ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2008                                                                                Справа №3/331

час прийняття 15 год 15 хв

м. Полтава

за позовом Закритого акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" , м. Кременчук

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції, м. Кременчук

третя особа : Державна екологічна інспекція в Полтавській області , м. Полтава

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області від 12.05.2006р. №/0/1237, від 19.07.2006р. №/1/1790, від 12.10.2006р. №/2/2429

Суддя Ю.О. Коршенко

секретар Н .С. Кобець

Представники:

від позивача: Дмитренко А.М., Селіваненко С.В.- дов-ті згідно протоколу

від відповідача: Біленко Н.О., Яковенко Н.В., Захарченко Г.М. -дов-ті згідно протоколу

від третьої особи : Каплієва В.М., дов-ть згідно протоколу

Суть спору: У грудні 2006 року АТ«Укртатнафта» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції №/0/1237 від 12.05.2006р., №/1/1790 від 19.07.2006р., №/2/2429 від 12.10.2006р., якими підприємству визначено податкове зобов’язання за платежем «інші збори за забруднення навколишнього природного середовища» на загальну суму 7 592 028,03 грн. (в тому числі основний платіж – 4 103 798,93 грн., штрафна санкція – 3 488 229,10 грн.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, на підставі якого відповідачем прийняті оспорювані повідомлення-рішення, не відповідають чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Позивач вважає, що Кременчуцька ОДПІ дійшла неправильного висновку щодо необхідності нарахування збору за розміщення відходів, до яких податковим органом віднесені люмінесцентні лампи та акумуляторні батареї, оскільки вказані вироби передаються на договірних засадах спеціалізованим підприємствам для утилізації. Також АТ «Укртатнафта» вважає неправомірним висновок Кременчуцької ОДПІ щодо необхідності віднесення ставка-випарника до категорії місць зберігання та накопичення відходів, а обсягів стічних вод, що на нього відводяться – до категорії відходів. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та третя особа не погоджуються з заявленими позовними вимогами і вважають правильними висновки акту перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані повідомлення-рішення. На думку податкової та екологічної інспекції, АТ «Укртатнафта» повинно було нарахувати та сплатити збір за зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп, акумуляторів та стічних вод з огляду на ст.1 Закону України «Про відходи». Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

13.11.2006р. Господарським судом Полтавської області було відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 09.12.2005р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області (в подальшому замінено на Державну екологічну інспекцію в Полтавській області).

12.06.2007р. позивачем подано клопотання про призначення комплексної судової експертизи у справі. Ухвалою суду від 07.06.2007р. по справі призначена комплексна судова експертиза, в зв’язку з чим провадження по справі було зупинено.

14.12.2007р. провадження у справі поновлено в зв’язку з надходженням висновків судово-економічної експертизи №7898/7899 від 30.11.2007р. та будівельно-технічної експертизи № 7900 від 07.12.2007р.

28.02.2008р. відбулося судове засідання, в якому суд надав можливість сторонам подати всі належні докази в обґрунтування вимог та заперечень. Сторонами були надані додаткові усні та письмові пояснення щодо обставин справи з урахуванням висновків судових експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд в с т а н о в и в :

Кременчуцькою ОДПІ була проведена планова виїзна комплексна документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства АТ «Укртатнафта» за період з 01.10.2004р. по 30.12.2005р.

За результатами перевірки Кременчуцькою ОДПІ був складений Акт від 25.04.2006р. №147/23-120/00152307 «Про результати планової виїзної комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Закритим акціонерним товариством транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» код за ЄДРПОУ – 00152307 за період з 01.10.2004 по 30.12.2005р.». У вказаному акті відображений висновок щодо порушення АТ «Укртатнафта» вимог податкового законодавства в частині обчислення та сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища.

Підставою для даного висновку, на думку Кременчуцької ОДПІ, є не нарахування підприємством збору за розміщення люмінесцентних ламп та акумуляторних батарей на території підприємства та не нарахування підприємством збору за розміщення відходів на обсяги стічних вод, які скидаються на ставок-випарник.

