ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 39/50-34/286

27.10.08

За позовом

Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама»

до

Дочірнього підприємства «Фірма «Дайленко»

про

стягнення 170 537,36 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –

Ковальчук О.В. (довіреність у матеріалах справи);

від відповідача –

Кліндухов П.В. (довіреність у матеріалах справи).

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама»(далі –Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Фірма «Дайленко»(далі –Відповідач) про стягнення 144 698,4 грн. заборгованості з оплати за користування місцями для розміщення об’єктів зовнішньої реклами (далі –ОЗР), а також нарахованих на цю заборгованість 4 979,02 грн. 3% річних, 16 015,26 грн. інфляційних втрат, 4 844,68 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов договору на право тимчасового користування місцем (-ями) для розташування об’єкту (-ів) зовнішньої реклами № 112 від 23.03.2005, укладеного між Позивачем та Відповідачам, (далі –Договір) останній не виконав свої зобов’язання та не здійснив розрахунку з Позивачем за право тимчасового користування місцями для розташування ОЗР. У зв’язку із простроченням виконання даного зобов’язання Позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) нараховані 3% річних та інфляційні втрати, а також на підставі пункту 6.3 Договору –пеня.

Відповідач позов не визнав, мотивувавши свої заперечення проти позову тим, що Позивачем не правильно визначені площі для розміщення рекламних засобів за Дозволом № 09040-05 та Дозволом № 09041-05, в зв’язку з чим, невірно нараховувалася плата за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, а отже, і сума заборгованості Відповідача перед Позивачем є неправомірною.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.11.2007 позов було задоволено повністю.

Постановою від 27.02.2008 Київський апеляційний господарський суд вказане рішення суду першої інстанції скасував в частині стягнення 4 844,68 грн. пені, та в цій частині в позові відмовив, а в решті рішення залишив без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.06.2008 вищезазначені рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, а справа передана на новий розгляд.

Вказана постанова касаційної інстанції мотивована тим, що попередніми судовими інстанціями при розгляді даної справи не було перевірено:

- чи здійснювалося Позивачем нарахування плати за тимчасове користування Відповідачем місцями для розміщення ОЗР з урахуванням положень пункту 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, (далі –Типові правила);

- чи повинно було враховуватись у визначенні розміру такої плати застосування коригуючого коефіцієнта 2,0 (стосовно неосвітлених рекламних засобів), і якщо повинно, - то чи застосовувалось.

Ухвалою суду від 14.07.2008 справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 03.09.2008.

03.09.2008 Позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з Відповідача 144 698,4 грн. основного боргу, 16 015,26 грн. інфляційних втрат, а також 4 979,02 грн. 3% річних.

У судовому засіданні призначеному на 24.09.2008 Позивач, на підставі статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України), уточнив позовні вимоги та просив стягнути з Відповідача заборгованість у сумі 163 298,03 грн., де 137 894,4 грн. –основна заборгованість, 4 916,03 грн. –3% річних, 15 912,45 грн. інфляційні втрати та 4 575,15 грн. пеня.

Вказана заява мотивована тим, що станом на 23.09.2008 Позивачем здійснено перерахунок розміру плати за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, що відображено у довідці про стан розрахунків Відповідача перед Позивачем по рахункам-фактурам за пріоритет та тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, які виставлені за період з 01.01.2005 до 23.09.2008.

При цьому, Позивач зазначив, що:

- листом вих. № 1188/11 від 26.11.2007 Відповідач звернувся до нього з проханням скасувати коригуючий коефіцієнт 2,0 на рекламний засіб відповідно до Дозволу № 09041-05 та встановити коефіцієнт 0,25 у зв'язку з тим, що даний рекламний засіб не встановлений;

- на зазначений вище лист Позивач надав відповідь (лист вих. № 196-6467/КР від 17.12.2007) про залишення без задоволення звернення стосовно виставлення рахунків-фактур за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів за Дозволом № 09041-05 з коефіцієнтом 0,25;

- при нарахуванні плати за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів Позивач виходив із даних дозвільної документації, а саме Дозволів на розміщення об’єктів зовнішньої реклами, в яких зазначається загальна площа рекламного засобу.

