ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.10.08 р.                     Справа № 2/206

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Трубачевій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці “Єнакієветепломережа” м. Єнакієве

до відповідача: Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” структурний підрозділ шахта “Ольховатська” м. Єнакієве

про стягнення заборгованості в сумі 40476,89 грн.

За участю

представників сторін:

від позивача: Панасюк Н.П. – за довір.

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” м. Донецьк в особі виробничої одиниці “Єнакіїветепломережа” м. Єнакіїве, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” в особі структурного підрозділу шахта “Ольховатська” м. Єнакієве про стягнення заборгованості в розмірі 40476,89 грн. з яких 18411,9 грн. – сума основного боргу, 18105,14 грн. – інфляційна складова, 3213,13 грн. – 3% річних, 746,72 грн. - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору № 122 від 15.10.2007р. та від 01.06.2005р. про постачання теплової енергії, рахунки, акти на включення та відключення опалення.

Відповідач у судове засідання не з’явився, але надав відзив на позовну заяву, де вказує, що позовні вимоги визнає частково в сумі боргу 18411,90грн., щодо стягнення інфляційних збитків, 3% річних та пені не визнає з огляду на той факт, що вони розраховані невірно.

Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

01.06.2005р. та 15.10.2007р. між Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” Структурний підрозділ шахта “Ольховатська” (Споживач) та Виробничою одиницею “Єнакіїветепломережа” ОКП “Донецьктеплокомуненерго” (Енергопостачальна організація), були укладені договори № 122 про постачання теплової енергії.

За цими договорами Енергопостачальна організація бере на себе зобов’язання постачати Споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов’язується оплачувати за одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно до п. 1.2. договорів початок і кінець опалювального періоду визначається погодними умовами і встановлюється рішенням Міськвиконкому.

Відповідно до п. 4.1. договорів розрахунок за теплову енергію, яка відпускається споживачеві, проводиться щомісячно до 20-го числа поточного місяця шляхом попередньої оплати у розмірі 60% від суми рахунку за попередній місяць. Остаточний розрахунок повинен здійснюватися в період 3-х банківських днів після вручення рахунку Споживачеві.

Пунктом 4.2. договорів визначено, що сума оплати змінюється в залежності від зміни тарифів, що можуть мінятися в результаті підвищення цін на газ, воду, електроенергію.

Згідно до п. 4.3. договорів облік теплової енергії, що відпускається, здійснюється по приладам обліку, що встановлені на тепловому введенні Споживача.

При виході з ладу приборів обліку, за допомогою яких визначається кількість теплової енергії і маса (обсяг) теплоносія, ведення обліку теплової енергії здійснюється на підставі показу цих приладів, які знято за попередні перед виходом з ладу 3-х діб з корегуванням по фактичній температурі зовнішнього повітря на період перерахунку (п. 4.4. договору).

Пунктом 5.3. договорів встановлено, що споживач несе матеріальну відповідальність перед Постачальником у випадку несплати пред’явлених у банк рахунків через 10 днів по який би то не було причині, у тому числі через відсутність засобів на поточний рахунок Споживача, на суму рахунку за теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1% у добу по день фактичної сплати рахунків, але не може перевищувати 100% від загальної суми боргу (не більше подвійної облікової ставки НБУ).

В підтвердження виконання умов договору позивачем до матеріалів справи надані акт про включення опалення від 17.10.2007р. та акт на відключення опалення від 06.03.2008р., від 29.03.2006р., які підписані з обох сторін.

За надані послуги з постачання теплової енергії позивачем були виставлені рахунки, які додані до матеріалів справи від 16.01.2006р. на суму – 458,84грн., від 16.12.2005р. на суму 3561,42грн., від 18.11.2005р. на суму 2632,33грн., від 21.02.2006р. на суму 5751,62грн., від 15.03.2006р. на суму 2820,08грн., від 14.04.2006р. на суму – 325,14грн., від 27.10.2006р. на суму 2392,64грн., від 15.12.2006р. на суму 5000,98грн., від 24.11.2006р. на суму 5057,16грн., від 17.01.2007р. на суму 5431,76грн., від 16.02.2007р. на суму 5556,65грн., від 06.04.2007р. на суму 370,45грн., від 16.03.2007р. на суму 4961,28грн., від 26.10.2007р. на суму 2117,33грн., від 19.11.2007р. на суму 3883,66грн., від 14.12.2007р. на суму 3253,09грн., від 15.01.2008р. на суму 3883,66грн., від 15.02.2008р. на суму 3624,46грн., від 18.03.2008р. на суму 860,02грн., а всього на загальну суму 60374,61 грн.

