ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2008 р.

Справа № 20-28/6-08-119

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів Лавренюк О.Т., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Кубік О.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 20.10.2008р.:

від позивача: Вакула В.М., за довіреністю;

від відповідача : Остяк В.Ф., за довіреністю;

від третіх осіб: ТОВ „Інспекторат Україна” - Козак Д.В., за довіреністю;

Атаманюк П.П., за довіреністю;

ВАТ „Одеснафтопродукт” - Некрасов О.В., за довіреністю;

Одеської залізниці –Слюсар М.М., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Нафтохімік Прикарпаття”

на рішення господарського суду Одеської області

від 09 липня 2008 року

по справі №20-28/6-08-119

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Нафтохімік Прикарпаття”

до відповідача: Приватного підприємства „Транс-Ойл”

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Інспекторат Україна”

Відкритого акціонерного товариства „Одеснафтопродукт”

Одеської залізниці

про стягнення 395262,28 грн.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ст. 4-4 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась повна фіксація судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд апеляційної скарги відкладався на 20.10.2008р.

Ухвалою заступника голови Одеського апеляційного господарського суду від 07.10.2008р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” на один місяць –до 12.11.2008р.

У судовому засіданні 20.10.2008р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

14.01.2008р. до господарського суду Одеської області від ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” надійшла позовна заява до ПП „Транс-Ойл” за участю третьої особи, яка не заявляє самостйних вимог на предмет спору, на стороні позивача –ТОВ „Інспекторат Україна” про стягнення збитків в сумі 395262,28 грн. з посиланням на те, що позивачем згідно з договором №14/02 від 14.02.2006р. про надання послуг по перевалці нафтопродуктів, укладеним між ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” та ПП „Транс-Ойл”, були відправлені вагони з мазутом марки М-100 в кількості 4877,477т для завантаження на танкер, ПП „Транс-Ойл” видало ресурсну довідку № 16/05 від 16.05.2006р. про те, що у відповідача зберігається мазут марки М-100, який є власністю ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття”, в кількості лише 4698, 370 т., у зв’язку з чим відповідач не здійснив повного вивантаження мазуту, а даною ресурсною довідкою підтвердив порушення свого зобов’язання та той факт, що різниця вантажу між відправленим та злитим мазутом становить 179,107 т (4 877, 477 т. - 4 698, 370 т. = 179,107 т).

На думку позивача, вина відповідача у заподіянні збитків полягає у недотриманні ст. 35 Статуту залізниць, п. 1.2, п. 2.3.4, п. 2.3 Договору, технології розігрівання мазуту для зливу, невикористанні пару для підігріву.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2008р. по справі №28/6-08-119 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” до розгляду.

30.01.2008р. до господарського суду Одеської області від ТОВ „Інспекторат Україна” надійшли пояснення по справі, в яких третя особа вказує, з яких причин виникли залишки вантажу –172,775 м.куб. у вагоно-цистернах після вивантаження.

30.01.2008р. ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” подав до господарського суду першої інстанції письмові пояснення по справі, в яких додатково обґрунтував позовні вимоги: ПП „Транс-Ойл” допустило порушення взятого на себе зобов’язання, а саме: не вчинило в повному обсязі дій, які зобов’язано було здійснити по зливу вантажу (мазуту) за п. 2.3.4. п.2.3., п.1.2 Договору, та дій, передбачених п.1.1. п.2.1.10. Договору (щодо належного зберігання вантажу), оскільки договір № 14/02 від 14.02.2006 р. має елементи зберігання. Відповідачем не дотримано ст. 226 Господарського кодексу України та ст. 960 Цивільного кодексу України.

За розрахунком позивача, відповідачем втрачено мазуту на 78269,759 дол. США (179,107 т х 437 дол. США). Курс НБУ на момент подачі позову становив 5,05 грн., таким чином, сума позову визначена позивачем у розмірі 395262, 28 грн..

