ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14.10.08 Справа №3/88-06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В. судді Мойсеєнко Т. В. , Кричмаржевський В.А. , Хуторной В.М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників

позивача: Руденко О.В., довіреність № 07/1369-08 від 02.01.2008р. юрисконсульт;

відповідача: Плесняєва – Іващенко С.М., довіреність б/н від 14.10.2008р.;

Херсонського відділення Одеського наукового – дослідницького інституту судових експертиз – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 3/88-06 та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», м.Херсон

на рішення господарського суду Херсонської області від 23.07.2008р. у справі № 3/88-06

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», м.Херсон

до відповідача Приватного підприємства «Жилсервіс», м.Херсон

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 23.07.2008р. у справі № 3/88-06 (суддя Александрова Л.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Жилсервіс» на користь ВАТ «ЕК «Херсонобленерго» 268079грн.06коп. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 5037грн. 52коп. вартості необлікованої електроенергії, 39504грн.10коп. інфляційних втрат, 8881грн.30коп. процентів річних, 1 грн. пені. В решті позову відмовлено. Судові витрати покладено на відповідача.

Рішення суду прийнято з посиланням на ч.1 ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, п.1 ст.530, ч.2 ст.625 ЦК України, пунктами 3.3, 3.6, 6.40, 6.41, 6.42 Правил користування електричною енергією та мотивовано тим, що згідно висновку судово – економічної експертизи № 2223/391 від 23.03.2007р. ПП «Жилсервіс» за спожиту активну електричну енергію за період з вересня 2004р. по січень 2006р. повинен був сплатити позивачу 454199грн.14 коп., однак обов’язки з оплати за спожиту активну електричну енергію виконав частково сплативши 186120грн.08коп., внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 268079грн.06коп. Також, суд першої інстанції визнав частково обґрунтованими та стягнув з відповідача 39504грн.10коп. інфляційних втрат і 8881грн. 30коп. 3 % річних, а також 5037грн.52 коп. вартості необлікованої електроенергії. На підставі п.3 статті 83 ГПК України суд зменшив розмір пені до 1 гривні, у зв’язку з тим, що основною діяльністю відповідача є надання послуг з обслуговування будівель житлового та нежитлового фондів.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій останній з урахуванням уточнень до неї, які надані суду 14.10.2008р. просить частково скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 23.07.2008р. у справі № 3/88-06, оскільки висновки суду щодо визначення суми основного боргу, викладені у судовому рішенні, не відповідають обставинам справи і рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також просить прийняти нове рішення, яким стягнути з ПП «Жилсервіс» на користь ВАТ «ЕК «Херсонобленерго» основний борг в сумі 331740грн. 23 коп. за спожиту активну електроенергію, в решті рішення суду залишити без змін. Заявник апеляційної скарги зазначає, що висновок судового експерту № 2223/391 від 23.03.2007р., який покладено в основу оскаржуваного рішення не може бути доказом у справі, так як судовий експерт при проведенні експертизи керувався наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 03.09.1999р. № 214 «Про затвердження порядку визначення нормативних витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов’язаних з утриманням будинків і прибудинкових територій», який втратив чинність на підставі наказу Державного комітету України з питань житлово – комунального господарства від 22.07.2005р. за № 109. Таким чином, для визначення обсягів спожитої активної електроенергії на експлуатацію ліфтів, освітлення місць загального користування в житлових будинках, витрат на експлуатацію водопідкачок в разі відсутності електролічильників можливо лише до 22.07.2005р. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не враховано положень п.6.39 Правил користування електричною енергією (далі-ПКЕЕ) щодо визначення обсягу спожитої електричної енергії ПП «Жилсервіс» та положень договору в частині обов’язків сторін керуватися чинним законодавством. Заборгованість відповідача, що розрахована відповідно до п.6.39 ПКЕЕ за період з вересня 2004р. по січень 2006р. складає 331740грн.23 коп. Позивач у судовому засіданні 14.10.2008р. підтримав доводи, які викладені у апеляційні скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Жилсервіс» зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи заявника апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке. В договорі № 364 від 23.09.2004р. сторони домовились, що норми споживання електроенергії визначаються згідно порядку, який викладений у наказі № 214. Будь-яких змін сторонами до вказаного договору у розумінні ч.1 ст.651, ст. 654 ЦК України не вносилося, а тому застосування інших норм споживання при розрахунках за спожиту електроенергію, ніж ті, що визначенні сторонами у договорі є безпідставним. Відповідач просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду Херсонської області без змін.

