ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.09.2008

Справа №2-29/7254-2008А

За позовом – Житлово-будівельного кооперативу №11, м. Сімферополь.

До відповідача – Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим, м. Сімферополь.

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Виконавчого комітету Залізничної районної ради м. Сімферополя, м. Сімферополь.

Про визнання недійсними акту, рішення та постанови.

Суддя Башилашвілі О.І.

Секретар судового засідання Романів В.В.

П Р Е Д С Т А В Н И К и:

Від позивача – 1. Мастерчук А. Н., гол. управління згідно протоколу від 26.02.04р. №44.

2. Чуйко О. Д., дов. в справі, представник.

3. Чуйко О. В., довіреність від 19.08.08р. за №4.;

Від відповідача – не з’явився.

Третя особа – Марченко М. В., довіреність №29/02.1-26 від 08.01.2008р., гол. спеціаліст юрид. відділу.

Суть спору: Житлово-будівельний кооператив №11 звернувся до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим про визнання недійсними: акту Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 0655 від 04.12.2007р.; рішення Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 112 від 17.12.2007р.; Постанови Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 87 від 18.12.2007р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в основу спірного рішення та постанови покладений акт перевірки який на думку позивача суперечить закону, оскільки в ньому не відображені обставини які мають суттєве значення та фактично спростовують висновки відповідача про наявність з боку Житлово-будівельного кооперативу №11 порушень закону.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що в період з 01.11.2006р. до 31.10.2007р. позивачем необґрунтовано зарахована непередбачена законодавством націнка до тарифів, на які впроваджено державне регулювання (квартирна плата, плата за утримання будинків та при будинкової території), у зв’язку з чим позивачем необґрунтовано отримано виручку на суму 4951,00 грн.

Третя особа у письмових поясненнях по справи зазначила, що Житлово-будівельний кооператив є окремою юридичною особою. Згідно ст. 24 Закони України «Про кооперацію», кооперативи реалізують товари і надають послуги з цін і тарифів, встановлених самостійно. Кооперативи мають право реалізовувати товари і надавати послуги з цін і тарифів, які встановлюються на договірній основі, окремо для членів кооперативу і інших осіб.

Після з’ясування всіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів.

Після закінчення дебатів, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представника позивача, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і при будинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом.

Рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради м. Сімферополя від 15.02.2005р. №22 «Про встановлення розмірів квартирної плати і плати (для приватизованих квартир) за утримання будинків і прибудинкових територій», встановлений розмір квартирної плати, перелік і вартість послуг, що входять до складу квартирної плати і плати (для приватизованих квартир) за утримання будинків і прибудинкової території з урахуванням ступеня впорядкування житлового фонду місцевих рад.

Під час перевірки Житлово-будівельного кооперативу №11, відповідач дійшов висновку, що за період з 01.11.2006р. до 31.10.2007р. позивачем необґрунтовано зарахована непередбачена законодавством націнка до тарифів, на які впроваджено державне регулювання (квартирна плата, плата за утримання будинків та прибудинкової території), у зв’язку з чим, позивач необґрунтовано отримав виручку на суму 4951,00 грн., тим самим порушив вимоги рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради м. Сімферополя від 15.02.2005 р. №22.

На підставі акту перевірки, Державною інспекцією з контролю за цінами в АР Крим прийнято рішення № 112 про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін відносно ЖБК № 11 в загальній сумі 14853,00 грн. (4951,00 грн. за отримання необґрунтованої виручки і 9902,00 грн. штрафні санкції).

17.12.2007р. Державною інспекцією з контролю за цінами в АР Крим було винесено Припис № 95 про виконання законних вимог щодо усунення порушень державної дисципліни цін з вимогою негайного приведення застосування тарифів на комунальні послуги відповідно до вимог чинного законодавства.

18.12.2007р. Державною інспекцією з контролю за цінами в АР Крим відносно голови ЖБК № 11 Мастерчук Н.М. винесено постанову № 87 про притягання до адміністративної відповідальності і накладення адміністративного штрафу у розмірі 170,00 грн.

Суд вважає, що позовна вимога про визнання акту Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 0655 від 04.12.2007р. не підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 17, пункту 1 частини 3 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень.

Адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб’єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Спірний акт перевірки не є актом ненормативного характеру. За результатами акту перевірки Державна інспекція з контролю за цінами в АР Крим винесла рішення, яке також є предметом оскарження у цій справі.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 п.3 Наказу Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України Міністерства фінансів України № N 298/519 від 03.12.2001р. «Про затвердження Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами», Державна інспекція з контролю за цінами та державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі приймають рішення про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій у порядку, передбаченому законодавством.

Підставою для прийняття рішень про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій є акти перевірок, які складаються посадовими особами органів державного контролю за цінами.

В актах перевірок, зокрема: зазначаються нормативні акти, які порушено суб'єктами господарювання, з конкретним обґрунтуванням порушення; детально відображається механізм скоєння порушення; визначається сума необґрунтовано одержаної виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються.

