СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

30 вересня 2008 року

Справа № 2-2/14770-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Борисової Ю.В.,

за участю представників сторін:

позивача: Кручко Федір Олексійович, довіреність № 20-2/11 від 16.11.06, приватне підприємство "Мале приватне спортивне підприємство "Кентавр";

відповідача: не з'явився, закрите акціонерне товариство "Камиш-Бурун",

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 12 червня 2008 року у справі № 2-2/14770-2007

за позовом           приватного підприємства "Мале приватне спортивне підприємство "Кентавр" (вул. Орджонікідзе, 12,Керч,98300)

до           закритого акціонерного товариства "Камиш-Бурун" (вул. Орджонікідзе, 1в,Керч,98313)

про спонукання до виконання зобов'язання в натурі

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне підприємство „Мале приватне спортивне підприємство „Кентавр”, звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача, закритого акціонерного товариства „Камиш-Бурун”, про спонукання передати металоконструкції в об’ємі 221,084 тон.

Позовні вимоги мотивовані порушенням закритим акціонерним товариством „Камиш-Бурун” умов договору № 96 від 18 грудня 2003 року та додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2003 року.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2008 року у справі № 2-2/14770-2007 (суддя Толпиго В.І.) позов приватного підприємства „Мале приватне спортивне підприємство „Кентавр” задоволений.

Закрите акціонерне товариство „Камиш-Бурун” зобов’язане передати приватному підприємству „Мале приватне спортивне підприємство „Кентавр” металоконструкції у об’ємі 221, 084 тонни.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення обґрунтоване вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими зобов’язання повинне виконуватись належним чином та одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не погодившись з рішенням суду, 08 липня 2008 року закрите акціонерне товариство „Камиш-Бурун” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Так, закрите акціонерне товариство „Камиш-Бурун” у своїй апеляційній скарзі зазначає, що місцевим господарським судом не було прийнято до уваги, що позовні вимоги мотивовані порушенням умов договору, укладеного 18 грудня 2003 року, тоді як загальна позовна давність встановлюється, згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України, тривалістю у три роки, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові.

Також, заявник апеляційної скарги посилається на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2008 року у справі № 2-2/16492-2006, якою стягнуто з приватного підприємства „МПСП Кентавр” на користь закритого акціонерного товариства „Камиш-Бурун” заборгованість в сумі 74289,33 грн., що, за твердженням скаржника, свідчить про відсутність у закритого акціонерного товариства „Камиш-Бурун” заборгованості перед приватним підприємством „Мале приватне спортивне підприємство „Кентавр”.

У судове засідання, призначене на 30 вересня 2008 року, представник відповідача не з’явився, надав клопотання про відкладення судового засідання у зв’язку з неможливістю представника брати участь у розгляді справи, оскільки він находиться у службовому відрядженні, але доказів вказаних обставин та поважних причин неможливості представника брати участь у розгляді справи суду надано не було. При цьому, явка представників сторін у судове засідання судом апеляційної інстанції обов’язковою визнана не була.

Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до статті 28 Господарського процесуального кодексу України представниками сторін у справі можуть бути як керівники підприємств та організацій так і інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, тобто коло осіб, які можуть здійснювати представництво в суді, чинним законодавством не обмежується.

Так, враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, судова колегія визнала можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившегося представника відповідача.

Переглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

18 грудня 2003 року між закритим акціонерним товариством „Камиш-Бурун” та приватним підприємством „МПСП „Кентавр” був укладений договір купівлі –продажу №96 (а.с. 22).

Відповідно до пункту 1.1 даного договору приватне підприємство „МПСП „Кентавр” (продавець) передає у власність закритому акціонерному товариству „Камиш-Бурун” (покупцю), а покупець приймає та оплачує металоконструкції.

Сторони у розділі 2 договору передбачили ціну договору та умови поставки товару.

26 грудня 2003 року до договору купівлі –продажу №96 від 18 грудня 2003 року сторонами була укладена додаткова угода № 1 (а.с. 23).

Відповідно до договору та додаткової угоди №1, продавець реалізує товар по ціні 290,00грн.( у тому числі 20% ПДВ) за одну тону у об’ємі 206,897 тон, а також по ціні 330,00грн.(у тому числі 20% ПДВ) за одну тону, у об’ємі 70 тон. Попередній об’єм (вага) металоконструкцій за договором складає 276,897 тон. Попередня ціна договору складає 83100,00грн. (у тому числі 20% ПДВ) (п.2.1, 2.2 договору із змінами внесеними відповідно до додаткової угоди).

Згідно з пунктом 4.1 договору із змінами, внесеними відповідно до додаткової угоди, оплата проводиться на умовах 100% передоплати суми, вказаної у пункті 2.2 договору, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у продовж 10 днів з моменту підписання договору.

Пунктом 4.2 договору сторони передбачили, що кінцевий розрахунок за товар, що придбається за договором, проводиться згідно з вагою металоконструкцій, вказаною в оформленому сторонами акті приймання –передачі.