Херсонське відділення Одеського наукового – дослідницького інституту судових експертиз вимог, викладених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 16.09.2008р. не виконало, однак надіслало повідомлення проте, що експерт Братішевська В.М. перебуває на лікарняному, у зв’язку з чим, участь останньої у суді є неможливим.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 16 вересня 2008р. у справі № 3/88-06 апеляційна скарга позивача прийнята та призначена до розгляду на 14.10.2008р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1940 від 14.10.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії суддів головуючого судді Мойсеєнко Т.В., суддів Кричмаржевський В.А., Хуторной В.М., даною колегією прийнято постанову.

За згодою представників сторін судовий процес вівся без застосування засобів технічного забезпечення та за їх згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом Херсонської області встановлено, що 23.09.2004р. між ВАТ «ЕК «Херсонобленерго» та ПП «Жилсервіс» було укладено договір № 364 про постачання електричної енергії (далі за текстом Договір), за умовами якого позивач зобов'язався постачати відповідачу електричну енергію, а відповідач розраховуватись за спожиту електричну енергію згідно з умовами цього Договору та додатками до нього, що є його невід’ємними частинами.

Згідно до п.3 додатку 2 до вказаного договору, яким визначено порядок розрахунків, споживач зобов’язався здійснювати оплату рахунків постачальника електричної енергії протягом 5 днів від дня їх отримання.

В порядку, визначеному у п.9.4, договір № 364 від 23.09.04р. пролонгований, у встановленому законом порядку не оскаржений, не визнаний недійсним, не розірваний і на момент розгляду спору судом є діючим.

У розділі 2 Договору сторони встановили, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі за текстом ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Разом з тим, пунктом 9 сторони узгодили, що якщо після укладання договору набрав чинності нормативно-правовой акт норми, якого інакше регулюють умови цього договору, сторони зобов’язуються внести зміни до цього договору.

Позивачем на підставі вказаного договору на постачання електричної енергії заявлена до стягнення вартість електричної енергії у сумі 743346,04грн. спожитої відповідачем за період вересень 2004р. по січень 2006р.

Під час розгляду справи судом першої інстанції для встановлення наявності заборгованості відповідача та її фактичного розміру ухвалою від 26.06.2006 року було призначено комплексну технічно-бухгалтерську судову експертизу.

Висновком Херсонського відділення ОНДІСЕ № 2223/391 судово-економічної експертизи від 23.03.2007р. встановлено, що згідно договору на постачання електроенергії до переліку об’єктів ПП «Жилсервіс», яким передається електроенергія від мереж позивача, включені житлові будинки, що знаходяться на обслуговуванні відповідача, та об’єкт, зазначений, як «База ТЄЖК», віднесений до непромислових об’єктів споживання 2 класу.

Обсяг електричної енергії на об’єкті «База ТЄЖК» визначався за показами електролічильника, а обсяг спожитої електроенергії по житловим будинкам (зокрема освітлення місць загального користування та роботу ліфтів) за нормами витрат електроенергії, що визначені електропередавальною організацією, та були останньою надані експерту для проведення експертизи, а також за відомостями, зазначеними у звітах про спожиту електроенергію, що надавало ПП «Жилсервіс» до електропередавальної організації.

Експертизою встановлено, що обсяг електроенергії спожитої ПП «Жилсервіс» у вересні 2004р. - січні 2006р., виходячи з фактичної потреби на комунальне освітлення та експлуатацію ліфтів з урахуванням часів простою ліфтів та згідно нормативів витрат електроенергії, наданих ВАТ «Херсонобленерго», складає 2832603 кВт, за який відповідач повинен сплатити позивачу 454199,14грн., в тому числі ПДВ-75699,85грн.