Факт вручення рахунків відповідачу підтверджується відмітками про отримання на рахунках.

Відповідач умови договору виконав частково за отримані послуги з постачання теплової енергії розрахувався в сумі 41962,71грн., у зв’язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 18411,90 грн.

Факт наявності заборгованості підтверджується двостороннім актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2008р., який підписаний та скріплений печатками з обох сторін.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України),

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Аналогічні положення щодо виконання зобов’язань містить Господарський кодекс України. Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 746,72 грн. за період з 02.11.2007р. по 30.06.2008р. на підставі п. 5.3. договору.

Перевіривши розрахунок судом встановлено, що розрахунок пені здійснено за подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який нарахована пеня в відповідності з вимогами Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”. Розрахунок пені за період з 02.11.2007р. по 30.06.2008р. суд вважає арифметично вірним, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 3213,13 грн. за період з 11.12.2005р. по 10.07.2008р. та індекс інфляції в розмірі 18105,14 грн. за період з 11.12.2005р. по 10.07.2008р. на підставі ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з розрахунку 3% річних та індексу інфляції позивачем здійснено нарахування у тому числі й на суму 26977,83грн. яка стягнена за рішенням господарського суду Донецької області від 03.10.2005р. по справі № 36/306 та на час розгляду справи є непогашеною, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.07.2008р., який підписаний та скріплений печатками з обох сторін. На час розгляду справи стан розрахунків між сторонами не змінився.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов’язання та її приписи підлягають застосуванню у випадках прострочення боржником виконання грошового зобов’язання.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов’язання виникають нові додаткові зобов’язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Відповідно такі додаткові зобов’язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов’язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов’язання.

Пунктом 3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання, пов’язані з застосуванням індексу інфляції” № 02-5/223 від 12.05.1999р. визначено, що якщо після прийняття господарським судом рішення про відшкодування збитків, їх розмір збільшився в результаті росту цін на майно або роботи, кредитор не позбавлений права подати новий позов до винної особи.

З огляду на вищевикладене, судом не приймається до уваги заперечення відповідача проти стягнення з нього суми інфляції та 3 % річних які нараховані на суму боргу в розмірі 26977,83 грн., що стягнута за рішенням суду, оскільки у відповідача значилась заборгованість перед позивачем у зв’язку із несвоєчасним та неповним виконанням своїх договірних зобов’язань стосовно оплати за отриману теплову енергію, а індекс інфляції є збільшенням суми боргу у зв’язку з девальвацією грошової одиниці України. До того ж, діючим законодавством не передбачено виключно одночасного стягнення боргу та 3% річних та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, у зв’язку із простроченням виконання грошового зобов’язання.

Перевіривши розрахунок 3% річних та індексу інфляції суд вважає їх арифметично вірним, а вимоги, щодо стягнення 18105,14 грн. інфляційних збитків та 3213,13 грн. 3% річних такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, порушення відповідачем зобов’язань за договорами, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними належним чином та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 599, 615, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 78, ст. ст. 82 –85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” в особі виробничої одиниці “Єнакієветепломережа” м. Єнакієве до Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” Структурний підрозділ шахта “Ольховатська” м. Єнакієве про стягнення заборгованості в розмірі 40476,89грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” Структурний підрозділ шахта “Ольховатська” (86400, м. Єнакієве, вул. Матросова, 1) на користь Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” в особі виробничої одиниці “Єнакієветепломережа” (86405, м. Єнакієве, пр. Гірників, 33, р/р 6263 в ПІБ м. Єнакієве, МФО 334215, ЗКПО 05540925) суму боргу в розмірі 18411,9грн., індекс інфляції в розмірі 18105,14 грн., 3% річних в розмірі 3213,13 грн., пеню в розмірі 746,72 грн., судові витрати: державне мито у розмірі 404,77 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя