ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 34/270

03.11.08

За позовом          Закритого акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО»

до                    Комунального підприємства «Київпастранс»в особі Автомобільного парку №2 КП «Київпастранс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Никитчук Дмитра Степановича

про стягнення 3 967,00 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

За участю представників сторін:

від позивача                    не з’явився

від відповідача          Шандрук Д.В., пров. юр-т, дов. №06/37 від 02.01.2008

від третьої особи           не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО»(далі –Позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Автомобільного парку №2 КП «Київпастранс»(далі –Відповідач) про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) в сумі 3 967,00 грн.

Ухвалою суду від 08.07.2008 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду та присвоєно справі № 34/270, розгляд справи призначено на 23.07.2008, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Никитчука Дмитра Степановича.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Позовні вимоги мотивовані тим, що виплата страхового відшкодування була здійснена Позивачем у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування»на підставі заяви Страхувальника, страхового акта №2859-02 від 30.08.2007 та листа Вигодонабувача за Договором страхування –ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»від 13.08.2007.

Відтак, як зазначив Позивач, на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування»до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідач проти позову заперечив, в силу того, що Позивачем не було проведено належної товарознавчої експертизи, необхідної для об’єктивного визначення завданих матеріальних збитків.

31.10.2008 до загального відділу суду надійшла заява Позивача про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги останній підтримав в повному обсязі.

За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

05.06.2007 між Позивачем та Малько В.В. був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №46512-70-02 (далі –Договір страхування), відповідно до п.1.1 якого, предметом Договору страхування є страхування майнових інтересів Страхувальника у відповідності з діючим законодавством, ліцензії №123795 від 09.03.2005 та Правилами №03-02 «Добровільного страхування наземного транспорту», зареєстрованими в Державній комісії по врегулювання ринків фінансових послуг України 03.02.2005 під №06570074.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що страхова сума до Договору складає 24 690,12 грн.

Як вбачається з довідки ВДАІ Оболонського району при УДАІ ГУ МВС України в м. Києві та постанови Оболонського районного суду м. Києва від 07.09.2007 у справі №3-37725/2007р., 07.08.2007 о 06 год. 50 хв. Никитчук Д.С. по пр-ту Московському в м. києві, керуючи автомобілем Вольво д.н.з. 01485 КА (далі –Вольво), при перестроюванні не дав дорогу автомобілю, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ЗАЗ д.н.з. АА 8584 ВМ (далі –ЗАЗ), що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями Никитчук Д.С. порушив п.10.3 ПДР України.

07.08.2007 внаслідок ДТП, яке сталось 07.08.2007, Страхувальник звернувся до Позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за №1353.

07.08.2007 СФД ф/о Єрємєєв О.О. виставив рахунок - фактуру за №098 про вартість відновлювального ремонту автомобіля, яка складає 3 967,00 грн.

В матеріалах справи наявний кошторис збитків від 07.08.2008 та Розрахунок суми страхового відшкодування до Договору страхування від тієї ж дати, відповідно до яких вартість страхового відшкодування складає 3 967,00 грн.

13.08.2007 Вигодонабувач за Договором страхування –Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль»надало дозвіл на виплату страхового відшкодування страхувальнику Малько В.В., орієнтовна сума якого складає 3 927,00 грн.

30.08.2007 було складено страховий акт №2859-02 до Договору страхування, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ складає 3 967,00 грн.

На підставі заяви Страхувальника, страхового акта №2859-02 від 30.08.2007 та листа Вигодонабувача за Договором страхування –Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»від 13.08.2007 Позивач перерахував на рахунок СПД ф/о Єрємєєва О.О. 3 967,00 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування»та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Позивача перейшло право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за заподіяний збиток в межах суми 3 967,00 грн.

Як слідує з наявних матеріалах справи документах, зокрема довідки ВДАІ Оболонського району при УДА ГУ МВС України в м. Києві транспортний засіб, яким скоєно ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю ЗАЗ належить Комунальному підприємству «Київпастранс»в особі Автомобільного парку №2 КП «Київпастранс».

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Вольво, що належить Відповідачу та перебуває у його володінні, встановлена у судовому порядку.

Відтак, Відповідач є особою, яка відповідає за збиток, заподіяний автомобілю Вольво, в результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Що ж стосується заперечень Відповідача, про те, що висновки надані Позивачем щодо оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ є завищеними, оскільки Позивачем не було проведено належної товарознавчої експертизи, суд не приймає до уваги в силу наступного.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (п.1). Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно п.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на той факт, що Відповідач належними засобами доказування не довів обставин, викладених у відзиві на позовну заяву поданому до суду 03.11.2008 за №658/07, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріали справи.

Зокрема, розмір шкоди визначений, враховуючи вимоги ст.ст. 22,1192 ЦК України, на підставі рахунку-фактури №098 від 07.08.2007 про вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

Враховуючи викладене, за встановлених в судовому порядку обставин, суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення з Відповідача розмір шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в сумі 3 967,00 грн. є обґрунтованим, підтверджений наявними в матеріалах справи документами, а тому підлягає задоволенню у повному розмірі.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на Відповідача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 22, 988, 993, 1166, 1172, 1187, 1188, 1190, 1192, 1194 ЦК України, статтею 27 Закону України “Про страхування”, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс»в особі Автомобільного парку №2 КП «Київпастранс»(01000, м. Київ, вул. Пражська, 7, п/р №4 в центральному ТВБВ КБ «Хрещатик», МФО 300670, , або з будь - якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь Закритого акціонерного товариства Страхова компанія «ВУСО»(83055, м. Донецьк, вул. Університетська, 20, п/р 0196 в Донецькій філії КБ ТОВ «Місто Банк», МФО 335968, ) 3 967 (три тисячі дев’ятсот шістдесят сім) грн. 00 коп. відшкодування шкоди, а також 102 (сто дві) грн., витрат по сплаті державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                              Р.Б. Сташків