СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.07.08
Справа№ 5/359А

Господарський суд Львівської
області розглянувши в судовому засіданні справу:

за позовом: Державної
податкової інспекції у Сколівському районі Львівської області (м. Сколе)

до відповідача-1:
ПП ОСОБА_1, м. Сколе

до відповідача-2:
ТзОВ „Авран”, м. Львів

до відповідача-3:
ТзОВ „Інжпром ЛТД”, м. Київ

про визнання недійсним
господарського зобов'язання між ПП ОСОБА_1 та ТзОВ „Інжпром ЛТД”, яке виникло
на підставі договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.06р.

Суддя Петрик
І.Й.

При секретарі
Кравець В.П.

За участю представників:

від прокуратури:
не з”явився

від позивача:
не з”явився

від відповідача-1:
ОСОБА_2 -представник

від відповідача-2:
не з'явився

від відповідача-3:
не з'явився

Присутнім в судовому засіданні,
згідно ст. 130 КАС України, роз'яснено їхні процесуальні права та обов'язки, а
також видано пам'ятки про їхні права та обов'язки.

Суть спору:
Позов заявлено ДПІ у Сколівському районі Львівської області до ПП ОСОБА_1, ТзОВ
„Авран”, ТзОВ „Інжпром ЛТД” про визнання недійсним господарського зобов'язання
між ПП ОСОБА_1 та ТзОВ „Інжпром ЛТД”, яке виникло на підставі договору підряду
на будівництво № 1509/06 від 15.09.06р.

Ухвалою суду від 23.11. 2007 року
відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи на 10.12.2007 року. В
подальшому розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою
представників відповідача-2, відповдіча-3, а також у зв'язку з витребуванням
судом додаткових доказів.

У судовому засіданні представники
позивача позов підтримали повністю, просили суд задоволити позовні вимоги, з
підстав наведених у позовній заяві.

Позивач зазначає, що Договір
підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року укладений з метою, яка
суперечить інтересам держави і полягає у незаконному відшкодуванні з державного
бюджету податку на додану вартість в розмірі 60833,33 грн., що на його думку,
підтверджується тим, що для виконання будівельних робіт використовувались
послуги субпідрядника ТзОВ „Інжпром ЛТД”, засновник та директор якого до його
діяльності не причетний, що він хворіє на психічні захворювання і перебуває на
обліку у психіатра, саме ТзОВ „Інжпром ЛТД” у відповідному податковому періоді
звітувало про відсутність господарської діяльності, воно не знаходиться за
вказаною ним юридичною адресою, а виконати передбачені у Договорі підряду на
будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року роботи одній людині не видається за
можливе.

Відповідач-1 представив відзив на
позов, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Заперечуючи проти позову,
відповідач-1 зазначив, що  укладаючи
Договір підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року, ПП ОСОБА_1 не мав
жодного іншого наміру, як забезпечити виконання передбачених ним будівельних
робіт. Твердження ж позивача про укладення зазначеного договору для незаконного
відшкодування з державного бюджету податку на додану вартість у розмірі
60833,33 грн. є абсолютно безпідставне, необґрунтоване і позбавлене будь-якої
логіки, в тому числі економічної. Відповідач-1 також стверджує, що укладаючи
Договір підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року з ТзОВ „Авран”,
він не знав і не міг знати: чи буде, а якщо буде, то кого саме ТзОВ „Авран”
залучатиме до виконання даних робіт у якості субпідрядника.

Відповідач-2 представив відзив на
позов, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

У своєму запереченні відповідач-2
зазначає, що позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідача-1 та
відповідача-2 відповідної мети. Позивачем не надано доказів того, що особи, які
підписали договір прагнули або свідомо допускали настання негативних наслідків
в результаті виконання договору, та рішенням якого органу умисел цих осіб
встановлено. Також відповідач-2 стверджує про відсутність матеріальної ознаки
умислу -заподіяння шкоди інтересам держави.

Відповідач-3 відзив на позов не
представив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Суду представлено достатньо
доказів, що дає можливість, відповідно до ч.2 ст. 128 КАС України, розглянути
справу у відсутності представника відповідача-2 та представника
відповідача-3  за наявними матеріалами.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від
06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим
Кодексом.