15.02.2008р. до господарського суду Одеської області від ПП „Транс-Ойл” надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що погіршення якісних характеристик мазуту, що в свою чергу призвело до утворення бітумних залишків, та в наступному негативно вплинуло на розігрів та злив мазуту, відбулося з вини вантажовідправника та вантажоодержувача, а не з вини відповідача, в даному випадку вбачається порушення позивачем п. 2.1.2 договору, за яким замовник зобов’язаний забезпечити відправку вантажу в вагоноцистернах, що не мають бітумних залишків. Це порушення умов договору стало приводом розбіжностей якісних показників при завантаженні, а згодом і при зливі мазуту. Кількість фактично злитого мазуту підтверджено незалежним експертним підприємством, актом приймання № 1-23 від 20.02.2006р., згідно з яким відповідачем було злито та прийнято на зберігання 4698,370 т., що підтверджено ресурсною довідкою від 16.05.2006р. Крім того, приймання мазуту по кількості ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем - ВАТ „Одеснафтопродукт” не заперечувалося.

04.03.2008р. до господарського суду першої інстанції від ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” надійшли заперечення на відзив, в яких позивач зазначає, що позовні вимоги ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” обґрунтовуються невиконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо втрати вантажу під час зливу, а не після його фактичного зливу, таким чином, предметом спору є той вантаж, який не злитий, а не той, що злитий, акт приймання передачі вантажу, який не підписаний зі сторони позивача та складений незалежною експертною організацією, фактично підтверджує кількість мазуту, який вивантажений ПП „Транс-Ойл” із вагоноцистерн.

05.03.2008р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшло додаткове обгрунтування позовних вимог.

Розпорядженням виконуючого обов’язки голови господарського суду Одеської області від 11.03.2008р. №104-р „Про передачу справи” справу №28/6-08-119 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.03.2008р. справу №28/6-08-119 прийнято суддею Щавинською Ю.М. до свого провадження та присвоєно справі №20-28/6-08-119.

ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” 28.03.2008р. надало до суду письмові пояснення на виконання вимог ухвали господарського суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Інспекторат Україна” у своїх поясненнях на позов (вх. №6311 від 28.03.2008р.) вказує на те, що причиною різниці є наявність залишків вантажу в вагоноцистернах після вивантаження (від 22 до 41 см.). Загальна кількість залишку становить 172,775м. куб., наявність залишків обумовлена низькою температурою вантажу (-1-(-14)°С), а також довгим часом стоянки вагоноцистерн перед вивантаженням (5-11 днів).

Відповідачем 28.03.2008р. надано відзив на додаткове обгрунтування позовних вимог, в яких відповідач вказує на відсутність вини ПП „Транс-Ойл” у наявності залишків у вагоноцистернах з посиланням на Правила перевезення вантажів, Правила технічної експлуатації та охорони праці на нафтобазах.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.03.2008р. по справі №20-28/6-08-119 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ВАТ „Одеснафтопродукт” та Одеську залізницю.

12.05.2008р. від ВАТ „Одеснафтопродукт” до господарського суду Одеської області надійшли пояснення до позову, з яких вбачається, що ВАТ „Одеснафтопродукт” не приймало участі у прийомці вказаного у позові вантажу мазуту позивача і не брало на себе зобов’язань по його прийманню.

12.05.2008р. ПП „Транс-Ойл” надало уточнення з поясненнями та запереченнями на відзив та додаткове обґрунтування позовних вимог щодо стягнення збитків.

13.06.2008р. до господарського суду Одеської області від Одеської залізниці надійшов лист, в якому третя особа вказує на те, що надати пояснення щодо обставин перевезення вантажів по зазначеним у позовній заяві накладним та копіями перевізних документів не має можливості у зв’язку зі знищенням документів з причини закінчення строку їх зберігання.