Відповідач проти уточнюючих позовних вимог заперечував з тих підстав, що:

- Позивачем всупереч положенням статей 4, 140 Конституції України, статті 16 Закону України «Про рекламу» та пункту 32 Тимчасових правил була застосована інша методика розрахунку суми заборгованості, а саме визначалася не горизонтальна, а вертикальна проекція рекламного засобу, причому, якщо об'єкт зовнішньої реклами мав дві рекламні площини, то ці площі вертикальних проекцій додавалися;

- Позивачем не надано жодного належного доказу того факту, що рекламні конструкції, належні Відповідачу є неосвітленими.

Виходячи із зазначених заперечень Відповідачем здійснено перерахунок суми заборгованості, в якому Відповідачем бралася до уваги площа горизонтальної проекції ОЗР у розмірі 12 м кв., а також виключався коефіцієнт неосвітленості.

У судових засіданнях 03.09.2008, 24.09.2008, 22.10.2008 оголошувались перерви до 24.09.2008, 29.10.2009, 27.10.2008, відповідно.

Розгляд справи відкладався.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.03.2005 між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір, відповідно до якого на виконання «Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві», робочий орган (Позивач) надає розповсюджувачу зовнішньої реклами (Відповідачу) право на тимчасове користування місцем за адресою згідно Додатку, який є невід'ємною частиною цього договору, на підставі погодженої у встановленому порядку дозвільної документації на розміщення об'єктів зовнішньої реклами, а розповсюджувач зовнішньої реклами (Відповідач) - використовує надане місце за цільовим призначенням - для розміщення ОЗР, здійснює оплату за право користування місцем та звільняє у триденний термін місце після закінчення терміну дії дозволу (та/або цього Договору) в частині наданого права користування місцем, на яке припинено дію дозволу та/або цього договору (пункт 2.1).

Розмір плати за право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення ОЗР встановлюється виконавчим органом (Київською міською державною адміністрацією) та сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами на підставі рахунків-фактур, наданих робочим органом (пункт 4.1 Договору).

Розповсюджувач зовнішньої реклами (Відповідач) зобов’язаний отримати рахунок на сплату коштів за право тимчасового користування місцем для розташування ОЗР не пізніше 15-го числа поточного місяця (пункт 4.2 Договору).

Плата за право тимчасового користування місцем для розміщення ОЗР складається з базового тарифу та коригуючих коефіцієнтів, на які послідовно перемножується базовий тариф. Нарахування коригуючих коефіцієнтів на базовий тариф, який вказано по кожному ОЗР у додатку (-ах) до цього Договору, а також податку на додану вартість проводиться у відповідності до вимог чинного законодавства України та в порядку, визначеному виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) (пункт 4.3 Договору).

Нарахування плати здійснюється з дати прийняття виконавчим органом київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) рішення про видачу дозволу на розміщення ОЗР (пункт 4.4 Договору).

Плата за право тимчасового користування місцем (-ями) сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами щомісячно не пізніше 20-го числа поточного місяця шляхом перерахування суми коштів зазначеної в рахунку-фактурі, наданого робочим органом, на поточний рахунок останнього (пункт 4.5 Договору).

За несвоєчасну та/або неповну сплату платежів за право тимчасового користування місцем для розміщення ОЗР розповсюджувач зовнішньої реклами (Відповідач) сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 6.3 Договору).

Відповідно до пункту 7.2 Договору строк дії цього Договору визначається по кожному місцю розташування ОЗР окремо у додатках (адресних програмах), які є невід’ємною частиною договору. Строк дії цього Договору може бути продовжено шляхом укладання додаткової угоди та внесення змін до додатків (адресних програм).

Відсутність ОЗР за наявністю дозволу на право його розміщення не є підставою для припинення терміну дії Договору та/або Дозволу, за винятком пошкодження/знищення рекламної конструкції (реклами) внаслідок обставин, які не міг відвернути Розповсюджувач зовнішньої реклами, про що останній повинен терміново в письмовій формі повідомити Робочий орган. Тимчасове припинення терміну дії Договору у цьому випадку проводиться у порядку, передбаченому умовами цього Договору з обов’язковим укладенням Додаткової угоди (пункт 7.9 Договору).