Розглянувши документи і матеріали,
подані сторонами, заслухавши пояснення осіб, присутніх в судовому засіданні,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

В період з 12.02.2007 року по
19.02.2007 року Державною податковою інспекцією у Сколівському районі
Львівської області була проведена виїзна позапланова документальна перевірка
приватного підприємця ОСОБА_1 з питань достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за
грудень 2006 року, про що складено акт від 19.02.2007р. № 26/17-2.

В процесі проведення перевірки
податкового кредиту було встановлено, що 15.09.2006 року ПП ОСОБА_1 та ТзОВ
„Авран” уклали Договір підряду на будівництво № 1509/06.

ТзОВ „Авран” для виконання
будівельних робіт на підставі Договору на виконання робіт № 18-БР від
20.09.2006 року використовувало послуги субпідрядника -ТзОВ „Інжпром ЛТД”.

Пунктом 1.1. Договору підряду на
будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року передбачено, що в порядку та на
умовах визначених цим договором, Виконавець (ТзОВ „Авран”) бере на себе
зобов'язання своїми силами і засобами, на власний ризик збудувати і здати
Замовникові (ПП ОСОБА_1) об'єкт відповідно до затвердженої проектно-кошторисної
документації і в обумовлений цим Договором строк, а Замовник зобов'язується
надати Виконавцеві будівельний майданчик, проектно-кошторисну документацію,
забезпечити своєчасне фінансування будівництва (і забезпечити необхідними
будівельними та іншими матеріалами), прийняти закінчений будівництвом об'єкт і
повністю сплатити вартість виконаних робіт (і матеріалів, якщо будівництво
здійснюється за рахунок матеріалів Виконавця).

Додатками № 1, № 2 та № 3 до
Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року ПП ОСОБА_1 та
ТзОВ „Авран” погоджено перелік будівельних робіт, що підлягають виконанню
протягом вересня, жовтня та листопада 2006 року, а також їх вартість.

Усі будівельні роботи, що
передбачені Договором підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року та
додатками до нього стосуються будівництва 4-х поверхового 10-квартирного
житлового будинку за адресою Львівська область, м. Сколе, вул. Гоголя, 3.
Будівництво даного будинку ПП ОСОБА_1 здійснює, будучи власником незакінченого
будівництвом чотирьохповерхового дванадцятиквартирного житлового будинку
(процент готовності якого станом на момент його придбання складав 18% у м.
Сколе, вул. Гоголя, 3, і який придбаний на підставі Договору купівлі-продажу
від 25.11.2005 року, посвідчено ОСОБА_3 - приватним нотаріусом Сколівського
районного нотаріального округу і зареєстрованого у реєстрі нотаріальних дій за
№ 1783).

Для будівництва 4-х поверхового
житлового будинку з вбудованими приміщеннями торгівлі ПП ОСОБА_1 згідно
Договору оренди земельної ділянки від 09.06.2006 року орендує земельну ділянку
площею 0,085 га, яка знаходиться по вул. Гоголя, 3 в м. Сколе на території
Сколівської міської ради Сколівського району Львівської області.

ТзОВ „Авран”, як генпідрядник за
Договором підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року,  здійснює будівельну діяльність на підставі
ліцензії на будівельну діяльність АВ № 117137, яка видана Міністерством
будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України
28.04.2006 року.

На виконання вказаного Договору
підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року між ПП ОСОБА_1 та ТзОВ
„Авран” підписано акти здачі-приймання від 03.10.2006 року на суму 154314,00
грн. в тому числі ПДВ 25719,00 грн., від 31.10.2006 року на суму 210686,00 грн.
в тому числі ПДВ 35114,33 грн. та від 30.11.2006 року на суму 185000,00 грн. в
тому числі ПДВ 30833,33 грн.

На підставі договору підряду на
будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року та актів здачі-приймання від
03.10.2006 року, від 31.10.2006 року та від 30.11.2006 року ПП ОСОБА_1 сплатив
на рахунок ТзОВ „Авран” 550000,00 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями № 14 від 11.10.2007 року на суму 50000,00 грн., № 17 від 16.10.2007
року на суму 60000,00 грн., № 20 від 18.10.2007 року на суму 60000,00 грн., №
27 від 25.10.2007 року на суму 100000,00 грн., № 33 від 27.10.2007 року на суму
50000,00 грн., № 37 від 30.10.2007 року на суму 45000,00 грн., № 40 від
01.11.2007 року на суму 52000,00 грн., № 48 від 06.11.2007 року на суму
53000,00 грн., № 51 від 13.11.2007 року на суму 80000,00 грн.