Під час розгляду справи позивачем було заявлено клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову (том 2 а.с.6), у задоволенні якого судом було відмовлено з урахуванням його необґрунтованості в частині припущення того, що грошові кошти, на які позивач просив накласти арешт, можуть зникнути, що призведе до невиконання судового рішення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.07.2008р. по справі №20-28/6-08-119 відмовлено у позові ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” до ПП „Транс-Ойл” з тих підстав, що : 1) причиною розходження між кількістю відправленого та злитого вантажу є наявність залишку в вагоноцистернах після відвантаження (від 22 до 41 см), загальна кількість яких складає 172,775 м.куб., наявність залишків обумовлена надзвичайно низькою температурою вантажу (-1-(-14)оС), а також тривалим часом отстоювання вагоноцистерн перед вивантаженням (5-11 діб) при температурі навколишнього середовища у вказаний період від мінус 8оС до мінус 16оС, під час приймання вантажу після зливу мазуту його кількість склала 4713,593 брутто, в тому числі 4698,370 нетто та 15,223 води, у зв’язку з чим нестача вантажу склала 163,884 т, крім того, ресурсною довідкою від 16.05.2006 року ПП „Транс-Ойл” повідомило про залишок мазуту в кількості 4698,370т.; 2) як вбачається із матеріалів справи, позивачем у встановленому порядку не доведено факту порушення відповідачем будь-яких умов договору, крім того, позивачем належним чином не доведено факт видачі вантажу саме ПП „Транс-Ойл”, оскільки з копій залізничних накладних, які є доказом укладення договору перевезення згідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, вбачається, що одержувачем зазначено ВАТ „Одеснафтопродукт”, будь-яких доказів зміни договору перевезення або видачі вантажу саме відповідачу матеріали справи не містять.

Посилання позивача на невиконання відповідачем приписів Статуту залізниць України не прийняті судом до уваги, оскільки ПП „Транс-Ойл” не є ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем, крім того, згідно з листом ВАТ „Одеснафтопродукт”, на адресу якого і були відправлені вагони, від 14.02.2006р. № 5/3-05/03, саме він брав на себе оплату послуг залізниці, в тому числі подачу – уборку цистерн, користування вагоноцистернами та інші станційні збори, тобто виконання обов’язків вантажоодержувача.

За висновком суду, причиною розходження між кількістю відправленого та злитого вантажу стала наявність твердих залишків (від 22 до 41 см), обумовлена сторонніми явищами - дуже низькою температурою вантажу та навколишнього середовища, про що свідчить порівняльний аналіз даних актів зливу, згідно з якими твердий залишок мав місце при зливі вагонів, що приймалися при низькій температурі навколишнього середовища від -8оС до -11 оС.

Не прийняті до уваги господарського суду твердження позивача про недотримання відповідачем технології розігрівання мазуту, оскільки згідно з Правилами перевезення вантажів на мазут, що належить до 4-ої групи вантажів, розповсюджується норма на розігрів та злив –10 годин, разом з тим, Акти зливу № 1-23 свідчать, що відповідач затрачував на злив мазуту до 18 годин, що на 8 годин перевищує встановлену норму. З акту № 2 від 28.02.2006 року вбачається, що в лютому місяці 2006р. для ПП „Транс-Ойл” виробником пару –Одеською ТЕЦ поставлявся для використання пар з температурою 261 градус та тиском 5, 7 кгс/ см.кв.., крім того п.6.3.2 Правил технічної експлуатації та охорони праці на нафтобазах заборонено застосовувати пар для підігріву мазуту при температурі, що перевищує 90 градусів.

Щодо вимог позивача про стягнення вартості 15,23 т мазуту, який за твердженням ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” втрачено під час зберігання, то вони не підлягають задоволенню з тих підстав, що як вбачається з матеріалів справи на зберіганні у ПП „Транс-Ойл” знаходиться 15,223 т мазуту.