Відповідачем сплачено вартість електроенергії, спожитої ним у вересні 2004р.- січні 2006р., на суму 186120 грн. 08 коп. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту у спірний період активну електричну енергію становить 454199грн.14коп. – 186120грн.08коп. = 268079грн. 06коп.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не надав суду доказів повної та своєчасної оплати спожитої у вересні 2004р.- січені 2006р. електроенергії та погашення заборгованості у сумі 268079грн. 06коп., тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими і підлягають стягненню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, у п.5 додатку 2 до договору сторони встановили, що у разі несвоєчасної оплати платежів постачальник проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, а сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано та пред’явлено до стягнення з відповідача 108636грн.39коп. інфляційних втрат та 24423грн.44коп. 3% річних, а також на підставі п. 5 Додатку №2 до Договору 123425 грн. 46 коп. пені.

Оскільки факт невиконання відповідачем зобов’язання щодо оплати спожитої електроенергії встановлений матеріалами справи, то відповідач враховуючи приписи вищенаведеної норми закону повинен сплатити суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних та пеню за прострочення платежів.

Однак, у зв’язку з обставинами, встановленими при проведенні експертизи у даній справі, та встановленим розміром боргу, суд першої інстанції зробив правильний розрахунок інфляційних та 3% річних з суми 268079грн. 06коп., з яким згодні сторони у справі, про що представники сторін підтвердили у судовому засіданні, тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а саме: про стягнення 39504 грн. 10 коп. інфляційних втрат та 8881 грн. 30 коп. -3 % річних.

Також, в силу положень ст. 551 ЦК України, ст.233 ГК України обґрунтованим та правомірним є зменшення місцевим господарським судом на підставі п.3 ст.83 ГПК України розміру пені до 1 гривні, оскільки основною діяльністю відповідача ПП «Жилсервіс» є надання послуг з обслуговування будівель житлового фонду; обслуговування об'єктів зовнішнього благоустрою, надання житлово-комунальних послуг населенню, зокрема з постачання електроенергії для освітлення місць загального користування та для ліфтів, тощо, за які населення розраховується з відповідачем за встановленими державою тарифами. Несвоєчасне виконання договірних зобов’язань відповідачем є наслідком несвоєчасної сплати населенням квартплати та плати за житлово-комунальні послуги та невідшкодуванням бюджетом різниці вартості наданих послуг. Згідно Закону України «Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги» заборонено стягнення пені з громадян за несвоєчасне внесення квартирної плати та плати за житлово-комунальні послуги, а інших джерел, за рахунок яких буде сплачуватись пеня, ніж як за рахунок коштів сплачених населенням за житлово-комунальні послуги, у відповідача немає. Підприємство відповідача є збитковим, про що свідчить звіт про фінансові результати роботи (а.с.19, т.2). Також у справі відсутні докази спричинення позивачу збитків простроченням платежів за спірний період.

Правомірним є висновок суду першої інстанції і щодо стягнення 5037,52грн. з урахуванням ПДВ вартості необлікованої електроенергії, виходячи з наступного.

21.07.2005р. уповноваженими представниками ВАТ «ЕК «Херсонобленерго» при перевірці об'єктів ПП «Жилсервіс» були виявлені порушення пунктів 2.1,6.1,11.1.2 Правил користування електричної енергії, в реакції, що діяла на час порушення, а саме: бездоговірне і безоблікове споживання електричної енергії у конторі ПП»Жилсервіс» та побутовій кімнаті житлового будинку по вул. Шенгеля 3, про що складені акти №123398 та №123601. Акти про порушення ПКЕЕ підписані представником відповідача, факти порушення Правил користування електричною енергією ПП «Жилсервіс» визнані.

На підставі актів про порушення ПКЕЕ №123398 та №123601 від 21.07.2005р. позивачем зроблений розрахунок донарахування на загальну суму 5037,52грн. з урахуванням ПДВ.

У жовтні 2005р. позивачем виставлені відповідачу додаткові рахунки № 364 по актам №123398 та №123601 на суму 2635,40 грн. і 2402,12 грн. відповідно.

Однак відповідачем зазначені рахунки не оплачені, внаслідок чого у останнього утворився борг у розмірі 5037 грн. 52 коп.

За змістом п.6.40 ПКЕЕ, у разі виявлення у споживача … інших дій або бездіяльності споживача з метою зниження значення показів засобу обліку, покази розрахункового засобу обліку не враховуються, а електропередавальна організація (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом) здійснює перерахунок обсягу фактично спожитої електричної енергії за період від дня останнього контрольного огляду засобу обліку представником електропередавальної організації (постачальника електричної енергії за регульованим тарифом) чи фактично проведеної і підтвердженої актом технічної перевірки роботи схеми комерційного обліку, що мала передувати виявленню порушень, але цей період має не перебільшувати шести місяців.

