ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2008 р.

Справа № 16/100-08-2723

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

(Згідно із розпорядженням голови Одеського апеляційного господарського суду № 131 від 16.09.2008 року колегію суддів у складі В.В. Бєляновського, М.А. Мирошниченка, В.В. Шевченка замінено на колегію суддів у складі Г.П. Разюк, С.І. Колоколова, М.С. Петрова)

при секретарі судового засідання: Ніколовій Г.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Зайцев С.М. (довіреність № 3381/15/14-08 від 12.05.2008 року)

від відповідачів:

від ОМР –Кіхтенко О.С. (довіреність № 383/исх-гс);

від КП „ОМБТІ та РОН” –не з'явився

від 3-ої особи: Кулініченко К.Г. (довіреність № 335 від 20.02.2008 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від „30” липня 2008 року

по справі № 16/100-08-2723

за позовом Міністерства транспорту та зв’язку України, м. Київ

до:

- Одеської міської ради, м. Одеса;

- Комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості”, м. Одеса

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Одеської залізниці, м. Одеса

про визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

01.07.2008 року Міністерство транспорту та зв’язку України (далі по тексту –позивач) звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою та подальшим уточненням до неї до Одеської міської ради (далі по тексту –відповідач 1) та Комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості” (далі по тексту –відповідач 2) про визнання за державою Україна в особі позивача право державної власності на об'єкт нерухомого майна –будівлю трансформаторної підстанції № 3165 Одеської дистанції електропостачання, (інвентарний номер 15075), загальною площею 47,7 кв.м., збудовану у 1979 році, розташовану за адресою: м. Одеса, станція „Одеса-Застава-1”, що перебуває у господарському віданні Одеської залізниці. Також позивач просив стягнути на його користь з відповідачів всі судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне майно належить до держаної власності, знаходиться у господарському віданні позивача, а тому і існує необхідність здійснення оформлення правовстановлюючих документів на зазначене майно.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.07.2008 року, яке підписано 05.08.2008 року по справі № 16/100-08-2723 (суддя Желєзна С.П.) позовні вимоги Міністерства транспорту та зв'язку України задоволені повністю. Визнано право власності за Державою в особі позивача на будівлю трансформаторної підстанції № 3165 Одеської дистанції електропостачання (інвентарний номер 15075), загальною площею 47,7 кв.м., збудовану у 1979 році, розташовану за адресою: м. Одеса, станція „Одеса-Застава-1”, що перебуває у господарському віданні Одеської залізниці. Стягнуто з Одеської міської ради на користь позивача витрати по сплаті держмита у сумі 161,90 грн. та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. На виконання даного рішення господарським судом Одеської області 18.08.2008 року видано відповідний наказ.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ОМР звернулася до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

На думку скаржника, місцевий господарський суд неправомірно та безпідставно не прийняв до уваги той факт, що об'єкт, на який суд визнав право власності, ніколи ні за ким не був зареєстрований, а позивачем не доведено яким чином ОМР оспорює або не визнає право власності держави та не визначено які самі документи втрачені, а тому і невірними є посилання на ст. 392 ЦК України.

Крім того, за твердженням скаржника, слід врахувати і той факт, що в матеріалах справи відсутні документи, підтверджуючі введення спірного об'єкту в експлуатацію, а тому і безпідставними є висновки про визнання права власності на вказаний об'єкт з моменту його прийняття в експлуатацію, що встановлено ч.2 п.2 ст.331 ЦК України.

Також скаржник посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про звернення як Міністерства так і залізниці до ОМР з вимогами про оформлення права власності на спірний об'єкт, а ОМР, в свою чергу, ніяких відповідей позивачу по вказаному питанню не направляло, а тому, по-перше, Міністерство не є належним позивачем по цій справі, а, по-друге, між позивачем та відповідачем взагалі відсутній будь-який спір відносно спірного об'єкту нерухомого майна, а тому і відсутній предмет спору.

Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він та його представник в судовому засіданні 09.10.2008 року просили залишити апеляційну скаргу ОМР без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та матеріалам справи.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала, але її представник в судовому засіданні 09.10.2008 року підтримав задоволенні позовні вимоги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу ОМР –без задоволення.