Посилання позивача на ст. 612 Цивільного кодексу України щодо втрати кредитором інтересу у виконанні зобов’язання судом до уваги не прийняті в зв’язку з недоведенням позивачем факту прострочення боржником зобов’язання у розумінні ст. 612 Цивільного кодексу Україна. Крім того, суд вказав, що ТОВ „Інспекторат України” повідомило позивача про наявність залишку 21.02.2006р., тобто позивач на наступний день після зливу мазуту знав про результати зливу та мав можливість з’ясувати про залишок мазуту та вжити заходів щодо його повернення.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, 30.07.2008р. до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 09.07.2008р. по справі №20-28/6-08-119 звернувся позивач –ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття”, в якій просить: скасувати рішення господарського суду Одеської області від 09.07.2008р. та задовольнити позов у повному обсязі, мотивуючи це тим, що: 1) господарським судом Одеської області безпідставно не застосовано положення ст. ст. 11, 14 Цивільного кодексу України щодо висновку суду про відсутність доказів укладення договору між позивачем та відповідачем, крім того вказаний висновок суду спростовується матеріалами справи; 2) в рішенні господарського суду не надано належної оцінки п. 1.2, п. 2.3.4 договору, відповідно до яких саме на відповідача покладено обов’язок по організації виконання технологічних операцій по вивантаженню вантажу; 3) листом від 05.04.2006р. за №юр-1411 позивач вимагав від ПП „Транс-Ойл” неухильного дотримання умов договору щодо відшкодування вартості мазуту марки М-100, на сьогоднішній день умови п. 4.1, п. 5.2 та п. 5.3 договору відповідачем не виконані, крім того висновок суду щодо наявності твердих залишків не відповідає матеріалам справи, оскільки відповідачем не доведено наявність твердих залишків при зливі вагонів з врахуванням вимог ст. 35 та ст. 119 Статуту залізниць України; 4) судом не взято до уваги той факт, що акт приймання мазуту, який оформлявся комісійно, не засвідчив використання пару, не відповідає дійсності й факт про 18 годинний злив мазуту, оскільки вказаний акт не містить часу зливу мазуту; 5) матеріали справи свідчать про те, що відповідач не здійснив повного вивантаження мазуту, а ресурсною довідкою підтвердив порушення свого зобов’язання та той факт, що різниця вантажу між відправленим на адресу ПП „Транс-Ойл” та злитим становить 179,107 т. За таких обставин, відповідно до ст. 636 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодовувати кредиторові завдані цим збитки, які визначаються з урахуванням ринкових цін, якщо вимога не була задоволена добровільно у день пред’явлення позову; 6)відшкодування вартості мазуту, що втрачений в період зберігання відповідачем між зливом та завантаженням, у кількості 15,223 т обґрунтовується тим, що відповідач зобов’язаний був завантажити на танкер весь мазут, що направлявся на адресу ПП „Транс-Ойл”, без будь-якого виключення, натомість відповідачем не виконано свого зобов’язання за договором; 7) розрахунок збитків згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 225 Господарського кодексу України здійснений позивачем з урахуванням ринкових цін на день пред’явлення позову за курсом НБУ на день подачі позову; 8) вина ПП „Транс-Ойл” полягає в тому, що відповідач повинен був виявити необхідну обачність і потурбуватися про виконання взятих на себе зобов’язань, повідомити позивача в порядку ст. 226 Господарського кодексу України про неможливість дотримання технології зливу мазуту з вагоноцистерн, в порядку ст. 960 Цивільного кодексу України негайно після виявлення нестачі (втрати, пошкодження) під час зберігання письмово повідомити про це поклажодавця.

06.10.2008р. до Одеського апеляційного господарського суду від ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач надає додаткове обґрунтування до апеляційної скарги з посиланням на судову практику Вищого господарського суду України.

16.10.2008р. до Одеського апеляційного господарського суду від ПП „Транс-Ойл” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з твердженнями позивача, що викладені в апеляційній скарзі, та просить рішення господарського суду Одеської області від 09.07.2008р. залишити без змін, оскільки воно прийняте відповідно до діючого законодавства та обставин справи, а апеляційну скаргу ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття”, заслухавши представників сторін та третіх осіб, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з огляду на таке.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” за період з 03.02.2006р. по 8.02.2006р. зі станції Надвірна на адресу ВАТ „Одеснафтопродукт” відправило 86 вагонів мазуту загальною кількістю 4877,477т (Т. 1, арк. спр. 27-50), які прибули на станцію призначення Одеса-Пересип в період з 8.02.2006р. по 11.02.2006р.

Одержувач вантажу ВАТ „Одеснафтопродукт” відмовився приймати вантаж, посилаючись на неможливість зливу.

У зв’язку з вищенаведеним 14.02.2006р. між ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” (замовник) та ПП „Транс-Ойл” (виконавець) укладено договір про надання послуг по перевалці нафтопродуктів, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов’язання здійснити роботи (надати послуги) по організації перевалки та зберіганню нафтопродуктів (вантаж)

Пунктом 1.2 договору встановлено, що роботи (послуги) по перевалці містять в собі організацію: 1) зливу вантажу із залізничних вагоноцистерн; накопичення та зберігання вантажу в резервуарах; 3) відвантаження вантажу залізничним транспортом та завантаження в танкер за додатковим замовленням замовника; 4)здійснення обліку якості вантажу, що злитий, прийнятого на зберігання для перевалки.