23.03.2005 сторонами підписано додаток № 1 до Договору (далі –Додаток №1), за яким Позивач згідно з пунктом 2.1 Договору надав Відповідачу право тимчасового користування місцем для розміщення ОЗР за адресами, зазначеними в цьому додатку. Зокрема, у цьому Додатку передбачені види ОЗР, їх розмір та місцезнаходження, дата кінця строку дії –24.05.2006, а також узгоджена базова плата.

У вказаному Додатку № 1 сторонами також передбачено, що плата за право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР складається з базових тарифів та коригуючих коефіцієнтів, на які послідовно перемножується базовий тариф. Нарахування плати за право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР здійснюється у порядку та на умовах, визначених Договором.

На виконання умов Договору Позивачем було надано Відповідачу право тимчасового користування двома місцями для розміщення ОЗР відповідно до дозволів №№ 09040-05 та 09041-05.

Як убачається із вищезазначених Дозволів на розміщення об’єктів зовнішньої реклами, вони видані Відповідачу на підставі протокольного рішення Київської міської державної адміністрації від 25.05.2005 № 7 (далі – Протокольне рішення №7) на підставі заявок від 23.03.2005 №№ 9263, 9262.

Строк дії цих Дозволів встановлено з 25.05.2005 до 24.05.2006, який подовжено до 30.06.2007 (зазначено на самих Дозволах). (Згідно з Протокольним рішенням № 7 (пункти 61, 62) строк дії зазначених дозволів встановлено до 01.05.2007 до розробки проекту розміщення ОЗР).

Позивач на виконання умов Договору виставив Відповідачу за період з червня 2005 року до червня 2007 року рахунки-фактури на оплату за право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР на загальну суму 144 698,40 грн., а саме: № 29694 від 02.06.2005 на суму 10886,40 грн., № 35369 від 15.09.2005 на суму 6804 грн., № 40732 від 30.12.2005 на суму 6804 грн., № 45245 від 29.03.2006 на суму 6804 грн., № 45801 від 30.12.2005 на суму 9072 грн., № 45802 від 15.09.2005 на суму 9072 грн., № 48137 від 14.04.2006 на суму 12096 грн., № 51530 від 15.06.2006 на суму 6048 грн., № 51531 від 15.06.2006 на суму 6804 грн., № 56764 від 15.09.2006 на суму 15876 грн., № 56766 від 06.10.2006 на суму 5292,грн., № 61705 від 15.12.2006 на суму 10584 грн., № 65005 гід 15.03.2007 на суму 15876 грн., № 67787 від 13.04.2007 на суму 7560 грн. № 69018 від 15.05.2007 на суму 7560 грн., № 71129 від 15.06.2007 на суму 7560 грн.

Вказані рахунки-фактури Відповідачем оплачені не були.

23.09.2008 Позивачем було подано уточнення до позовної заяви, в якому зазначалося про здійснення перерахунку Відповідачеві розміру плати за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, у зв’язку із чим, розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем склав 137 894,40 грн.

Причиною виникнення спору у даній справі є правильність визначення Позивачем розміру заборгованості за право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР.

Розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, на час існування між сторонами спірних правовідносин та дії Договору, регулювалися (регулюються) наступними законодавчими та нормативними актами: Законом України «Про рекламу»; Типовими правилами, а також затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 2 грудня 2002 року №2159 (в редакції розпорядження Київської міської державної адміністрації від 31 травня 2005 року № 895) (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 19 грудня 2002 року за №92/475) (далі – Розпорядження №2159):

- Порядком розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві (далі –Порядок № 1);

- Порядком визначення розміру плати за право тимчасового використання місць (для розташування об'єктів зовнішньої реклами), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва (далі –Порядок № 2).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу»розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що видаються виконавчими органами сільських, селищних міських рад, та в порядку, встановленими цими органами на підставі типових правил, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 Типових правил для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільською, селищною, міською радою може утворюватись відділ, управління або уповноважуватися установа, організація.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 15.07.2002 №1395 «Про затвердження Положення госпрозрахункової організації «Київреклама»Позивачу надано право щодо надання платних послуг у сфері розміщення реклами.

Відповідно до пункту 32 Типових правил плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування. а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу.