Представник КП „ОМБТІ та РОН” в судове засідання 09.10.2008 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчить відповідне поштове повідомлення № 361825 від 12.09.2008 року, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши у судовому засіданні пояснення присутніх представників сторін та третьої особи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний об’єкт нерухомості тривалий час знаходиться на балансі та утриманні Одеської дистанції електропостачання Одеської залізниці, що підтверджується довідкою про об’єкти, які знаходяться на балансі Одеської дистанції електропостачання Одеської залізниці за вих.№ 665 (а.с.32-33) та довідкою за № 783 від 07.07.2008 року (а.с.52), відповідно до яких спірний об’єкт був введений в експлуатацію у грудні 1979 року, що також визначено і інвентарною карткою обліку основних засобів за № 15075 (а.с.30).

Вказаний об’єкт представляє собою будівлю з безпосереднім цільовим призначенням для використання в якості трансформаторної підстанції, яка повинна обслуговувати потреби Одеської залізниці.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради за № 1234-ХХІІІ від 28.04.2000 року Одеській залізниці було відведено земельну ділянку площею 377,06 га для виробничої діяльності. На виконання вказаного рішення Одеській залізниці було видано Державний акт на право постійного користування землею сер. І-ОД № 000301. На зазначеній земельній ділянці за адресою: м. Одеса, станція „Одеса-Застава-1” розташований об’єкт нерухомого майна –будівля трансформаторної підстанції № 3165 Одеської дистанції електропостачання, загальною площею 47,7 кв.м., збудована у 1979 році (а.с.26-29).

Площа спірного об’єкта відповідає технічному паспорту, виготовленому КП “ОМБТІ та РОН” 01.03.2007 року, на нежитлове одноповерхове приміщення –трансформаторну підстанцію № 3165 Одеської дистанції електропостачання, загальною площею 47,7 кв.м. (а.с.18-20).

Листами за № 522 від 05.04.2007 року та № 284 від 06.03.2008 року Одеська дистанція електропостачання Одеської залізниці звернулася до Одеської міської ради з проханням оформити та видати свідоцтво про право власності, зокрема, на будівлю трансформаторної підстанції № 3165 Одеської дистанції електропостачання, загальною площею 47,7 кв.м., збудовану у 1979 року, розташовану за адресою: м. Одеса, станція „Одеса-Застава-1”, що перебуває в господарському віданні Одеської залізниці (а.с.21-22).

В свою чергу, Одеською міською радою листами за № 5191вих від 24.04.2007 року та № 1553вих від 21.03.2008 року було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання Одеської дистанції електропостачання Одеської залізниці з огляду на відсутність у заявника документів, якими підтверджений факт прийняття об’єктів нерухомості до експлуатації, як це передбачено вимогами п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року № 6/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 року за реєстраційним № 66/7387 (з послідуючими змінами та доповненнями) та правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташовані ці споруди (а.с.24-25).

Листом за № 1252/16/14-08 від 25.02.2008 року позивач звернувся до Одеської міської ради з проханням оформити та видати свідоцтво про право власності на спірний об’єкт нерухомого майна (а.с.23).

Листом від 23.05.2008 року за № 03-01/161 у відповідь на зазначений вище лист, ВК ОМР повідомило позивача про можливість вирішення питання щодо визнання права власності на об’єкт нерухомого майна по вул. Цимлянській,29 у судовому порядку. Між тим, будь-якої відповіді щодо клопотання позивача про оформлення та видачу свідоцтва про право власності на спірний об’єкт нерухомого майна з боку Одеської міської ради взагалі не надходило (а.с.35).

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Міністерства транспорту та зв'язку України про визнання за ним права власності на спірний об'єкт та вважає, що доводи, заперечення і вимоги Одеської міської ради, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 90 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 18.07.1963 року № 1540-VI), що була чинна на момент будівництва спірної споруди, державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави, а тому і будівля трансформаторної підстанції № 3165 Одеської дистанції електропостачання (інвентарний номер 15075), загальною площею 47,7 кв.м., збудована у 1979 року, розташована за адресою: м. Одеса, станція „Одеса-Застава-1”, на час її створення належала до державної форми власності.