Пунктом 2.1.2 договору визначено, що ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” зобов’язаний забезпечити відправку вантажу у технічно справних залізничних вагоноцистернах, не маючих твердих інорідних або бітумних залишків, зі справним нижнім зливним устроєм, підготованим до перевезення згідно з ДОСТ 1510-84. „Нафта та нафтопродукти. Маркування, пакування, транспортування та зберігання”.

За п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.5 зазначеного договору ПП „Транс-Ойл” зобов’язаний організувати: 1) оформлення актів зливу документально для кожної вагоноцистерни, з підписанням їх посадовими особами нафтобази, представниками ПП „Транс-Ойл” та завірянням митницею, а також при необхідності іншими особами, якщо це передбачено законодавством України; 2) виконання технологічних операцій по вивантаженню та зберіганню вантажу, підтримувати його якісні характеристики в рамках ДОСТ 10585-99 та в обсягах вимог нормативних документів, визначаючих експлуатаційні характеристики прийнятого на зберігання вантажу до моменту завантаження на транспортний засіб, по якості та обсягах, які не перевищують норми природних втрат при проведенні технологічних операцій, відповідно до Постанови №40 Держснабу СРСР від 26.03.1986р., з врахуванням огріх вимірів згідно з ДОСТ 26976-86; 3) забезпечити доступ незалежного сюрвейера для перевірки резервуарів по якості та кількості вантажу, який знаходиться на зберіганні, якщо від ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” надійшла відповідна заявка.

Пункт 3.1 договору передбачає, що замовник - ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” здійснює платежі на розрахунковий рахунок виконавця - ПП „Транс-Ойл” у строк не пізніше 5-ти банківських днів, у гривнях, на підставі актів зливу вантажу із залізничних вагоноцистерн; актів виконаних робіт, рахунків, виставлених виконавцем.

Згідно з п. 4.1 договору, у холодний період року можливі відхилення від ДОСТ по показнику вмісту води у нафтопродукту, при вивантаженні якого застосовується відкритий пар для підігріву, ця умова діє у кожному місяці, якщо температура застигання нафтопродукту вище за температуру оточуючого повітря.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.3 договору передбачено, що замовник несе відповідальність за схоронність нафтопродукту по кількості та відповідність якості нафтопродуктів вимогам ДОСТ до моменту зливу цистерн на естакадах (місці перевалки); після фактичного приймання вантажу від залізниці і до моменту його завантаження виконавець несе відповідальність за схоронність нафтопродукту по кількості –згідно з актами зливу та по якості нафтопродуктів –у межах ДОСТ; виконавець несе відповідальність перед замовником за кількість та якість нафтопродукту з моменту його приймання від замовника до моменту навантаження та зобов’язаний відшкодувати втрати у повному об’ємі втраченого по вині виконавця вантажу, без врахування норм природної втрати при зберіганні та перевантаженні. Природна втрата повинна бути доведена виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, приймання нафтопродуктів –мазуту марки М-100 проводилося з 14.02.2006р. по 20.02.2006р., про що складені акти приймання нафтопродукту № 1-23 (том 2, а.с. 45-67).

Приймання вантажу виконавцем –ПП „Транс-Ойл” проводилося за участю ТОВ „Інспекторат Україна” на підставі договору №332 про надання інспекційних послуг, який було укладено між ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” та ТОВ „Інспекторат Україна 08.11.2005р., про що свідчать їх відмітки на актах приймання нафтопродукту № 1-23, а також акти заміру вагоноцистерн при вивантаженні (том 3, а.с. 82-104).

ТОВ „Інспекторат Україна” 21.02.2006р. (вих №139/06/ОДС) повідомило ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” про залишок вантажу у вагоноцистернах у обсязі 163,884 т (Т. 1, арк. спр. 26).