У зв'язку із здійсненням між ПП
ОСОБА_1 та ТзОВ „Авран” даних господарських операції ТзОВ „Авран” видало ПП
ОСОБА_1 податкову накладну № 111 від 03.10.2006 року на суму ПДВ 25719,00 грн.,
№ 155 від 31.10.2006 року на суму ПДВ 35114,33 грн. та № 158 від 30.11.2006
року на суму ПДВ 30833,33 грн.

20 вересня 2006 року ТзОВ „Авран”
та ТзОВ „Інжпром ЛТД” уклали Договір на виконання робіт № 18-БР, згідно якого
ТзОВ „Інжпром ЛТД” зобов'язалося виконати підготовчі, гідроізоляційні та
будівельні роботи на об'єкті, що знаходить у м. Сколе Львівської області на
загалу суму 343 518 грн. Додатками № 1 та № 2 до Договору на виконання робіт №
18-БР є калькуляція робіт, що підлягають виконанню.

Виконані роботи ТзОВ „Інжпром ЛТД”
передало ТзОВ „Авран” актами здачі-приймання робіт (надання  послуг) № ОУ-0000066 від 03.10.2006 року на
суму 141 942 грн., в тому числі ПДВ 23 657 грн., та № ОУ-0000071 від 31.10.2006
року на суму 201 576 грн., в тому числі ПДВ 33 596 грн.

У зв'язку із здійсненням між ТзОВ
„Авран” та ТзОВ „Інжпром ЛТД” даних господарських операції ТзОВ „Інжпром ЛТД”
видало ТзОВ „Авран” податкову накладну № 71 від 03.10.2006 року на суму ПДВ 23
657 грн. та № 101 від 31.10.2006 року на суму ПДВ 33 596 грн.

Позивач вважає, що Договір підряду
на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року укладений з метою, яка суперечить
інтересам держави та полягає у незаконному відшкодуванні з державного бюджету
податку на додану вартість в розмірі 60833,33 грн.

На думку позивача, про укладення
Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року з метою, яка
суперечить інтересам держави та суспільства, свідчить те, що для виконання
будівельних робіт використовувались послуги субпідрядника ТзОВ „Інжпром ЛТД”,
яке уклало договір на виконання робіт № 18-БР від 20.09.2006 року з ТзОВ
„Авран” з застосуванням власних виробничих потужностей (при цьому згідно звіту
1 ДФ ТзОВ „Інжпром ЛТД” відсутні працівники).

Свої позовні вимоги ДПІ у
Сколівському районі обґрунтовує ст. 203, та ст. 215 ЦК України, ст. 207 та ст.
208 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 3
цієї ж ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, є підставою недійсності правочину.

Проте, в процесі розгляду даної
справи, позивач не ставив під сумнів відповідність змісту Договору підряду на
будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року Цивільному кодексу України та іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено
учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

Частиною 1 ст. 173 ГК України
передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання
з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК
України, господарське зобов'язання може виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Вважаючи, що Договір підряду на
будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року, на підставі якого виникло
господарське зобов'язання між ПП ОСОБА_1 та ТзОВ „Авран”, укладений з метою,
яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, і яка полягає у
незаконному відшкодуванні з державного бюджету податку на додану вартість у
розмірі 60833,33 грн., позивач вимагає визнання недійсним господарського
зобов'язання, що виникло на підставі вказаного Договору підряду на будівництво
№ 1509/06 від 15.09.2006 року.

На думку позивача, про мету
укладення Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, свідчить зокрема те, що
один із субпідрядників - ТзОВ „Інжпром ЛТД” подавало податкову звітність, у
якій не відображало господарської діяльності, що засновник ТзОВ „Інжпром ЛТД”
знаходиться на обліку у психіатра, і стверджує, що він не причетний до
заснування та діяльності ТзОВ „Інжпром ЛТД”, що саме ТзОВ „Інжпром ЛТД” не
знаходиться за його юридичною адресою.