Пунктом 6.41 ПКЕЕ встановлено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється двосторонній акт порушень.

Пунктом 6.42 ПКЕЕ передбачено, що на підставі акта порушень уповноваженими представниками постачальника електричної енергії (електропередавальної організації) під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг недоврахованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків та виписуються споживачу додаткові розрахункові документи для сплати відповідно до законодавства України.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги е, що сума боргу у розмірі 5037грн.52коп. у встановлений строк відповідачем не була оплачена, доказів її оплати відповідачем судам першої та апеляційної інстанції не надано, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5037,52 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги та спростовуються наступним.

Згідно п.5.14 Правил користування електричною енергією, в редакції, яка діяла у спірний період, обсяги споживання електричної енергії споживачем у розрахунковому періоді зазначаються у договорах у відповідних фізичних одиницях та/або зазначається порядок визначення цих величин.

Додатком 2а до договору 364 від 23.09.2004р. визначена форма акту про обсяги спожитої(переданої) споживачу електроенергії протягом місячного розрахункового періоду, який повинен надавати споживач ПП «Жилсервіс» електропередавальній організації.

Експерту на експертизу позивач надав звіти про використану електроенергію за період з серпня 2004р. по червень 2006р. включно. У вказаних звітах, прийнятих позивачем, сторонами узгоджено, порядок визначення обсягів спожитої електроенергії, а саме: по житлових будинках обсяги не були визначені у цифровому значенні, а є посилання на те, що визначення обсягу проводиться згідно наказу № 214. Тобто сторони погодили, що порядок визначення обсягу спожитої електроенергії здійснюється в порядку вказаному у наказі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 03.09.1999р. № 214 «Про затвердження Порядку визначення нормативних витрат житлово-експлуатаційних організацій, пов’язаних з утриманням будинків і прибудинкових територій». Даний факт сторонами не заперечується.

Крім того, для визначення обсягів спожитої відповідачем у спірному періоді електроенергії енергопостачальною організацією експерту були надані норми витрат електроенергії на експлуатацію житлового фонду, норми витрат електроенергії на освітлення місць загального користування в багатоповерхових житлових будинках, норми витрат електроенергії на експлуатацію водопідкачок, що перебувають на балансі житлових організацій, норми витрат електроенергії на експлуатацію ліфтів, які відповідають нормам витрат, вказаних у наказі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 03.09.1999р. № 214

Експертом у підрахунку в повному обсязі зараховані визначені позивачем обсяги спожитої електроенергії на освітлення місць загального користування в житлових будинках ПП «Жилсервіс» за спірний період, які вказані у додатках - розшифровках до виставлених позивачем рахунків.

Експертом також при розрахунках були враховані норми витрат електроенергії на експлуатацію ліфтів, що надавались ВАТ «Херсонобленерго» на експертизу, та данні довідок-розшифровок до рахунків, але з врахуванням згідно довідок ЗАТ «Херсонліфт» часу, протягом якого ліфти у житлових будинках ПП «Жилсервіс» не працювали.

Таким чином, експерт врахував у своєму розрахунку спожитої відповідачем електроенергії обсяги електроенергії, зазначені у довідках-розшифровках до рахунків, які були надані позивачем на експертизу, та які відповідали нормам витрат електроенергії, переданим ВАТ «Херсонобленерго» експерту.

Експертом у розрахунку спожитої відповідачем електроенергії за спірний період правомірно не включено обсяг електроенергії вказаний у рахунку за вересень 2004р. у кількості 2936400кВт/год. на загальну суму 458078,40грн., оскільки вказана сума визначена за період квітень 2004р. по 24.09.04р., коли між сторонами не існувало договірних відносин, тобто до укладання договору, на підставі, якого заявлені позовні вимоги, До того ж, вказана сума позивачем не підтверджена первинними документами. Крім того, під час розгляду справи судом, позивач визнав помилковість своїх дій та зняв вказану суму з особового рахунку відповідача, про що вказано у апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин, розрахунок проведений експертом є обґрунтованим та правильним.

