ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2008
Справа № 32/27-08

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді Павловського П.П.  (доповідача).,

суддів:
Швеця В.В., Чус О.В

Секретар
судового засідання Мацекос І.М.

За
участю прокурора: Кузьменко С.В., посвідчення № 57 від 10.05.07р.

Представники
сторін:

від
позивача:  Редько К.В. сільський голова,
посвідчення №С-314;

від відповідача:  ОСОБА_1. ф. о.  - підприємець;

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали апеляційного подання Прокурора Широківського району
Дніпропетровської області, смт. Широке області в інтересах держави в особі  Шестерянської сільської ради Широківського
району, с. Шестерня на рішення господарського суду Дніпропетровської області
від  03.06.08р. у справі № 32/27-08

за
позовом:  Прокурора Широківського району
Дніпропетровської області смт. Широке  в
інтересах держави в особі  Шестерянської
сільської ради Широківського району, с. Шестерня до:  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 с.
Шестерня

про: визнання недійсним договору та
вилучення земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

В квітні  2008
року прокурор Широківського району Дніпропетровської області смт. Широке
звернувся в господарський суд Дніпропетровської
області в інтересах держави в особі Шестерянської сільської ради
Широківського району Дніпропетровської області
з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1., с. Шестерня  про розірвання угоди про визнання недійсним
договору та вилучення земельної ділянки.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області  від 03.06.2008
року (суддя -Васильєв О.Ю.) -в задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено
в повному обсязі.

При
винесені оскаржуваного рішення,
господарський виходив з того, що
предметом спору у даній справі є дійсність ( чи недійсність) укладеної
між сторонами у справі  тимчасової угоди
про сплату за фактичне користування земельною ділянкою. Господарський суд
зазначив, що твердження прокурора про невідповідність оспорюваної угоди вимогам
ст. ст. 20,31 ЗК України є хибним та не ґрунтується на фактичних обставинах
справи та нормах земельного законодавства. Також,  оспорювана прокурором тимчасова угода не
відноситься до договорів оренди землі в розумінні ЗК України та ЗУ “Про оренду
землі”, а лише певним чином формалізує правовідносини власника землі та
землекористувача, та не замінює собою договір оренди, який повинен бути укладений
між сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України.

Не погодившись з рішенням
господарського  суду,  прокурор звернувся до  Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційним поданням і посилаючись на неправильне
застосування господарським норм процесуального та матеріального права, що
призвело до прийняття неправильного рішення, просить скасувати прийняте
рішення  та  винести постанову, якою  задовольнити
позовні вимоги прокурора.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив суду, що сільська рада надала згоду на виготовлення технічної
документації для укладання відповідного договору оренди земельної ділянки, на
якій розташований належний відповідачу на праві власності магазин, але враховуючи
значний термін,  на протязі якого
виготовлюється та погоджується така документація; укладає з відповідачем
тимчасові угоди про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, на
виконання яких відповідач сплачує до місцевого бюджету грошові кошти за користування
земельною ділянкою.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду заслухавши доповідь судді -доповідача,
пояснення  представників сторін та
прокурора, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційного подання, прийшла до
висновку, що рішення  господарського
суду  не підлягає скасуванню, а
апеляційне подання задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи,
06.12.06 р. ОСОБА_1 на підставі відповідного договору купівлі-продажу придбав у
приватну власність будівлю магазину-бару
загальною площею 70,8 кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1 на
земельній ділянці площею 212 кв.м. В січні 2007 р. відповідач звернувся до
голови Шестерянської сільської ради із заявою про укладання тимчасової угоди
про сплату за фактичне користування земельною ділянкою; та 01 січня 2007 р.
така угода була укладена між позивачем та відповідачем строком на 6 місяців. 12
січня 2007 р. сільська рада надала відповідачу дозвіл на виготовлення технічної
документації для укладання відповідного договору оренди земельної ділянки.

08.10.07 р. між гр. ОСОБА_1  ( замовник ) та ТОВ „Землемір” ( виконавець )
укладено договір № КЗ-ФОП-936-10 на виконання кадастрової зйомки земельної
ділянки в с. Шестерня .Відповідно до умов цього договору замовник сплатив
вартість послуг, проект землеустрою виготовлений; але до цього часу проходить
погодження в державних органах.