Зазначені обставини, на думку
позивача, підтверджені податковою декларацією ТзОВ „Інжпром ЛТД” з податку на
прибуток підприємства за 2006 рік від 16.02.2007 року, з якої вбачається, що
ТзОВ „Інжпром ЛТД” не отримувало у 2006 році валового доходу, та податковою
декларацією ТзОВ „Інжпром ЛТД” з податку на додану вартість за жовтень 2006
року від 09.11.2006 року, з якої вбачається, що ТзОВ „Інжпром ЛТД” у жовтні
2006 року не мало податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Зазначені обставини,  на думку позивача, підтверджуються також
актом незнаходження підприємства від 04.09.2007 року, що складений
оперуповноваженим ГВПМ ДПІ в Дніпровському районі м. Києва лейтенантом
податкової міліції Підлубним А.В., з якого вбачається, що ТзОВ „Інжпром ЛТД” за
адресою м. Київ, вул. М.Раскової, 11 не знаходиться, а також довідкою № 237 від
06.11.2007 року, що видана П'ятихатською центральною районною лікарнею
Дніпропетровської області, з якої вбачається, що ОСОБА_4, 1952 року народження,
який проживає АДРЕСА_1 перебуває на обліку психіатра і звертався за медичною
допомогою.

Оцінюючи зазначені вище докази, суд
вважає, що звітування ТзОВ „Інжпром ЛТД” у органи державної податкової служби
України про відсутність господарської діяльності у 2006 році не свідчить про
те, що укладаючи Договір підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року,
його сторони (ПП Москаль та ТзОВ „Авран”) прагнули досягти мети, яка суперечить
інтересам держави і суспільства, і яка полягає у незаконному відшкодуванні з
державного бюджету податку на додану вартість у розмірі 60833,33 грн.

При цьому суд враховує те, що
Постановою господарського суду Львівської області від 28.11.2007 року у
адміністративній справі 4/191А за позовом ПП ОСОБА_1 до ДПІ у Сколівському
районі Львівської області та УДК у Сколівському районі ГУДК у Львівській
області про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у
сумі 163 562 грн., яка набрала законної сили, вирішено: стягнути з Державного
бюджету України на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2; ідентифікаційний НОМЕР_1) - 113924 грн.
бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад 2006 року,
49638 грн. бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2006
року, а всього - 163562 грн., стягнути з Державного бюджету України на користь
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання:
АДРЕСА_2; ідентифікаційний НОМЕР_1) - 1635,62 грн. сплаченого судового збору.

Згідно ст. 255 КАС України,
постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб,
інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини,
які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю
тих самих сторін.

Вирішуючи справу № 4/191А,
господарський суд Львівської області прийшов до висновку, що жодна із наведених
позивачем  обставин у відповідності із
Законом України „Про податок на додану вартість” та Порядком відшкодування
податку на додану вартість, який затверджений Наказом ДПА України та Головного
управління державного казначейства України № 209/72 від 02.07.1997 року, що
зареєстрований у Міністерстві юстиції України 18.07.1997 року за № 263/2067, не
позбавляє ПП ОСОБА_1 права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість
і не надає ДПІ у Сколівському районі права вирішувати питання про бюджетне
відшкодування податку на додану вартість понад встановлений законом строк.

Відтак, суд не вбачає підстав
вважати бюджетне відшкодування ПП ОСОБА_1 податку на додану вартість у розмірі
60833,33 грн. незаконним, а відтак таким, що суперечить інтересам держави і
суспільства.

При цьому суд враховує, що за
матеріалами ГВПМ ДПІ у Дніпровському районі м. Києва 24.04.2007 року старшим
слідчим СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві Грицаном Р.О. порушено
кримінальну справу № 02-11190 за ч. 1 ст. 358 КК України, з матеріалів якої
вбачається, що невстановлені особи, діючи від імені службових осіб ТОВ „Інжпром
ЛТД”, підробляли податкові декларації шляхом внесення до них за відомо
неправдивих даних про відсутність господарської діяльності та подавали ці
декларації до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, що вбачається з довідки ДПІ
у Дніпровському районі м. Києва про надання інформації № 4113/7/264/30 від
05.10.2007 року.

