ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

21.10.2008

Справа №2-7/9509-2008

За позовом Приватного підприємства «Омега Інжиніринг» (98604, м. Ялта, вул. Красноармійська, 10, кв. 4, ідентифікаційний номер 22289403)

До відповідача: Ялтинської міської ради (98600, м. Ялта, пл. Радянська, 1)

Про визнання права власності.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Бондаренко В. В., предст., дов. від 03.08.2008 р.

Від відповідача: Матвієць О. П., прест., дов. №02.9-2/710 від 11.11.2004 р.

Суть справи: Приватне підприємство «Омега Інжиніринг» звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Ялтинської міської ради, в якій просить визнати за позивачем право власності на об’єкти нерухомості – адміністративну будівлю літер А та літер П, майстерні літери В, К, Р, С, склади літери Г, Д, Е, Н, М, столярні цехи літери И, Л, навіси літери О, Т, У, Ф, вбиральню літер Ж, насосну літер З.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним підприємством «Омега Інжиніринг» на належній йому на праві постійного користування земельній ділянці були самовільно збудовані за власний рахунок об’єкти нерухомого майна, право власності на які відповідачем не визнається.

У судовому засіданні представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні вимог Приватного підприємства «Омега Інжиніринг». Наданий відзив був прийнятий судом до провадження.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують правовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

На підставі рішення Ялтинської міської ради №45 від 22.07.1999 р. Приватному підприємству «Омега Інжиніринг» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 0,4352 га, надана для розміщення та обслуговування виробничо-будівельної бази по вул. Дарсановській, 19 «А» в м. Ялті. Цей факт підтверджується відповідним державним актом серії І-КМ №002765 від 29.10.1999 р.

Відповідно до статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, у тому числі, самостійно господарювати на землі та споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Матеріали справи свідчать, що на вказаній земельній ділянці позивачем були самовільно збудовані об’єкти нерухомого майна.

Після здійснення будівництва на замовлення позивача Ялтинським БТІ була проведена інвентаризація нерухомого майна зі складанням технічного паспорту, з якого вбачається, що нерухомість в цілому складається з: адміністративної будівлі літер А та літер П, майстерень літери В, К, Р, С, складів літери Г, Д, Е, Н, М, столярних цехів літери И, Л, навісів літери О, Т, У, Ф, вбиральні літер Ж, насосної літер З.

Вказані вище об’єкти нерухомості були збудовані позивачем без дозволу інспекції архітектурно-будівельного контролю, тобто самовільно. Цей факт сторонами по суті не заперечується.

Ст. 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Проте, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Згідно з технічним висновком Приватного підприємства «Техбуд» споруджені позивачем об’єкти за своїми ознаками є нерухомим майном, загальний технічний стан несучих конструкцій є задовільним, деформацій не встановлено.

Згідно зі ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав всіх суб’єктів права власності та господарювання. Усі суб’єкти права власності рівні перед законом.

Згідно з ч.1 ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Ч. 1 ст. 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Питання щодо створення якісно нової речі належить до правового питання та має бути вирішено судом.

Зі змісту ст. ст. 331, 332 ЦК України вбачається, що до основних ознак нової речі – об’єкту нерухомості, зокрема, відноситься наступне: річ створена з матеріалів особи, що претендує на новостворене майно.

Судом встановлено, що спірне майно безпосередньо створено Приватним підприємством «Омега Інжиніринг» і жодна зі сторонніх осіб не зазнала витрат, пов'язаних з будівництвом і створенням нової речі.

Іншого суду доведено не було, у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів такого роду.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що позивачем надані достатні докази щодо створення ним за власний рахунок нових речей – об’єктів нерухомого майна, які були збудовані ним з дотриманням будівельних норм та правил, на належній йому на праві постійного користування земельній ділянці.

Частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Однак, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано суду на час розгляду справи доказів з неправомірності володіння позивачем спірним майном.

Суд не може прийняти до уваги посилання Ялтинської міської ради на те, що відповідачем у цій справі має бути виконавчий комітет Ялтинської міської ради з наступних підстав.

Так, згідно з підпунктом 10 пункту б) частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності належить до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать.

Згідно зі статтею 1 цього Закону делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Проте, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, відповідач не надав суду відповідне рішення ради, яке б свідчило, що повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності були делеговані Ялтинською міською радою її виконавчому комітету.

У той же час, статтями 4-2 та 4-3 ГПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України та ст. 7 Закону України «Про судоустрій України». Принцип рівності перед законом і судом означає рівність суб’єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу. З принципу рівності перед законом і судом випливає, що правосуддя здійснюється незалежно від правового статусу учасників процесу, їхнього майнового стану, форми власності й інших критеріїв; процесуальне становище учасників судочинства визначається тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим; процесуальний порядок вирішення справ визначається процесуальною формою. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторін, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обов’язку збирання доказів. Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи – учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими господарському суду доказами. Саме у цьому полягає активність сторін та інших учасників процесу в змагальності. Причому ризик настання наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що збирання судом будь-яких доказів в обґрунтування правомірності вимог заявника є фактично перекладанням обов’язку сторони на суд, що суперечить принципам рівності та змагальності.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги Приватного підприємства «Омега Інжиніринг» про визнання за ним права власності на об’єкти нерухомості – адміністративну будівлю літер А та літер П, майстерні літери В, К, Р, С, склади літери Г, Д, Е, Н, М, столярні цехи літери И, Л, навіси літери О, Т, У, Ф, вбиральню літер Ж, насосну літер З.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати за Приватним підприємством «Омега Інжиніринг» (98604, м. Ялта, вул. Красноармійська, 10, кв. 4, ідентифікаційний номер 22289403) право власності на об’єкти нерухомості, які розташовані за адресою: АР Крим, м. Ялта, вул. Дарсановська, 19-А, а саме: адміністративну будівлю літер А та літер П, майстерні літери В, К, Р, С, склади літери Г, Д, Е, Н, М, столярні цехи літери И, Л, навіси літери О, Т, У, Ф, вбиральню літер Ж, насосну літер З.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.