Аналогічне положення щодо визначення площі місця розташування ОЗР міститься і у пункті 4.1 Порядку № 1, згідно з яким площа місця на території зеленої зони, на асфальті, ґрунті, дахах будинків (будівель) та споруд, на якому розташовується ОЗР, визначається як сума площі її горизонтальної проекції на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра по периметру горизонтальної проекції цього ОЗР.

Як убачається з преамбули Розпорядження № 2159, з метою впорядкування розміщення об'єктів зовнішньої реклами, керуючись, зокрема, і Типовими правилами, Київською міською державною адміністрацією були затверджені вищенаведені Порядки № 1 та № 2.

Спосіб визначення розміру плати за право тимчасового використання місць для розташування ОЗР передбачений Порядком № 2.

Так, згідно з цим Порядком плата за право тимчасового використання місць (для розташування зовнішньої реклами), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва (далі - плата), складається з базових тарифів (таблиці 1, 2) та коефіцієнтів диференціації плати в залежності від зони розміщення зовнішньої реклами (далі - коригуючі коефіцієнти) (таблиця 3), на які послідовно перемножується базова плата (пункт 1).

Плата не враховує податок на додану вартість та податок на рекламу, які мають бути обчислені додатково відповідно до законодавства, та вартість послуг робочого органу (пункт 2).

У таблиці № 1 даного Порядку № 2 визначаються базові тарифи залежно від виду рекламного засобу, зокрема:

№ п/п

Вид рекламного засобу

Одиниця виміру

Базова плата за місяць, грн.

Щит, що стоїть окремо

за 1 кв. м площі поверхні реклами

28,0

При цьому, судом враховано, що у Порядку № 2 для розрахунку базової плати за одиницю виміру береться розмір площі поверхні реклами, а не площа місця розташування рекламного засобу.

Системно проаналізувавши положення Типових правил та затверджених Розпорядженням № 2159 Порядків № 1 та № 2, суд дійшов висновку, що між пунктом 32 Типових правил та Порядком № 2 не існує колізій, зокрема положення цього Порядку № 2 не суперечать пункту 32 Типових правил.

Так, другим реченням пункту 32 Типових правил встановлюється алгоритм визначення площі місця розташування рекламного засобу (який співпадає із алгоритмом визначення цієї площі передбаченим вищезазначеним пунктом 4.1 Порядку № 1), а Порядок № 2 встановлює алгоритм визначення розміру плати за право тимчасового використання місць для розташування ОЗР.

При цьому, Типовими правилами не передбачено обов’язкового врахування у алгоритмі визначення розміру вищезазначеної плати, площі місця розташування рекламного засобу. Тому при визначені базової плати Київською міською державною адміністрацією у таблиці № 1 за одиницю виміру визначено 1 кв. м площі поверхні реклами.

Таблицею № 3 Порядку № 2 передбачені коригуючі коефіцієнти залежно від місцезнаходження ОЗР. Так, на час укладання Договору та Додатку № 1, для ОЗР розташованих на Столичному шосе був передбачений коефіцієнт 1,5, який після внесення змін до Розпорядження № 2159 (згідно із розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31 травня 2005 року № 895) склав 1,25.

Судом також враховано, що під час підписання 23.03.2005 Додатку № 1, сторонами у цьому Додатку було погоджено базову плату за місце розташування ОЗР, яка нараховувалась виходячи із загальної площі рекламного засобу з урахуванням коригуючого коефіцієнту місця його розташування, і, відповідно, передбачений у Додатку № 1 алгоритм нарахування плати за право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР співпадав із алгоритмом зазначеним у Порядку № 2:

- ОЗР згідно з Дозволом № 09040-05 –1512 грн. (36 кв.м. площі рекламного щита х 28 грн. х 1,5);

- ОЗР згідно з Дозволом № 09041-05 –2268 грн. (54 кв.м. площі рекламного щита х 28 грн. х 1,5).

Відтак, суд не бере до уваги посилання Відповідача на неправомірність застосування Позивачем при визначенні розміру заборгованості Відповідача розміру площі самого ОЗР.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 2 розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від плати за право тимчасового використання місць для розміщення об'єктів зовнішньої реклами при відсутності об'єктів зовнішньої реклами.

До неосвітленого об'єкта зовнішньої реклами, зазначеного у позиціях 1 - 5, 10, 11, 13, 14, 15 таблиці № 1 цього Порядку, застосовується коригуючий коефіцієнт 2,0 (пункт 4 Порядку № 2).