На підставі акту перевірки Кременчуцькою ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення від 12.05.2006р. №/0/1237, яким підприємству визначено податкове зобов’язання за платежем «інші збори за забруднення навколишнього природного середовища» на загальну суму 7 592 028,03 грн.

За результатами адміністративного оскарження даного повідомлення-рішення до Кременчуцької ОДПІ та ДПА у Полтавській області, адміністративні скарги АТ «Укртатнафта» залишені без задоволення.

19.07.2006р. та 12.10.2006р. за результатами розгляду скарг підприємства, Кременчуцькою ОДПІ винесені нові податкові повідомлення-рішення №/1/1790 та №/2/2429 відповідно. Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями був встановлений новий строк сплати податкового зобов’язання.

08.12.2006р. АТ «Укртатнафта» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою, якою просить скасувати податкові повідомлення рішення Кременчуцької ОДПІ №/0/1237 від 12.05.2006р., №/1/1790 від 19.07.2006р., №/2/2429 від 12.10.2006р.

Оцінюючи подані сторонами докази, які є у справі, враховуючи вимоги статей 69-71, 79, 86, 138, 139, 143, 151, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Укртатнафта» виходячи з наступного.

За першим спірним епізодом щодо нарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища у зв’язку із зберіганням відпрацьованих люмінесцентних ламп та акумуляторних батарей, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між АТ «Укртатнафта» та Кременчуцькою ОДПІ за даним епізодом виник відносно можливості віднесення до категорії відходів відпрацьованих люмінесцентних ламп та акумуляторних батарей, які в подальшому передаються для утилізації та переробки спеціалізованим підприємствам на підставі укладених цивільно-правових угод.

Ст.1 Закону України «Про відходи», на яку посилається Кременчуцька ОДПІ, встановлено, що відходи – це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Крім того, вказаною статтею встановлені наступні поняття: зберігання відходів – тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об’єктах (до їх утилізації чи видалення); та розміщення відходів – зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об’єктах.

Згідно листа Мінекоресурсів від 14.05.2003р. №4914-к/26-11/115-11 надано роз’яснення, що «відповідно до пункту 4 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.99р. №303, у розрахунках збору за розміщення відходів мають бути вказані саме фактичні обсяги відходів, що дійсно розміщуються на території суб’єкта господарської діяльності і на які у цього суб’єкта є дозвіл на розміщення. Обсяги відходів, які передані на договірних засадах іншим суб’єктам господарської діяльності, вже не є власністю суб’єкта, що їх передав, і тому не повинні враховуватись у розрахунках збору за розміщення відходів, який має стягуватись із цього суб’єкта».

АТ «Укртатнафта» надало до суду документальні докази, якими підтверджено факт передачі відпрацьованих люмінесцентних ламп та акумуляторних батарей на договірних засадах іншим суб’єктам господарської діяльності.

Зокрема, 10.08.2005р. між АТ «Укртатнафта» та ТОВ «Фірма ДІОЛА» було укладено договір №1913/10/2109 про передачу відпрацьованих люмінесцентних ламп для їх перевезення та утилізації. 09.09.2005р. між АТ «Укртатнафта» та ТОВ «Полтавкольормет» було укладено договір №1817/3/2/09 про передачу лому свинцю у вигляді відпрацьованих акумуляторних батарей.

На підставі викладеного суд встановив, що обсяги металобрухту, який передається спеціалізованому підприємству на переробку, не підпадає під визначення відходів, що розміщаються на території АТ «Укртатнафта», тому у Кременчуцької ОДПІ були відсутні правові підстави для нарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища за зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп та акумуляторних батарей.

З огляду на положення ч.2 ст.71 КАС України, податковим органом не надано переконливих доказів в обґрунтування правомірності свого рішення в частині наявності об’єкту оподаткування збору за розміщення відходів у випадку їх передачі іншим суб’єктам господарювання для утилізації та переробки.