Ресурсною довідкою від 16.05.2006 року (том 3, а.с.8) ПП „Транс-Ойл” повідомило про залишок мазуту в кількості 4698,370т.

Як встановлено при розгляді справи та підтверджується наявними доказами, ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” завантажило вантаж –мазут поточний М-100 до вагоноцистерн у обсязі 4877,477 т, при прийнятті ПП „Транс-Ойл” вантажу в період з 15.02.2006р. по 19.02.2006р. на станції Одеса-Пересип було вивантажено 4713,593т вантажу - мазуту поточного М-100, залишок вантажу у вагоноцистернах склав 163,884 т, про що зазначено в акті №123 приймання нафтопродуктів та в актах замірювання вагоноцистерн, причиною вказаного розходження є наявність залишку в вагоноцистернах після відвантаження (від 22 до 41 см). Загальна кількість залишків складає 172, 775 куб. м., наявність залишків обумовлена надзвичайно низькою температурою вантажу (-1-(-14)оС), а також тривалим часом отстоювання вагоноцистерн перед вивантаженням (5-11 діб) при температурі навколишнього середовища у вказаний період від мінус 8оС до мінус 16оС.

05.04.2006р. ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” надіслало на адресу ПП „Транс-Ойл” претензію за № юр. -1411, в якій просило відшкодувати спричинені товариству збитки внаслідок порушення процесу зливу мазуту.

ПП „Транс-Ойл” збитки, спричинені ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття”, не відшкодувало, у зв’язку з чим останнє звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ПП „Транс-Ойл” про стягнення збитків у розмірі 395262,28 грн..

Відповідно до п.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються наступні господарські санкції: відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно господарські санкції (ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України).

Статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов’язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов’язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов’язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

При чому, за ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 224 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Чинним законодавством передбачено, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) факт порушення зобов’язання (протиправна дія або бездіяльність); 2) наявність і розмір завданих збитків; 3) причинний зв’язок між порушенням зобов’язання і збитками; 4) вина особи, яка порушила зобов’язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст. 526 Цивільного кодексу України, за якою зобов’язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

На виконання зазначених приписів законодавства, ПП „Транс-Ойл”, у відповідності до умов договору (п.2.3.3, 2.3.4), було здійснено технічні операції по вивантаженню та зберіганню вантажу, оформлення актів зливу, а також забезпечено доступ незалежного сюрвейера –ТОВ „Інспекторат Україна”.

Внаслідок проведених виконавцем за договором вказаних операцій - прийняття вантажу на станції Одеса-Пересип підприємством було вивантажено 4713,593т вантажу - мазуту поточного М-100, залишок вантажу у вагоноцистернах склав 163,884 т, про що зазначено в акті №123 приймання нафтопродуктів та в актах замірювання вагоноцистерн. Загальна кількість залишків складає 172, 775 куб. м. (163,884 т), наявність залишків обумовлена надзвичайно низькою температурою вантажу (-1-(-14)оС), а також тривалим часом отстоювання вагоноцистерн перед вивантаженням (5-11 діб) при температурі навколишнього середовища у вказаний період від мінус 8оС до мінус 16оС.

Наведене підтверджується повідомленням ТОВ „Інспекторат Україна” 21.02.2006р. (вих №139/06/ОДС), в якому третя особа повідомила ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” про залишок вантажу у вагоноцистернах у обсязі 163,884 т з тих підстав, що наявність залишків обумовлена надзвичайно низькою температурою вантажу (-1--14оС), а також тривалим часом отстоювання вагоноцистерн перед вивантаженням (5-11 діб) при температурі навколишнього середовища у вказаний період від мінус 8оС до мінус 16оС.

Довготривале знаходження мазуту при низькій температурі навколишнього природного середовища призвело до зміни властивостей мазуту, підвищенню його в’язкості, застиганню, утворенню бітумного осадку, які злити у відповідача не було можливості.

Матеріали справи свідчать про те, що не з вини відповідача сталося тривале знаходження вантажу перед вивантаженням (період з 03.02.2006р. по 20.02.2006р.) при низькій температурі, оскільки договір між ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” та ПП „Транс-Ойл” укладено лише 14.02.2006р..