Таким чином, акт перевірки є службовим документом, який фіксує, затверджує факти проведення перевірки та є носієм доказової інформації про виявлені порушення законодавства суб’єктами господарювання. Акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення та не є актом ненормативного характеру, тому не може бути предметом оскарження в судовому порядку.

Що ж до вимоги позивача про визнання недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 112 від 17.12.2007р., то суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про ціни та ціноутворення" встановлена перевіркою сума необґрунтовано отриманої виручки вилучається до державного бюджету. Крім того, стягується штраф в подвійному розмірі необґрунтовано отриманої виручки.

Підпунктами 2,3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування у встановленому законодавством порядку; органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Пунктами 1,3 ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що одним з принципів державного регулювання цін/ тарифів на житлово-комунальні послуги є: відповідність рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчі органи місцевого самоврядування встановлюють в порядку і в межах, визначених законодавством, тарифи щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до ст. 137 Житлового Кодексу Української РСР, порядок і діяльність житлово-будівельних кооперативів встановлюється законодавством і Житловим кодексом України, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу і іншими законодавчими актами.

Згідно п. 15 Типового Статуту Житлово-будівельного кооперативу (п. 11 Статуту ЖБК № 11) кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного житлового будинку і утримання прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу на принципі самоокуповування.

Згідно ч.3 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Відповідно до п. 22 Типового Статуту ЖБК (п. 18 Статуту ЖБК № 11) до коштів Житлово-будівельного кооперативу відносять також внески на проведення капітального ремонту житлового будинку, на експлуатацію житлового будинку і утримання прибудинкової території, а також інші надходження.

Відповідно до ст. 9, 23 Закони України «Про кооперацію» кооператив самостійно розробляє програми і плани економічного і соціального розвитку, розглядає і затверджує їх на загальних зборах членів кооперативу.

Згідно п. 17 Типового Статуту ЖБК (п. 4-6 п. 13 Статуту ЖБК №11) кооператив зобов'язаний проводити щорічні відрахування на проведення капітального ремонту, своєчасно проводити ремонт житлового будинку, забезпечити безперебійну роботу інженерного обладнання будинку і житлових приміщень, належно утримати під'їзди, інші місця загального користування і прибудинкової території.

Пунктом 24 Типового Статуту ЖБК (п.20 Статуту ЖБК № 11) передбачено, що внески на проведення капітального ремонту житлового будинку стягуються з членів кооперативу, виходячи з балансової вартості квартир, в розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, а внески на експлуатацію житлового будинку і утримання прибудинкової території в розмірах, необхідних для покриття фактичних витрат кооперативу на ці потреби, виходячи з житлової площі займаних квартир.

Відповідно до п. 22 Типового Статуту ЖБК, ст. 145 Житлового Кодексу, всі вище перераховані витрати відшкодовуються за рахунок коштів кооперативу.

Підпунктом 11 п. 60 Типового Статут ЖБК (п.п. 6 п. 52 Статуту ЖБК № 11) передбачено, що загальні збори членів ЖБК, які є найвищим органом управління кооперативу, встановлюють терміни внесення внесків на капітальний ремонт житлового будинку, внески на експлуатацію житлового будинку і утримання прибудинкової території.

Згідно п.52 Статуту ЖБК № 11, 28.10.2005 р. до порядку денного загальних зборів членів ЖБК № 11 було винесено питання про затвердження збору грошових коштів у розмірі 0,40 грн. за м2 на господарсько-адміністративні потреби і 0,32 грн. за м2 на капітальний ремонт житлового будинку і покриття витрат, які виникають як різниця між фактичною вартістю послуг за утримання будинку та прибудинкової території і розміром квартирної плати, що стягується, і плати за утримання прибудинкової території, де і був затверджений голосуванням членів ЖБК № 11, що підтверджується протокол № 17 А від 28.10.2005 р. із списком присутніх членів ЖБК, що додається № 11.

Суд встановив, що оригінал і копія даного протоколу були пред’явлені позивачем під час перевірки.

Відповідно до п.п. 9 п.52 статуту позивача та ст. 145 Житлового Кодексу, загальні збори членів кооперативу приймають рішення про створення спеціальних фондів, та в даному випадку - збір внесків на капітальний ремонт будинку і покриття витрат, які виникають в результаті різниці між фактичною вартістю послуг утримання будинку і прибудинкової території і розміром квартирної плати, що стягується, і плати за утримання прибудинкової території, встановлений загальними зборами членів ЖБК № 11 (протокол №17а від 28.10.2005 р.) і складає 32 коп. за м2, також загальними зборами були встановлені терміни внесення внесків членами кооперативу до цих фондів, а також порядок їх використання.

Згідно ст. 138 Житлового Кодексу, Виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів здійснюють контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків. Виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів вправі скасувати рішення загальних зборів чи правління кооперативу, якщо воно суперечить законодавству.

