань по поверненню ним безвідсоткових бюджетних позик на погашення заборгованості із заробітної плати, відповідно до договорів, укладених між позичальниками і позикодавцем.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.09.2006 р. у справі №15/231 за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України (позивач 1), Міністерства праці та соціальної політики України (позивач 2), Державного казначейства України (позивач 3) до Державного підприємства „Шахтарськантрацит”, третя особа –Міністерство вугільної промисловості України про стягнення 11 954 840,00 грн. –позовні вимоги задоволені частково: з відповідача на користь Міністерства праці та соціальної політики України стягнуто 11 006 624,15 грн. (10 866 000,00 грн. основного боргу та 140 624, 15 грн. пені).

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач 1 неналежним чином виконав свої зобов’язання за договором. Станом на день слухання справи у судовому засіданні сума боргу відповідача 1 перед позивачем складає 21 734 000,00 грн.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За простроку виконання зобов’язань нарахована пеня у розмірі 596 580,00 грн., передбачена п. 9.3. договору. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи, умовам договору та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за рахунок відповідача 1.

По відношенню до відповідача 2 слід зазначити про наступне.

Позивач вважає відповідача 2 солідарним боржником на підставі укладеного гарантійного зобов’язання №1 від 18.10.2004 р.

Як визначено статтею 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Матеріали справи свідчать про те, що гарантом згідно з гарантійним зобов’язанням №1 виступило Міністерство палива та енергетики України. Проте, зазначене міністерство не є банком, фінансовою установою або страховою організацією, які за чинним законодавством України мають право надавати гарантії.

Враховуючи зазначені обставини, відповідач 2 не може бути солідарним відповідачем у даній справі, оскільки останній не мав права укладати гарантійне зобов’язання.

Посилання відповідача 1 на те, що останнім, в рахунок погашення отриманої безвідсоткової цільової бюджетної позики, було сплачено 9 847 000,00 грн. з посиланням на платіжні доручення: №712 від 13.11.2007 р. на суму 1 551 000,00 грн., №713 від 06.12.2007р. на суму 7 991 000,00 грн., №25 від 31.05.2007 р. на суму 394 900,00 грн., є безпідставним, оскільки зазначені суми були враховані як погашення заборгованості за рішенням Господарського суду Донецької області від 25.09.2006 р. у справі №15/231. Слід також зазначити про те, що згідно з призначенням платежу платіжного доручення №25 від 31.05.2007 р. кошти перераховані згідно з договором №14 від 22.10.2004 р.

Вина відповідача 1 повністю підтверджена дослідженими доказами та матеріалами справи.

Наявні в матеріалах справи документи свідчать про безспірність та обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому вимоги останнього підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити за рахунок відповідача 1.

2.          Стягнути з Державного підприємства „Шахтарськантрацит” (інд. 86205, Донецька область, м. Шахтарськ, вул. Крупська, 20, ) на користь Міністерства праці та соціальної політики України (інд. 01001, .м Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ) 21 734 000 (двадцять один мільйон сімсот тридцять чотири тисячі) грн. заборгованості та 596 580 (п’ятсот дев’яносто шість тисяч п’ятсот вісімдесят) грн. пені. Видати наказ.

3.          Стягнути з Державного підприємства „Шахтарськантрацит” (інд. 86205, Донецька область, м. Шахтарськ, вул. Крупська, 20, ) в дохід Державного бюджету України 25 500 (двадцять п’ять тисяч п’ятсот) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

4.          У задоволенні позовних вимог до відповідача 2 відмовити.

5.          Накази видати після набрання рішенням законної сили.

6.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

О.В. Мандриченко