На виконання вказаного договору позивач здійснив попередню оплату товару в сумі 60 000, 00 грн. та 23 100,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №104 від 26.12.2003 року та №100 від 24 грудня 2003 року (а.с. 28), усього на загальну суму 83100,00грн..

Відповідач на виконання умов договору та додаткової угоди до нього передав позивачу товар в об’ємі 55,813 тон на загальну суму 18 418, 29 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 31 березня 2004 року (а.с. 24) та актом звірення взаєморозрахунків від 01 жовтня 2004 року (а.с. 25), підписаними обома сторонами.

23 липня 2007 року приватне підприємство „МПСП „Кентавр” звернулось листом до закритого акціонерного товариства „Камиш-Бурун” з вимогою виконати умови договору № 96 від 18 грудня 2003 року, а саме поставити залишок товару в об’ємі 221, 084 тони на загальну суму 64 681, 71 грн. (а.с. 26, 27).

18 лютого 2008 року сторонами за договором була укладена угода про виконання обов’язків, зокрема за договором № 96 від 18 грудня 2003 року (а.с. 104).

Так, в пункті 2 даної угоди закрите акціонерне товариство „Камиш-Бурун”, на виконання умов договору № 96 від 18 грудня 2003 року, зобов’язалось передати приватному підприємству „МПСП „Кентавр” металоконструкції в об’ємі 221, 084 тони в протягом 30-ти діб з дати укладення угоди.

Але, оскільки закритим акціонерним товариством „Камиш-Бурун” вказане зобов’язання виконане не було, приватне підприємство „МПСП „Кентавр” звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим із даною позовною заявою про спонукання до виконання зобов’язання поставити металоконструкції в об’ємі 221, 084 тони.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1статті 14 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 662 Цивільного кодексу України передбачає обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі - продажу.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, виконаним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання договору купівлі-продажу №96 від 18 грудня 2003 року, зі змінами внесеними до нього додатковою угодою №1 від 26 грудня 2003 року, було попередньо оплачено товару у об’ємі 276,897 тон на загальну суму 83100,00грн. (у тому числі 20% ПДВ), відповідачем же було передано товар лише у об’ємі 55,813 тон на загальну суму 18 418грн.29коп.

Таким чином, товар в об’ємі 221,084 тони на загальну суму 64 681грн.71коп. позивачу переданий не був.

Відповідно до статті 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено що, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Стаття 663 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо, строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Така вимога була заявлена позивачем, що підтверджується листом вих. № 33/07 від 23 липня 2007 року (а.с. 26).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду належних доказів, що підтверджують відвантаження позивачу металоконструкцій в об’ємі 221, 084 тони.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи заявника апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України, судова колегія вважає неспроможними ,виходячи з наступного.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (стаття 260 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи випливає, що сторонами 18 лютого 2008 року була укладена угода про виконання зобов’язань, а саме: закрите акціонерне товариство „Камиш-Бурун” на виконання договору № 96 від 18 грудня 2003 року зобов’язалось передати у власність приватного підприємства „МПСП „Кентавр” металоконструкції в об’ємі 221, 084 тони протягом 30-ти діб з дня укладення угоди (а.с. 104). Таким чином, відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним свого боргу перед позивачем, у зв’язку з чим твердження заявника апеляційної скарги про сплив позовної давності є безпідставними.

Крім того, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України та вимоги від 23 липня 2007 року (а.с. 26-27), перебіг строку позовної давності почався з 14 серпня 2007 року, тобто через 7 днів після отримання відповідачем вимоги про необхідність виконати зобов’язання.

Крім того, скаржник посилався на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2008 року у справі № 2-2/16492-2006, яким стягнуто з приватного підприємства „МПСП Кентавр” на користь закритого акціонерного товариства „Камиш-Бурун” заборгованість в сумі 74289,33 грн..

Як вбачається з рішення господарського суду від 25 жовтня - 06 листопада 2007 року (а.с. 141-145) та постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 січня 2008 року у справі № 2-2/16492-2006 (а.с. 146-153), які містяться в матеріалах справи, предметом її розгляду є стягнення заборгованості за договором надання послуг промислового характеру № 74 від 01 жовтня 1999 року, укладеного між приватним підприємством „МПСП Кентавр” та закритим акціонерним товариством „Камиш-Бурун”.

Враховуючи, що предметом розгляду даної справи є виконання зобов’язань за іншим договором № 96 від 18 грудня 2003 року, судова колегія вважає безпідставним посилання заявника апеляційної скарги на справу № 2-2/16492-2006, та, як слід, доводи про відсутність у нього заборгованості перед позивачем.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, з дослідженням всіх обставин у справі, у зв’язку з чим підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства „Камиш-Бурун” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 12 червня 2008 року у справі № 2-2/14770-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.В.Сотула

Судді                                                                                В.І. Гонтар

Ю.В. Борисова