Стаття 139 Житлового Кодексу встановлює, що Держава подає житлово-будівельним кооперативам допомогу в експлуатації та ремонті належних їм будинків, а також у забезпеченні жилими приміщеннями членів житлово-будівельного кооперативу на час проведення капітального ремонту, коли ремонт не може бути проведено без виселення громадян, які проживають у цих будинках.

Суд встановив, що позивач неодноразово в 2004 р. зверталося у Верховну Раду АР Крим, а в 2005р. до Кабінету Міністрів України з проханням про виділення грошових коштів на покриття витрат по ремонту житлового будинку, але отримав відмову на підставі того, що в міському бюджеті відповідно до ЗУ «Про державний бюджет» на 2004 р., 2005 р. грошових коштів на покриття витрат ЖБК не передбачено (відповіді №54/34-3/03 від 26.10.04 р. №8422-3/03 від 14.01.05 р.).

У відповідності с п. 1-7 Порядку формування тарифів на послуги під змісту будинків і споруд і прибудинкової території, затвердженого Ухвалою Кабінету Міністрів України від 12.07.05 р., розмір тарифів встановлюється виходячи з розрахунку нормативних витрат, які стягаються відповідно до займаній площі квартир житлового будинку, тобто виходячи з м2 загальної площі квартир будинку.

Відповідно до розділу 5 Закону України «Про кооперацію» забороняється втручання органів державної влади і органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську діяльність кооперативних організацій.

Так судом встановлено, що позивач при встановленні розмірів квартирної плати і плати за утримання прибудинкової території з 01.11.06р. по 31.10.07р. діяв виходячи з ступеня впорядкування будинку у розмірі 40 коп. за м2. Що ж стосується 32 коп. за м2, то ці грошові кошти відносяться до зарахування на капітальний ремонт і покриття витрат, які виникають як різниця між фактичною вартістю послуг на утримання будинку і прибудинкової території і розміром квартирної плати, що стягується, і плати за утримання прибудинкової території, який позивач здійснює за власні кошти.

При цьому суд враховує, що позивач є неприбутковою організацією.

Так, рішенням виконавчого комітету Залізничної районної ради м. Сімферополя від 15.02.05р. № 22 «Про встановлення розмірів квартирної плати і плати (для приватизованих квартир) за утримання будинків та прибудинкових територій», встановлений розмір квартирної плати, перелік та вартість послуг, що входять до складу квартирної плати і плати (для приватизованих квартир) за утримання будинків і прибудинкової території з врахуванням ступеня впорядкування житлового фонду місцевих рад.

Цім рішенням, іншим підприємствам і організаціям, що мають на своєму балансі житловий фонд, рекомендовано встановлювати розмір квартирної плати і плати (для приватизованих квартир) за утримання будинків і прибудинкової території.

Таким чином, вказане рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради м. Сімферополя носить для позивача, саме рекомендований характер, та не є обов’язковим для останнього.

Згідно ст. 24 Закони України «Про кооперацію», кооперативи реалізують товари і надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - по державних цінам і тарифам. Кооперативи мають право реалізовувати товари і надавати послуги по цінах і тарифах, які встановлюються на договірній основі, окремо для членів кооперативу і інших осіб.

Частина 2 ст. 19 Конституції України зобов’язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень і способом, передбаченими Конституцією і законами України.

Частина 3 ст. 2 КАС України визначає, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч даній нормі, відповідач будь-яких доказів правомірності свого рішення суду не надав, а викладені вище обставини свідчать про необґрунтований висновок відповідача про порушення Житлово-будівельним кооперативом №11 рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради м. Сімферополя від 15.02.2005р. №22, який у свою чергу покладений в основу спірного рішення № 112 від 17.12.2007р.

Щодо вимоги про визнання недійсною постанови Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 87 від 18.12.2007р., то суд вважає, що провадження у справі в цій частині підлягає закриттю в порядку п.п. 1 ст. 157 КАС України, у зв’язку з наступним.

Суд встановив, що відповідач 18.12.2007р. виніс постанову № 87 про адміністративне порушення, якою притягнути до адміністративної відповідальності Мастерчук Ніну Миколаївну (голова правління ЖБК №11) згідно вимог ч. і ст. 165-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення, та наклав на цю особу адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 170 грн.

Відповідно до п.п. 3 п. 2 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, зокрема: про накладення адміністративних стягнень.

Згідно п.п.1 п. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи те, що вимога позивача про визнання недійсною постанови Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 87 від 18.12.2007р., безпосередньо пов’язана з накладенням адміністративного стягнення, суд вважає, цю вимогу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та ця вимога повинна розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні – 23.09.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 29.09.2008р.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, 157, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині позовних вимог про визнання недійсним акту Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 0655 від 04.12.2007р., в задоволенні позову - відмовити.

3. Визнати недійсним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 112 від 17.12.2007р.

4. В частині позовних вимог про визнання недійсною постанови Державної інспекції з контролю за цінами в АР Крим № 87 від 18.12.2007р., провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного адміністративного суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.