За другим спірним епізодом щодо нарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища за розміщення госппобутових стічних вод у ставку-випарнику АТ «Укртатнафта», суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між АТ «Укртатнафта» та Кременчуцькою ОДПІ за даним епізодом виник відносно можливості віднесення до категорії відходів обсягів стічних вод, які скидаються на ставок-випарник підприємства, а вказаного ставка – до категорії місць розміщення відходів. Позиція податкового органу ґрунтується на висновках, відповідно до яких ставок-випарник АТ «Укртатнафта» слід вважати спеціально обладнаним місцем для розміщення відходів, а обсяги стічних вод, які скидаються на ставок-випарник – обсягами відходів. В свою чергу, АТ «Укртатнафта» вважає, що ставок-випарник слід вважати технологічною водоймою.

При розгляді даного епізоду суд врахував висновки комплексної судово-економічної та будівельно-технічної експертизи, яка була призначена під час розгляду справи №19/292. Вказана справа розглядається тим самим судом, між тими самими сторонами з аналогічних підстав. Серед питань, що були поставлені судом перед експертами, було встановлення статусу ставка-випарника АТ «Укртатнафта», обґрунтованість нарахувань податкових зобов’язань на обсяги стічних вод у вказаному ставку тощо.

Також судом враховані висновки комплексної судової експертизи, призначеної безпосередньо у даній справі.

Дослідивши залучені позивачем копії висновку №11734 від 19.01.2007р. судово-економічної експертизи, №11733 від 12.04.2007р. судової будівельно-технічної експертизи у справі №19/292; судово-економічної експертизи №7898/7899 від 30.11.2007р. та №7900 від 07.12.2007р. судової будівельно-технічної експертизи у даній справі №3/331 суд встановив, що висновки Акту перевірки Кременчуцької ОДПІ зроблені без врахування норм ст.4 Закону України «Про відходи», якою визначено сферу його дії. Зокрема, ч.2 ст.4 вказаного Закону встановлено, що особливості регулювання відносин щодо поводження з речовинами, що скидаються зі стічними водами у водні об’єкти (крім тих, які акумулюються і підлягають вивезенню у спеціально відведені місця складування), визначаються відповідними законами. Викладена норма є бланкетною, тому в даному випадку необхідно застосовувати положення Водного кодексу України.

Ст.1 Водного кодексу України визначено, що водокористування – використання вод (водних об’єктів) в тому числі і для задоволення потреб промисловості, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об’єктів). Водний об’єкт – природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт). Водойма – безстічний або із сповільненим стоком поверхневий водний об’єкт.

Державний облік водокористування, відповідно до норм ст.25 Водного кодексу України, здійснюється шляхом систематизації даних про забір та використання вод, скидання зворотних вод та забруднюючих речовин, наявність систем оборотного водопостачання та їх потужність, а також діючих систем очищення стічних вод та їх ефективність тощо. Зазначена інформація відображаються у статистичній звітності за формою №2-ТП (водгосп).

В свою чергу, пунктом 1.2 Інструкції щодо заповнення форми №2-ТП (водгосп) вказано, що використання вод промисловими підприємствами підлягає обліку незалежно від приймачів зворотних вод, до яких відносяться всі без винятку водокористувачі, що здійснюють скид зворотних вод безпосередньо у поверхневі, підземні водні об’єкти, а також на поля фільтрації, накопичувачі, рельєф місцевості тощо.

Ч.3 ст.74 Водного кодексу України врегульовано питання скиду суміші стічних вод на технологічну водойму, яке повинно провадитись відповідно до норм і правил експлуатації, визначених у технічних проектах, затверджених у встановленому законодавством порядку. Відповідно до тексту проектної документації, складеною ГИПРОСПЕЦПРОМСТРОЙ у 1958р., ставок-випарник АТ «Укртатнафта» – складна гідротехнічна споруда загальною площею 360 га з протифільтраційною завісою, дамбою та приймальними секціями. Встановлено три основні функції даного ставка: накопичення стічних вод у зимовий період і у роки з підвищеним обсягом опадів; біологічне доочищення стічних вод від забруднення; випаровування стічних вод в повному обсязі з метою недопущення скиду забруднених вод у природні водні об’єкти.

