КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

18.09.08 р.                                                                                          № 377/9-06

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Ткаченка Б.О. (доповідач по справі),

суддів:

Лобань О.І.

Федорчук Р.В.

секретар судового засідання Єрмак Л.В.

представники сторін:

від позивача: Кобець Л.В. –дов. №15 від 05.01.2008р., представник

від відповідача: Мальчик Т.Ю. –дов. №18 від 17.09.2008р., представник

розглянувши апеляційну скаргу Таращанського районного споживчого товариства на рішення господарського суду Київської області від 10.07.2008р.

у справі №377/9-06/19 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Таращанського районного споживчого товариства

до Таращанського ринку Київської облспоживспілки

про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування

моральної шкоди на суму 5000 грн.

в с т а н о в и в:

Таращанське районне споживче товариство звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Таращанського ринку Київської облспоживспілки про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди на суму 5000 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 10.07.2008р. по справі №377/9-06/19 в позові відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Київської області від 10.07.2008р. та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На думку позивача, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. ст. 256-258, 387, 390, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 165, 374 Цивільного кодексу УРСР, ст. ст. 32, 35, 43 ГПК України, ст. ст. 48, 50 Закону України «Про власність».

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.08.2008р. скарга позивача прийнята до розгляду та порушене апеляційне провадження по справі.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Розпорядженням заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.09.2008р. склад колегії суддів змінено: головуючий –Ткаченко Б.О., судді –Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, судова колегія апеляційного суду виходить із наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що 23.04.2001р. укладено умову, згідно якої матеріально-відповідальні особи Таращанського районного споживчого товариства надають, а завідуюча складом Таращанського ринку Вахній А.І. приймає в користування з обов’язковим поверненням наступне майно:

1.          бетономішалка –1шт.;

2.          електрозварювальний апарат –1шт.;

3.          кислородні шланги та горєлка –1шт.;

4.          лєса металеві: стойки довгі –7шт., пальці –16 шт.;

5.          сейфи двохсекційні –2 шт. (а.с. 13).

20.09.2002р. Таращанське районне споживче товариство звернулося до Таращанського ринку з листом №186, в якому просило повернути відповідне майно (а.с. 14).

10.01.2003р. Таращанське районне споживче товариство звернулося до Таращанського ринку з претензією №5 на суму 6700 грн., в якій вимагало повернути відповідне майно або перерахувати вартість обладнання (а.с. 15).

Дослідивши представлені докази, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Київської області від 10.07.2008р. має бути залишене без змін з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 23.04.2001р. укладено умову, згідно якої матеріально-відповідальні особи Таращанського районного споживчого товариства надають, а завідуюча складом Таращанського ринку Вахній А.І. приймає в користування з обов’язковим поверненням наступне майно:

1.          бетономішалка –1шт.;

2.          електрозварювальний апарат –1шт.;

3.          кислородні шланги та горєлка –1шт.;

4.          лєса металеві: стойки довгі –7шт., пальці –16 шт.;

5.          сейфи двохсекційні –2 шт. (а.с. 13).

Відповідна умова підписна Лаврентьєвою В.В., Руденко В.М., Вахній А.І. та затверджена Головою правління Таращанського районного споживчого товариства Перуном В.М.

Оскільки спірна умова укладена, а спірне майно передане до набрання чинності Цивільним кодексом України та з врахуванням положень п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України апеляційний господарський суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень саме Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 161 Цивільного кодексу Української РСР зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 165 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.09.2002р. Таращанське районне споживче товариство звернулося до Таращанського ринку з листом №186, в якому просило повернути відповідне майно (а.с. 14).

Таким чином, 27.09.2002р. відповідачем мало бути виконане зобов’язання з повернення спірного майна.

10.01.2003р. Таращанське районне споживче товариство звернулося до Таращанського ринку з претензією №5 на суму 6700 грн., в якій вимагало повернути відповідне майно або перерахувати вартість обладнання (а.с. 15).

16.01.2007р. відповідач надав до господарського суду Київської області відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову (а.с. 41-43).

В п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки позивач відповідний позов мав пред’явити починаючи з 28.09.2002р., а строк позовної давності для звернення з таким позовом сплинув 28.09.2005р., тобто після набрання чинності Цивільним кодексом України, апеляційний господарський суд погоджується з застосуванням місцевим господарським судом положень Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач про порушення свого права дізнався саме 27.09.2002р., а з відповідним позовом звернувся лише 04.12.2006р., що підтверджується вхідним штемпелем канцелярії місцевого господарського суду на відповідній позовній заяві, доказів наявності поважних причин пропуску строку для звернення до суду з відповідним позовом позивачем не надано, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про сплив строку позовної давності і відповідно у задоволенні позовних вимог про повернення спірного майна має бути відмовлено.

Посилання позивача на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 22.03.2004р. по справі №2-65/2004р. не береться до уваги, оскільки відповідним судом не вирішено спір по суті, а закрито провадження по справі (а.с. 60). Таким чином, твердження, викладені в відповідній ухвалі суду, не є обов’язковими для господарського суду в розумінні ст. 35 ГПК України та не звільняють сторони від доказування фактичних обставин справи.

Посилання позивача на ст. ст. 48, 50 Закону України «Про власність»та ст. ст. 387, 390, 391 Цивільного кодексу України не є обґрунтованим, оскільки позивачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження не надано доказів належності йому спірного майна на праві власності. Посилання на перебування відповідного майна на балансі товариства не береться до уваги, оскільки в п. 9 Листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом»№01-8/98 від 31.01.2001р. чітко визначено, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Згідно ст. 4401 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№4 від 31.03.95р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

В п. 5 даної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди.

З вищенаведених підстав апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд повторно розглядає справу та перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення господарського суду Київської області від 10.07.2008р. по справі №377/9-06/19 прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому має бути залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 ГПК України, апеляційний господарський суд,

постановив:

1.          Апеляційну скаргу Таращанського районного споживчого товариства на рішення господарського суду Київської області від 10.07.2008р. по справі №377/9-06/19 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Київської області від 10.07.2008р. по справі №377/9-06/19 залишити без змін.

3.          Справу №377/9-06/19 повернути до господарського суду Київської області.

4.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Ткаченко Б.О.

Судді:

Лобань О.І.

Федорчук Р.В.

Дата відправки 07.10.08