Суд також виходить з того, що факт
укладення між ТзОВ „Авран” та ТзОВ „Інжпром ЛТД” та виконання договору на
виконання робіт № 18-БР від 20.09.2006 року не може свідчити про мету укладення
Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року, оскільки
укладення зазначеного договору було спрямоване не виконання уже укладеного
Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року, а укладення
договору на виконання робіт № 18-БР від 20.09.2006 року перебувало поза
контролем та компетенцію ПП ОСОБА_1

З тих же підстав суд не приймає як
доказ спрямованості умислу ПП ОСОБА_1 та ТзОВ „Авран” при укладенні Договору
підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року інформацію про те, що ТзОВ
„Інжпром ЛТД” не отримувало ліцензії на виконання будівельних робіт, що
вбачається з довідки Державної архітектурно-будівельної інспекції № 22/6-989
від 17.04.2008 року.

Суд враховує те, що за Договором
підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року ТзОВ „Авран” виконало на
замовлення ОСОБА_1 будівельних робіт на загальну суму 550 000 грн., в тому
числі ПДВ 91666,67 грн., а за договором на виконання робіт № 18-БР від
20.09.2006 року ТзОВ „Інжпром ЛТД” виконало на замовлення ТзОВ „Авран” робіт на
суму 343 496 грн., в тому числі ПДВ 57 249,33 грн.

Вважаючи, що ПП ОСОБА_1 та ТзОВ
„Авран” мали мету незаконно відшкодувати з державного бюджету України податок
на додану вартість у розмірі 60833,33 грн., та вимагаючи стягнення у державний
бюджету України 365000 грн., позивач залишає без оцінки решту суми у розмірі
185 000 грн., яка також була сплачена ПП ОСОБА_1 на рахунок ТзОВ „Авран” на
підставі Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року.

Знаходження засновника ТзОВ
„Інжпром ЛТД” на обліку у психіатра, на думку суду, також не є свідченням про
мету укладення Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року.

Окрім того, суд зазначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України, фізична особа, яка досягла вісімнадцяти
років (повноліття) має повну цивільну дієздатність, а згідно ч. 2 ст. 30 ЦК
України, обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим
кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених
законом.

З довідки Дарницького РУ ГУМУС
України в м. Києві № 47/2611 від 20.03.2008 року вбачається, що в матеріалах
кримінальної справи № 02-11190 відсутні відомості щодо визнання ОСОБА_4 судом
недієздатним чи обмежено дієздатним.

Доказів визнання ОСОБА_4
недієздатним чи обмежено дієздатним сторонами не подано, а судом не здобуто.

Незнаходження ТзОВ „Інжпром ЛТД” за
його юридичною адресою, пояснення ОСОБА_4 про його непричетність до заснування
та діяльності ТзОВ „Інжпром ЛТД”, про втрату ним паспорта, які до того здобуті
з порушенням встановленого КАС України порядку, не приймаються судом до уваги як
докази спрямованості умислу ПП ОСОБА_1 та керівника ТзОВ „Авран” на незаконне
відшкодування з бюджету податку на додану вартість у розмірі 60833,33 грн. при
укладенні Договору підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року.

Згідно ст. 38 Закону України „Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців” порушення
закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути, є
підставою для визнання запису про проведення державної реєстрації юридичної
особи недійсним та постановлення судового рішення про припинення юридичної
особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 110 ЦК
України, допущені при створені юридичної особи порушення, які не можна усунути,
є підставою для постановлення рішення суду про визнання недійсною державної
реєстрації юридичної особи та її ліквідації.

Частиною 1 ст. 18 Закону України
„Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”
передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Як встановлено судом станом на
станом на 27.12.2007 року (фактично через рік укладення та виконання спірного
договору) ТзОВ „Інжпром ЛТД” значилося у Єдиному державному реєстрі підприємств
та організацій України (ЄДРПОУ), про що свідчить довідка Головного управління
статистики у м. Києві № 13-8089 від 27.12.2007 року.