Слід також відмітити, що розрахунок заборгованості відповідача за спожиту у спірний період електроенергію, наведений у апеляційній скарзі, зроблений заявником без врахування часу, протягом якого не працювали ліфти. Більш того. неправильно у розрахунку позивача врахована (збільшена) приєднана потужність по об’єктах: Нафтогавань 1, 2 і 3, яка не відповідає договірній потужності, узгодженій у додатку №5 договору. Необґрунтовано вказана у розрахунку позивача потужність по об’єктах вул. Шенгеля 11, к.1 і 2, яка взагалі не погоджена у договорі. Застосування коефіцієнту у розрахунку позивачем обсягу споживання електроенергії за додатком №5 до договору нічим не обґрунтовано. Не зміг обґрунтувати застосування такого коефіцієнту у розрахунку і представник позивача у судовому засіданні. Тому розмір боргу, зазначений позивачем у апеляційній скарзі у сумі 331 740,23грн., не можна вважати правильним.

Заявник апеляційної скарги посилається на те, що висновок експертного розрахунку обсягу спожитої відповідачем електроенергії, який покладено в основу оскаржуваного рішення, є невірним, оскільки наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 03.09.1999р. № 214 втратив чинність з 22.07.2005р., а тому застосовувати його з цієї дати не можна.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання скаржника, у зв’язку з тим, що порядок визначення обсягу споживання відповідачем електричної енергії, сторонами узгоджений у договорі, а саме: згідно цього наказу №214, та встановлений Додатком № 2 до Договору (т.1, а.с.18, т.2 а.с.30). Узгодження саме такого порядку визначення обсягів споживання відповідачем електроенергії, підтверджується також і наданими позивачем експерту довідками –розшифровками сум зазначених у рахунках, які виставлялись відповідачу у спірному періоді.

У пункті 9 договору вказано, що якщо після укладання договору набрав чинності нормативно - правовой акт, норми якого інакше регулюють умови цього договору, сторони зобов’язуються внести зміни до цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, зокрема, стаття 654 ЦК України передбачає, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Аналогічні приписи містяться у статті 188 Господарського Кодексу України.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про внесення сторонами після 22.07.2005р. змін до договору щодо порядку визначення обсягів споживання електроенергії, а тому наведені твердження апелянта є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 12.07.05р., якою затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, передбачено, що розмір тарифів (нормативних втрат, пов’язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема і споживання електроенергії) визначається по кожному будинку окремо (п.2, 26, 27). Норми споживання електроенергії, як зазначалось сторонами узгоджено, згідно Порядку визначеному наказом №214.

Помилковими є посилання заявника апеляційної скарги на п.6.39 ПКЕЕ щодо визначення середньодобового обсягу споживання активної електричної енергії, оскільки наведений пункт Правил не визначає механізму розрахунку таких витрат споживання електроенергії та застосовується у випадку не можливості отримання постачальником даних про спожиту електроенергію. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач щомісяця надавав звіти про обсяги спожитої електроенергії, які визначались за нормами витрат, узгоджених сторонами договору згідно наказу № 214. Позивач приймав ці звіти і ніяких заперечень стосовно обсягів вказаних у звітах відповідача не заявляв.

Крім того, пункт 6.39 ПКЕЕ передбачає додержання електропередавальною організацією певної процедури, а саме: спочатку розрахунок здійснюється за середньодобовим обсягом споживання. При цьому, тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії має не перевищувати одного повного розрахункового періоду, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання без подальшого перерахунку. Вказана процедура позивачем не дотримувалась. У рахунках позивач виставляв суми за обсяг електроенергії, який розраховував з норм фактичних витрат, а не за правилами п.6.39 ПКЕЕ, про що свідчить і висновок № 2223/391 судово - економічної експертизи у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що господарський суд Запорізької області повністю з’ясував усі обставини справи та надав належну правову оцінку наданим позивачем документам, як допустимим доказам по справі.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем всупереч ст.33 ГПК України не доведено тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції є цілком обґрунтованим та законним.

Зазначені обставини досліджені судом першої інстанції на підставі доказів, наданих сторонами у судове засідання. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на позивача.

Керуючись ст. 49, ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», м.Херсон залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 23.07.2008р. у справі № 3/88-06 залишити без змін.

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В.

судді Мойсеєнко Т. В.

Кричмаржевський В.А. Хуторной В.М.