Не приймаються також колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду до уваги твердження ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” про недотримання відповідачем технології розігрівання мазуту, оскільки згідно з Правилами перевезення вантажів, на мазут, що належить до 4-ої групи вантажів, розповсюджується норма на розігрів та злив –10 годин, між тим акти зливу № 1-23 свідчать, що відповідач затрачував на злив мазуту до 18 годин, що на 8 годин перевищує встановлену норму.

З акту № 2 від 28.02.2006 року вбачається, що в лютому місяці 2006 року для ПП „Транс-Ойл” виробником пару –Одеською ТЕЦ було поставлено для використання пар з температурою 261 градус та тиском 5, 7 кгс/ см.кв.

Слід також зазначити, що п.6.3.2 нормативів (Правила технічної експлуатації та охорони праці на нафтобазах) заборонено застосовувати пар для підігріву мазуту при температурі, що перевищує 90 градусів.

Відповідно до ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Між тим, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, встановила, що ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” не надало до суду належних доказів, які б підтверджували вину ПП „Транс-Ойл” у неможливості вивантаження у повному обсязі вантажу –мазуту.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що господарським судом правомірно встановлено відсутність підстав для покладення на ПП „Транс-Ойл” відповідальності у вигляді стягнення збитків за 163,884 т мазуту, тобто різницю між відвантаженим та злитим мазутом.

Відповідно до умов п. 5.2 договору після фактичного приймання вантажу від залізниці і до моменту його завантаження виконавець несе відповідальність за зберігання нафтопродукту по кількості –згідно з актами зливу.

Як вбачається із наявних у справі актів приймання нафтопродукта „Мазут поточний 100” за кількістю № 1-23 (складених за період з 15.02.2006р. по 20.02.2006р.), ПП „Транс-Ойл” було злито 4713,593т. мазуту (брутто), в тому числі 15,223 т. води та 4698,370 т. мазуту (нетто), зазначені акти посвідчені незалежним сюрвейером –ТОВ „Інспекторат Україна”, який згідно з п. 2.2.1 договору від 14.02.2006 року та відповідно до договору між ТОВ „Інспекторат Україна” та позивачем був направлений для участі у прийомці мазуту, відомості актів зливу повністю кореспондуються із актами, складеними ТОВ „Інспекторат Україна” (3 том-а.с. 82-104) на виконання умов договору від 08.11.2005 року (том 2, а.с.112-115).

ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” у позовній заяві та уточненнях до неї також просить суд стягнути з відповідача вартість 15,223 т. мазуту, який за твердженням ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” втрачено під час зберігання, проте, як свідчать матеріали справи, а саме довідка ПП „Транс-Ойл”, станом на 16.04.2008 року у нього зберігається мазут марки М-100 в кількості 4698,370т.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір від 14.02.2006р. є за своєю правовою природою змішаним договором - договором про надання послуг і договором зберігання одночасно, тому при вирішенні вказаного спору суд правильно застосував до спірних відносин положення про зберігання.

Пунктом 1 ст. 949 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов’язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Відповідальність зберігача у вигляді стягнення вартості речі наступає у випадку її втрати або пошкодження.

Приймаючи до уваги наявність на зберіганні у ПП „Транс-Ойл” 15,223 т. мазуту, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення його вартості.

Не приймаються до уваги господарського суду апеляційної інстанції посилання ВАТ „Нафтохімік Прикарпаття” на ст. 612 Цивільного кодексу України щодо втрати кредитором інтересу у виконанні зобов’язання, оскільки позивачем не доведено факту прострочення боржником зобов’язання в розумінні названої статті. Як вказувалося вище, ТОВ „Інспекторат Україна” повідомило позивача про результати зливу ще 21.02.2006р., тобто позивач на наступний день після зливу мазуту знав про результати зливу та мав можливість з’ясувати питання про залишок мазуту та вжити заходів щодо його повернення.

Враховуючи вищенаведе, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що рішення господарського суду слід залишити без змін, оскільки воно відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Рішення господарського суду Одеської області від 09.07.2008р. по справі №20-28/6-08-119 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                               Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                                                  О. Т. Лавренюк

Суддя:                                                                                          Я.Ф. Савицький