Згідно довідки про рівень води у ставку-випарнику документально підтверджено той факт, що рівень води у ставку постійно зменшується, тобто весь обсяг стічних вод, які відводяться на ставок випарник, випаровується, що свідчить про необґрунтованість тверджень відповідача про акумуляцію відходів за допомогою трубопровідного транспорту.

На підставі викладеного суд встановив, що згідно проектної документації та норм чинного законодавства ставок-випарник АТ «Укртатнафта» є технологічною водоймою, штучно створеною гідротехнічною спорудою спеціального технологічного призначення.

Належність вказаного ставка-випарника до технологічних водойм додатково підтверджується листом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 17.06.2005р. №5359/19/2-810. Згідно наданих роз’яснень, ставок-випарник АТ «Укртатнафта» призначений для випаровування промислових стічних вод. Така водойма є технологічною і її використання має здійснюватись лише за призначенням і відповідно до норм та правил експлуатації, визначених у технічному проекті, як передбачено ст.74 Водного кодексу України. У разі очистки ставка-випарника від осадів та вивезення їх в місця розміщення відходів, на вказані осади має розповсюджуватися дія Закону України «Про відходи».

Висновки вказаного листа кореспондуються з нормами Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37.

АТ «Укртатнафта» підпадає під дію вказаної Інструкції, оскільки відповідно до п.1.2, даний нормативний документ регламентує єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і поширюється на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації.

Зі змісту вказаної Інструкції вбачається, що передбачено нарахування плати за розміщення осадів, тобто відходами слід вважати не стічні води взагалі, а осади, які отримані в процесі очищення та вилучення зі стічних вод (пп. 5.1, 5.3 Інструкції).

Розмір плати за розміщення відходів, згідно ст.39 Закону України «Про відходи», встановлюється на основі нормативів, що розраховуються на одиницю обсягу утворених відходів, залежно від рівня їх небезпеки та цінності території на якій вони розміщені. В свою чергу, Кременчуцькою ОДПІ не надано до суду переконливих доказів щодо законодавчо закріпленого класу небезпеки стічних вод, що унеможливлює їх віднесення до категорії відходів.

Крім того, позиція податкового органу не відповідає положенням Державного класифікатора відходів ДК 005-96, затвердженого наказом Держстандарту України від 29.02.1996р. №89. Вказаним класифікатором до відходів віднесені осади очисних промислових споруд, споруд комунальних та інших служб, а не стічні води.

На підставі викладеного суд встановив, що дія Закону України «Про відходи» розповсюджується лише на осади та мул, які отримані в результаті очищення та вилучення зі складу стічних вод.

Як встановлено судовими експертами:

1.          Ставок-випарник є технологічною водоймою, штучно створеною гідротехнічною спорудою спеціального технологічного призначення;

2.          Технологічна функція ставка-випарника полягає в доочищенні та випаровуванні стічних вод;

3.          Функціональне призначення за фактичним використанням відповідає передбаченому проектом призначенню;

4.          Встановлення класу небезпечності для стічних промислових вод не передбачено;

5.          У випадку накопичення осадів ставка-випарника, розмір оплати за розміщення відходів визначається по обсягах осаду, який збирається і вивозиться у спеціально відведені місця;

6.          Зазначене в Акті перевірки Кременчуцької ОДПІ заниження об’єкту оподаткування по збору за забруднення навколишнього природного середовища за стічні промислові води, що скидаються у ставок-випарник АТ «Укртатнафта», документально та нормативно не підтверджується.