З матеріалів реєстраційної справи
ТзОВ „Інжпром ЛТД”, що надані на вимогу суду Дніпровською районною у місті
Києві державною адміністрацією, вбачається, що
ТзОВ „Інжпром ЛТД” зареєстроване Дніпровською районною у місті Києві державною
адміністрацією 09.03.2006 року, Статут ТзОВ „Інжпром ЛТД” підписаний ОСОБА_4 і
посвідчений 05.03.2006 року ОСОБА_5, приватним нотаріусом Київського міського
нотаріального кругу.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України
„Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”, юридична
особа є такою, що припиналася з дати внесення до Єдиного державного реєстру
запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, а згідно ч. 5 ст.
111 ЦК України, юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, лише рішення суду про
визнання запису про проведення державної реєстрації ТзОВ „Інжпром ЛТД”
недійсним чи про визнання недійсною державної реєстрації ТзОВ „Інжпром ЛТД” є
допустимим доказом допущених при створенні ТзОВ „Інжпром ЛТД” порушень.

Відповідно до ст.207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з
порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного
органу  державної  влади визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Необхідними умовами для визнання
зобов'язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його
вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність
його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали
настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному
випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі
якої виникло таке зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України,
якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як  таке, що
вчинено  з метою,  яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства,  то у разі наявності наміру
лише у однієї із  сторін  усе
одержане  нею  повинно
бути повернено  другій стороні,  а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного  стягується  за  рішенням  суду
в  доход держави.

Санкції, передбачені  ч.1 ст. 208 ГК України  застосовуються за вчинення  правочину з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства. Застосування цих санкцій можливе лише в
разі  виконання правочину хоча б однією
стороною.

Позивач вважає, що сторони даного
спору, укладаючи Договір підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року
діяли з умислом на незаконне відшкодування з державного бюджету податку на
додану вартість

Проте, позивачем не доведено, що
спірне господарське зобов'язання вчинене відповідачами саме з метою заздалегідь
суперечною інтересам держави та суспільства, а не з будь-якою іншою метою.
Матеріали справи не вказують на те, що спірне господарське зобов'язання містить
зобов'язання сторін щодо сплати податків, а тому несплата податків
відповідачем-3 у даному випадку не може тягнути за собою недійсності
господарського зобов'язання, що виникло між відповідачем-1 та відповідачем-2.

Відповідно до ст. 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах,
встановлених законом.

Разом з тим, згідно ст. 61
Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому органи державної податкової служби України не
позбавлені права та можливості донарахувати необхідну суму податку суб'єкту
підприємницької діяльності -порушнику податкового законодавства -відповідачу-3
у справі.

Окрім того, пунктом 1.3 Оглядового
листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення
спорів про визнання угод недійсними” № 01-8/481 від 20.04.2001 року
передбачено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є
підставою для визнання його недійсним.

Чинним законодавством України не
передбачено обов'язку покупця (замовника), а також не надано йому право
перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем (підрядником) в його
первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по
податках та обов'язкових платежах. Це ж стосується і перевірки покупцем намірів
продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто
не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19
Конституції України).

Частиною 1 ст.208 ГК України
передбачено застосування санкцій лише судом. Оскільки санкції, передбачені цією
частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є
цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що
відповідають визначенню ч.1 ст.238 ГК України. Тому такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст.250 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 250 ГК України,
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Укладення Договору підряду на
будівництво № 1509/06 мало місце 15.09.2006 року, його було виявлено ДПІ у
Сколівському районі 19.02.2007 року, а отже вказане свідчить про прострочення
строків можливого застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених
ст.208 ГК України, до відповідачів по даному спору.

Суд не приймає до уваги тверджень
позивача про те, що ТзОВ „Авран” не забезпечило виконання будівельних робіт за
Договором підряду на будівництво № 1509/06 від 15.09.2006 року. Посилання
позивача на пояснення певних осіб, які нібито власними силами виконували
будівельні роботи, не є належними та допустимими доказами невиконання ТзОВ
„Авран” його зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Виконавши вимоги процесуального
права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності,
дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від
29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення” суд прийшов до висновку, що позов
ДПІ у Сколівському районі є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 94 КАС України, у
справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем
-фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 61, 67 Конституції України ст. 18 Закону
України “Про  державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, ст. 203, 215 Цивільного
кодексу, ст. ст. 173, 179, 207, 208 ГК України, п. 6 Прикінцевих та перехідних
положень та ст.ст. 69-71, 72, 86, 87, 98, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд  -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення
цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя