ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28"
липня 2008 р.
Справа № 24/138-08

вх. № 5389/2-24

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. б/н від 03.07.08р.  відповідача - фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, св-во про держреєстрацію серіїНОМЕР_1 від 13.03.08р.

розглянувши справу за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Харків, ід. номер НОМЕР_2

до  фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Харків, ід. номер НОМЕР_3

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить
визнати за ним право власності на магазин непродовольчих товарів з офісними
приміщеннями (приміщення цокольного поверху
№ №   9, 10, 11, 12, 13 літ. «А-5»
площею 128,0 кв.м.) та салон краси (приміщення цокольного поверху № № 14, 15,
16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64 літ.
«А-5» площею 207, 6 кв.м. та приміщення першого поверху № IVа літ. «А-5» площею
8,5 кв.м. ) загальною площею 344, 1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1
літ. «А-5»; 0виселити відповідача з магазину непродовольчих товарів з офісними
приміщеннями та салону краси по вищенаведеній адресі, які були ним самовільно та
безпідставно зайняті.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позов, в якому
проти позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на їх безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення
представників сторін, суд встановив, що позивач з вересня 1995 р. займає
нежитлові приміщення, розташовані за адресою АДРЕСА_1. За час користування
позивачем даними нежитловими приміщеннями органи місцевого самоврядування,
комунальні служби не вчинили жодних дій для виселення позивача з приміщення та
не зверталися до позивача з вимогою звільнити приміщення. Окрім того, як
вбачається з матеріалів справи, позивач за власні кошти самовільно
реконструювала нежитлові приміщення та провела їх капітальний ремонт. Цей факт
підтверджується копіями платіжних доручень, наявних в матеріалах справи.

Згідно технічного висновку, виготовленого на замовлення позивача
ПП „Модулор-сервіс”, будівельні конструкції нежитлових приміщень не мають
дефектів та пошкоджень, що вказують на зниження їх несучої здатності, технічний
стан конструкцій забезпечує їх надійну експлуатацію та безпеку для життя інших
осіб, реконструйовані нежитлові приміщення відповідають вимогам діючих
будівельних норм України та можуть екплуатуватися як нежитлові в якості салону
краси та магазину непродовольчих товарів з офісними приміщеннями.

На адресу позивача не надходило жодних скарг від мешканців
зазначеного будинку, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем права
третіх осіб ніяким чином порушені не були.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна
давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду. Як витікає з матеріалів справи, позивач протягом
13 років відкрито, очевидно для всіх третіх осіб, які мали можливість
спостерігати за нею, володіла нежитловими приміщеннями, жодних претензій з боку
інших осіб на адресу позивача не надходило.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати
майно, що йому належить. Позивач самостійно та за рахунок власних коштів
утримувала нежитлові приміщення, що розташовані в будинку АДРЕСА_1, а сааме -
здійснила реконструкцію приміщень та провела їх капітальний ремонт.

У відповідності до  ст. 15
Цивільного кодексу України кожна
особа  має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16
Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання
права.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині
визнання права власності на магазин непродовольчих товарів з офісними
приміщеннями (приміщення цокольного поверху
№ №   9, 10, 11, 12, 13 літ. «А-5»
площею 128,0 кв.м.) та салон краси (приміщення цокольного поверху № № 14, 15,
16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64 літ.
«А-5» площею 207,6 кв.м. та приміщення першого поверху  №  IVа
літ. «А-5» площею 8,5 кв.м. ) загальною площею 344,1 кв.м., що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 є обгрунтованою, доведеною документально матеріалами справи,
тому вона приймається судом та підлягає задоволенню.

Як свідчать матеріали справи, відповідач у червні 2007 р.
звернувся до позивача з проханням дозволити йому на деякий час розмістити в нежитлових
приміщеннях, які займає позивач, свій офіс. Позивач безкоштовно, без оформлення
договору оренди надала свою згоду на розміщення відповідачем меблів, документів
та техніки. Вподальшому позивач звернулася до відповідача з вимогою звільнити
приміщення, оскільки вона має намір відкрити магазин непродовольчих товарів з
офісними приміщеннями та салон краси. Відповідач надане йому приміщення не
звільнив, майно не вивіз.

Відповідач у своїх запереченнях підтвержує факт надання йому
позивачем нежитлових приміщень, та посилається на неможливість звільнити їх за
відсутністю іншого приміщення.

Згідно з положеннями статті 33 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а згідно ст. 43
Господарського процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що право власності на нерухоме майно за позивачем
встановлено судом, відповідач безпідставно, відмовляючись звільнити зайняті ним
приміщення, обмежив право власності позивача, чим порушив ч.1 ст.321 ЦК
України, яка проголошує, що право власності є непорушним, суд дійшов висновку,
що позовна вимога в частині виселення відповідача з займаних ним нежитлових
приміщень за адресою АДРЕСА_1 є обгрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позивач не наполягає на стягненні з
відповідача судових витрат, суд вважає, що
витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно - технічне
забезпечення необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.321, 322, 344 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33,
34, 43, 47-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, ідент. номер
НОМЕР_2, АДРЕСА_2 право власності на магазин непродовольчих товарів з офісними
приміщеннями (приміщення цокольного поверху №№ 9, 10, 11, 12, 13 літ. „А-5”
площею 128,0 кв.м.) та салон краси (приміщення цокольного поверху №№ 14, 15,
16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64 літ.
„А-5” площею 8,5 кв.м.) загальною площею 344,1 кв.м., що розташовані за адресою
АДРЕСА_1 літ. „А-5”.

Виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, ідент. номер НОМЕР_3,
АДРЕСА_3 з магазину непродовольчих товарів з офісними приміщеннями та салону
краси, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 літ. „А-5”.

Рішення підписано 28 липня 2008 р.

Суддя