З огляду на положення частини 2 статті 71 КАС України, податковим органом не надано переконливих доказів в обґрунтування правомірності свого рішення в частині документального та нормативного підтвердження факту накопичення відходів у ставку-випарнику АТ «Укртатнафта», їх кількісного складу.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В свою чергу, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2007р. у справі №19/292, яка розглядалася Господарським судом Полтавської області між тими ж самими сторонами (позивач – АТ «Укртатнафта», відповідач – Кременчуцька ОДПІ, третя особа – Державна екологічна інспекція у Полтавській області) з аналогічним предметом позову (визнання нечинним податкових повідомлень-рішень, якими визначені податкові зобов’язання за розміщення стічних вод у ставку випарнику АТ «Укртатнафта» за 2002-2004 роки).

Вказаним вище судовим рішенням, що набрало законної сили з огляду на положення ч.5 ст.254 КАС України, вже встановлені обставини відносно статусу, функціонального призначення, фактичного використання ставка-випарника АТ «Укртатнафта» та неправомірності віднесення до категорії відходів обсягів стічних вод, що на нього видаляються.

З огляду на вище викладене суд встановив, що висновки Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції, викладені в Акті перевірки та винесені на їх підставі податкові повідомлення-рішення є такими, що не відповідають нормам Конституції України та інших законодавчих актів, АТ «Укртатнафта» не порушувало вимог природоохоронного, водного законодавства та законодавства в сфері поводження з відходами, тому нарахування підприємству податкових зобов’язань зі збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 4 103 798,93 грн. є неправомірним.

Штрафні (фінансові) санкції зі збору за забруднення навколишнього природного середовища є похідними від основної суми, яка з наведених вище підстав нарахована безпідставно. Тому безпідставним є і застосування Кременчуцькою ОДПІ штрафної санкції в сумі 3 488 229,10 грн.

Завданням адміністративного судочинства, згідно вимог частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Висновки податкового органу не відповідають вимогам закону, не підтверджується документально і є помилковим. З огляду на зазначене, зібраними у справі доказами підтверджується, що органом державної влади видано акт, що не відповідає вимогам чинного законодавства, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому повинен бути визнаний нечинним.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст87 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов’язаних з розглядом справи, належать витрати, пов’язані із проведенням судових експертиз. З огляду на викладене, до складу судових витрат включаються витрати на проведення експертиз по даній справі, оплачених АТ «Укртатнафта» на загальну суму 12 019,20 грн., в тому числі: 4 512,00 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи (Висновок №7900 від 07.12.2007р.; Акт №7900 здачі-приймання висновку експертизи №7900 від 07.12.2007р. – в матеріалах справи); 7 507,20 грн. за проведення судово-економічної експертизи (Висновок №7898/7899 від 30.11.2007р.; Акт б/н здачі-приймання висновку експертизи №7898/7899 – в матеріалах справи).

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 94, 158-163 та п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Задовольнити повністю позовні вимоги Закритого акціонерного товариства транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта».

2.          Визнати нечинними з моменту винесення податкові повідомлення-рішення Кременчуцької об’єднаної державної податкової інспекції у Полтавській області від 12.05.2006р. №/0/1237, від 19.07.2006р. №/1/1790, від 12.10.2006р. №/2/2429, якими визначено податкове зобов’язання за платежем «інші збори за забруднення навколишнього природного середовища» на загальну суму 7 592 028,03 грн. (основний платіж – 4 103 798,93 грн.; штрафна санкція – 3 488 229,10 грн.).

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (поштова адреса: 39609, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3; ; р/р: 8587 у Центральному Кременчуцькому відділенні ПОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», м. Кременчук, МФО 331605) 3 (три) грн. 40 коп. відшкодування витрат по сплаті судового збору та 12 019 (дванадцять тисяч дев’ятнадцять) грн. 20 коп. відшкодування витрат по сплаті судово-економічної та будівельно-технічної експертизи.

Видати виконавчий документ з набранням постановою законної сили за заявою стягувача.

Постанову надіслати сторонам за адресами, вказаними у її вступній частині.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                     Ю.О. Коршенко