Указом Президії Верховної Ради України від 30.08.1991 року № 1452-XII „Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави” встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України.

Положеннями статті 3 Закону України „Про власність” від 07.02.1991 року № 697-ХХІІ, який діяв в Україні з 1991 року, так і приписами ст.ст. 2, 318 Цивільного кодексу України (в редакції від 16.01.2003 року № 435-IV), держава визнана одним із суб'єктів права власності в Україні.

У відповідності до ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема, здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України „Про управління об'єктами державної власності” від 21.09.2006 року N 185-V визначено, що управління об'єктами державної власності –це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 4 цього Закону, суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; Фонд державного майна України; міністерства та інші органи виконавчої влади (далі –уповноважені органи управління); органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); юридичні та фізичні особи, які виконують функції з управління корпоративними правами держави (далі –уповноважені особи); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Крім того, у відповідності до ч. 2, 3 ст. 73 Господарського кодексу України (в редакції Закону України від 16.01.2003 року № 436-IV), орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Відповідно до п.п.12 п. 4 Положення про Міністерство транспорту та зв’язку України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2006 року № 789, Міністерство транспорту та зв’язку України здійснює відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Як вбачається з статуту Одеської залізниці, останнє є створеним згідно зі ст.ст. 1, 4 Закону України „Про залізничний транспорт” статутним територіально-галузевим об’єднанням, заснованим на державній власності і підпорядкованим Державній адміністрації залізничного транспорту, що входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв’язку України. Згідно із п.4.1, 4.2 Статуту, майно Залізниці складається з основних фондів, обігових коштів, а також інших цінностей, вартість яких відображається у балансі підприємства і належать йому на правах повного господарського відання (а.с.14-16).

Таким чином, суб’єктом спірних правовідносин, предметом яких є питання оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно, є Міністерство транспорту та зв’язку України.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Так, статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Засадами чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003р. передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес, зокрема, шляхом, визнання права (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, у тому числі шляхом: визнання наявності або відсутності прав.

На підставі викладеного судова колегія доходить до висновку, що позовні вимоги Міністерства транспорту та зв’язку України про визнання права державної власності за Державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України на об’єкт нерухомого майна – будівлю трансформаторної підстанції № 3165 Одеської дистанції електропостачання (інвентарний номер 15075), загальною площею 47,7 кв.м., збудовану у 1979 року, розташовану за адресою: м. Одеса, станція „Одеса-Застава-1”, що перебуває в господарському віданні Одеської залізниці, правомірними та обґрунтованими, доведеними та такими, що базуються на законних підставах.

Судовою колегією не приймаються до уваги і підлягають відхиленню всі доводи та заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, оскільки такі думки, твердження та посилання останнього спростовуються фактами, викладеними в описовій та мотивувальній частинах постанови.

ОМР ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надала, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних вимог.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 30.07.2008 року по справі № 16/100-08-2723 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОМР –без задоволення.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2008 року було зобов'язано ОМР доплатити державне мито за розгляд апеляційної скарги у розмірі 29,95 грн., про що надати до суду відповідні докази. Між тим, ОМР вимоги зазначеної ухвали не виконала та відповідні докази доплати державного мита за розгляд апеляційної скарги до суду не надала, у зв’язку з чим державне мито за розгляд апеляційної скарги у розмірі 29,95 грн. підлягає стягненню з скаржника на користь Державного бюджету України в примусовому порядку.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від „30” липня 2008 року по справі № 16/100-08-2723 залишити без змін, а апеляційну скаргу Одеської міської ради –без задоволення.

Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська,1, п/р 1909 в УДК в Одеській області, МФО 328011, ) на користь Державного бюджету України (р/р 0008 в ГУДКУ в Одеській області, МФО 828011, ) державне мито за розгляд апеляційної скарги у сумі 29,95 грн.

Видачу наказу за постановою доручити господарському суду Одеської області.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                      С.І. Колоколов

Суддя                      Г.П. Разюк

Суддя                      М.С. Петров