Таким чином, беручи до уваги, що ОЗР зазначений у Дозволі № 09041-05 не був встановлений, що не заперечується самими сторонами, а застосування коефіцієнту неосвітленості можливе лише до встановлених ОЗР, то застосування до даного ОЗР вказаного коефіцієнту є неправомірним. Тому, суд у цій частині погоджується із доводами Відповідача.

Як убачається із наявної у матеріалах справи Довідки щодо суми розрахунку плати за тимчасове використання місць для розміщення рекламних засобів ДП «Фірма «Дайленко», при виставлені рахунків № 67787, № 69018, № 71129 Позивачем помилково було застосовано до ОЗР зазначеного у Дозволі № 09041-50 коефіцієнт неосвітленості 2,0. При виставлені решти спірних рахунків зазначений коефіцієнт до цього ОЗР не застосовувався.

Суд зазначає, що вказана вище помилка була усунута Позивачем при подані уточнення до позовної вимоги від 23.09.2008, до якого додана Довідка про стан розрахунків Відповідача перед Позивачем по рахункам-фактурам за пріоритет та тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, які виставлені за період з 01.01.2005 до 23.09.2008. У цій довідці зроблено коригування по рахункам № 67787, № 69018, № 71129 суми заборгованості шляхом зменшення останньої на коефіцієнт неосвітленості.

Судом враховано, що згідно з пунктом 4 Порядку № 2 до нерозміщеного об'єкта зовнішньої реклами (через зміну містобудівної ситуації, здійснення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування) застосовується коригуючий коефіцієнт 0,25.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідач усупереч зазначеної норми не довів, що нерозміщення ОЗР зазначеного у Дозволі № 09042-50 відбулося через перелічені у пункті 4 Порядку №2 обставини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі – ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Як встановлено судом, Відповідач свої зобов’язання за Договором щодо внесення плати за право тимчасового використання місць для розміщення об'єктів зовнішньої реклами перед Позивачем не виконав.

Відтак, позовна вимога про стягнення з Відповідача 137 894,40 грн. основного боргу є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься й у статті 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимога Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача в сумі 15 912,45 грн. інфляційних втрат та 4 916,03 грн. 3% річних. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснене Позивачем станом на 10.09.2007 (дата пред’явлення позову), а їх розрахунок відповідає нормам законодавства, матеріалам справи та умовам Договору.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 4 575,15 грн., яку Позивач просить стягнути з Відповідача за несвоєчасну сплату платежів відповідно до пункту 6.3 Договору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 7.2 Договору та Додатку № 1 строк дії Договору закінчився 24.05.2006, і його продовжено у порядку визначеному пунктом 7.2 не було.

Як вбачається з розрахунку позивача, пеня нарахована на суму боргу, який виник на підставі рахунків-фактур, які виставлялися Позивачем Відповідачу у після договірному періоді, починаючи з 15.09.2006, коли пункт 6.3 Договору вже не регулював правовідносини сторін стосовно відповідальності за прострочення виконання грошового зобов’язання.

У зв’язку із цим, суд не визнає вимогу Позивача про стягнення пені законною та обґрунтованою, а тому ця вимога задоволенню не підлягає.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при частковому задоволенні позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Фірма «Дайленко»(03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 11, ідентифікаційний код 22939338, п/р № 78 в АБ «Таврика», МФО 300788, а у випадку відсутності коштів з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама»(01030, м. Київ, вул. М. Коцюбинського, 12-А, ідентифікаційний код 26199714, п/р № 122 в Києво-Святошинському відділенні КРФ ВАТ КБ «Хрещатик», МФО 300830) 137 894 (сто тридцять сім тисяч вісімсот дев’яносто чотири) грн. 40 коп. основного боргу, 15 912 (п'ятнадцять тисяч дев’ятсот дванадцять) грн. 45 коп. інфляційних втрат, 4 916 (чотири тисячі дев'ятсот шістнадцять) грн. 03 коп. 3% річних, а також 1 587 (одну тисячу п’ятсот вісімдесят сім) грн. 23 коп. державного мита та 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя Сташків Р.Б.

Повний текст рішення підписано 17.11.2008