01.01. 2007 р. між Шестерянською
сільською радою ( розпорядник земель ) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (
фактичний землекористувач ) з метою надходження до місцевого бюджету додаткових
коштів та формалізації відношень стосовно земельної ділянки; укладено тимчасова
угода № 2 про сплату за фактичне користування земельною ділянкою строком з 01.01.07
р. до 30.06.07 р. Умовами цієї угоди передбачено, що фактичний землекористувач
укладанням  цієї угоди засвідчує своє
зобов'язання перед розпорядником земель протягом терміну її дії оформити право
користування земельною ділянкою . що є предметом цієї угоди, з уточненням при
цьому її площі при встановленні меж в натурі за проектом її відведення.  З цією метою від дня набуття чинності цієї
угоди фактичний землекористувач у встановленому законодавством України порядку
вживає заходи по оформленню права оренди чи постійного користування земельною
ділянкою Однією із істотних умов цієї угоди є обов'язок фактичного
землекористувача щомісяця вносити на користь розпорядника земель орендну плату
в обумовленому сторонами розмірі. Одночасно розпорядник земель зобов'язався при
належному виконанні фактичним землекористувачем цієї угоди не застосовувати до
нього процедуру , передбачену „Порядком визначення та відшкодування
збитків  власникам землі та
землекористувачам”

Враховуючи ту обставину , що станом на
час закінчення строку дії вищезазначеної угоди технічна документація на
земельну ділянку ще не була виготовлена не з вини відповідача, сторони  ще двічі продовжували термін дії
вищезазначеної угоди  шляхом укладання
аналогічних угод від 01.07.07 р. із строком дії з 01.07.07 р. до 31.12.07 р. та
оспорювань прокурором угоду № 7 від 08.01.08 р. із строком дії з 08.01.08
р  до 31.12.08 р. Як вбачається з наданих
відповідачем доказів та не заперечується позивачем , Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1. сумлінно виконує прийняті на себе відповідно до умов вищезазначеної
тимчасової угоди обов'язки .

Господарський суд правильно
визначив, що за своєю правовою природою оспорювана прокурором тимчасова угода
не відноситься до договорів оренди землі в розумінні ЗК України  та Закону України „Про оренду землі ”, а лише
певним чином формалізує правовідносини власника землі та землекористувача, та
не замінює собою договір оренди, який повинен бути укладений між сторонами
відповідно до вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що предметом спору у даній справі є
дійсність  (чи  недійсність) укладеної між сторонами у справі
тимчасової угоди про сплату за фактичне користування земельною ділянкою.

Згідно  статті 203 Цивільного кодексу України,
правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину,
зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його
внутрішній волі (частина третя цієї статті). Частиною першою статті 215
Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу.

Отже, наявність вільного
волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при
укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього
дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою
для визнання такого недійсним. Змістом статті 124 Земельного кодексу України,
якою регулюється порядок передачі земельних ділянок в оренду, передбачено, що
особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної чи
комунальної власності, подає у відповідний орган виконавчої влади чи орган
місцевого самоврядування заяву (клопотання) у порядку, визначеному статтями
118, 123 цього Кодексу. Тобто волевиявлення майбутнього орендаря щодо укладення
договору оренди реалізується шляхом подання відповідної заяви. При цьому
частиною першою вказаної норми встановлено, що передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного
органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки. Таким чином, волевиявлення відповідного
органу як орендодавця, в даному випадку, здійснюється у формі рішення такого
органу і лише реалізується шляхом укладення договору оренди. В даному випадку
присутні формалізовані  волевиявлення
відповідного органу як орендодавця,  так
і землекористувача.

Відповідно до ч.1 статті 120  Земельного кодексу України, при  переході права власності на будівлю  і
споруду  право власності на
земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових
угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Судова колегія дійшла висновку, що
оскільки, власником складських приміщень, що розташовані на спірній земельній
ділянці, є ОСОБА_1  то висновок  прокурора щодо самовільного зайняття спірної
земельної ділянки не відповідає дійсності. Самовільне зайняття земельної
ділянки - це самовільне заволодіння земельною ділянкою, що не спирається на
закон і відбувається з порушенням визначеного порядку надання земельних
ділянок. В даному випадку землекористування не можна визнати самовільним, так
як відбувся перехід права власності на будівлю та споруди, разом з яким
фактично відбулася передача і права на користування землею.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду приходить до
висновку, що правові підстави для скасування рішення  господарського суду відсутні. Рішення суду
першої інстанції   відповідає обставинам
справи і при його  прийнятті  судом не порушено норми матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись
ст. 101 - 105  ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне           подання  прокурора Широківського району на рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.08 р.   у
справі № 32/27-08  залишити без
задоволення.

Рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.08 р.  -залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя
П.П. Павловський

Суддя
В.В.Швець

Суддя
О.В. Чус