ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 р.

№ 2-21/14167.1-2006; 2-5/14167.1-2006(2-8/12484-2005)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого - Ткаченко Н.Г.

Суддів - Панової І.Ю.

Заріцької А.О.

За участю представників : ТОВ "Звукспецмонтаж" –Раєвської Л.П.; ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" - Поповича І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

на рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 01.02.2007 р. по справі № 2-21/14167.1-2006 за позовом ТОВ "Звукспецмонтаж" до Дочірнього підприємства "Загальнокурортний будинок культури" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", третя особа : ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" про спонукання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ТОВ "Звукспецмонтаж" в серпні 2005 р. звернувся з позовом до суду до ДП підприємства "Загальнокурортний будинок культури" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про спонукання до вчинення дій, а саме, встановити розмір долів за договором про сумісну діяльність від 25.10.2000 р. після внесення невід'ємних покращень в загальне майно з урахуванням відповідного збільшення долі в праві дольової власності у розмірі ДП підприємства "Загальнокурортний будинок культури" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 14,71 %, що складає 74714,00 грн., і ТОВ "Звукспецмонтаж" –85,29%, що складає 433302,00 грн. Крім того, позивач просив суд зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до договору про співробітництво від 25.10.2000 р. щодо розміру часток у спільній частковій власності.

Позивачем 26.01.2007 р. подано уточнення до позовних вимог, в яких він просив суд визнати частки ТОВ "Звукспецмонтаж" та ДП підприємства "Загальнокурортний будинок культури" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в праві спільної часткової власності за договором про співпрацю від 25.10.2000 р. в наступних розмірах: ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" 14,71 %, що складає 74714,00 грн., і ТОВ "Звукспецмонтаж" –85,29%, що складає 433302,00 грн.

01.02.2007 р. позивач надав суду заяву про відмову від позовних вимог в частині внесення змін в п.4.1 договору про співпрацю від 25.10.2000 р.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.01.2007 р. залучено до участі у справі №2-21/14167.1-2006 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору –ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Автономної республіки Крим від 01.02.2008 р. по справі №2-21/14167.1-2006 /суддя С.І.Чонгова/ позов задоволено, встановлено розмір часток за договором про співпрацю від 25.10.2000 р. після внесення ТОВ "Звукспецмонтаж" невідокремлених поліпшень спільного майна з урахуванням відповідного збільшення частки ТОВ "Звукспецмонтаж" в праві спільної часткової власності в розмірі ДП підприємства "Загальнокурортний будинок культури" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" –14,71 %, що складає 74714,00 грн., і ТОВ "Звукспецмонтаж" –85,29%, що складає 433302,00 грн.; стягнуто з відповідача на користь позивача 1700 грн. державного бюджету, 118 грн. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з ТОВ "Звукспецмонтаж" до державного бюджету 85 грн. –витрат по сплаті державного мита. В частині вимог щодо внесення змін до п.4.1 договору про співпрацю від 25.10.2000 р. провадження по справі припинено.

В касаційній скарзі ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" просить рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 01.02.2008 р. скасувати, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення по справі, яким в позові відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач –ТОВ "Звукспецмонтаж" просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як було встановлено судом, 25.10.2000 р. між ДП “Загальнокурортний будинок культури” Дочірнього підприємства “Ялтакурорт” та ТОВ “Звукспецмонтаж” укладено договір про співпрацю, умовами якого встановлено, що грошові та майнові внески сторін, що внесені для виконання зобов'язань за договором на момент його підписання залишаються у власності сторін і узагальненню не підлягають, а майно, що створене чи придбане сторонами в результаті спільної діяльності складає їх загальну часткову власність і враховується на окремому балансі (т.1, а.с.20).

Для досягнення спільної мети, що викладена у п.1.1 договору від 25.10.2000 р. та протоколах № 1 і № 2 до договору про співпрацю “Загальнокурортний будинок культури” ДП “Ялтакурорт” передав у якості внеску цілісний майновий комплекс - танцювальну площадку “Дружба” та танцювальний зал Будинку культури. ТОВ “Звукспецмонтаж” у якості внеску передало обладнання, яке необхідно для організації центру відпочинку та розваг, звукову та освітлювальну апаратуру, обладнання для організації пункту громадського харчування. Згідно з актами приймання –передачі від 01.06.2001 р. та 08.06.2001 р. сторонами було визначено майно, яке надано для здійснення спільної діяльності, а також визначено рівність цих внесків.

Вартість майна, що була передана ТОВ “Звукспецмонтаж” для спільної діяльності за договором від 25.10.2000 р. складала 74714 грн., а підприємства “Загальнокурортного будинку культури” ДП “Ялтакурорт" 24600 грн., а загальна вартість майна складала 149428 грн. Відповідно до протоколів № 1 та № 2 до спірного договору сторони домовилися, що їх внески є рівними по 50%, тобто по 74714 грн. Відповідно до умов даного договору сторона, на яку покладено ведення спільних справ за рахунок коштів, отриманих за результатами спільної діяльності здійснює ремонт та інші дії для підтримання майна в необхідному стані або його поліпшення. Згідно протоколу № 1 та № 2 до договору про співпрацю, ведення спільних справ покладено на ТОВ “Звукспецмонтаж”.

Філією ДП “Ялтакурорт" “Загальнокурортного будинку культури” було погоджено додаткову угоду від 25.09.2001 р. №1 до договору № 30/10-00 (договір укладений між Фірмою "Капітель-плюс" та ТОВ “Звукспецмонтаж” на проведення будівельних робіт на цілісному майновому комплексі "Дружба") та локальний кошторис 2-1-1 від 29.10.2000 р., додаткову угоду від 29.09.2001 р. до договору підряду та акт приймання виконаних робіт від 30.06.2005 р.

Задовольняючи позов господарський суд першої інстанції виходив з того, що згідно з експертним висновком №5035 роботи з поліпшення нерухомого майна на цілісному майновому комплексі –танцювальній площадці "Дружба" у Приморському парку, яке знаходиться у спільній частковій власності сторін за договором про співпрацю від 25.10.2000 р. були здійснені за рахунок власних коштів ТОВ “Звукспецмонтаж” в сумі 358588,80 грн., виконані фірмою "Капітель-плюс", дані поліпшення є невідокремленими, тобто направленими на поліпшення фізичного (технічного) стану нерухомого майна та його споживчих властивостей.

Таким чином, господарський суд Автономної Республіки Крим дійшов до висновку, що поскільки в результаті внесення ТОВ “Звукспецмонтаж” у відповідності з договором про співпрацю від 25.10.2000 р. поліпшень на суму 358588,80 грн., його частка в загальному частковому майні збільшилась пропорційно зробленому внеску, то позовні вимоги щодо встановлення розміру часток за договором про співпрацю від 25.10.2000 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Але з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржуване судове рішення першої інстанції вимогам чинного законодавства не відповідає.

Відповідно до ст.11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2006 р. скасовано рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.09.2005 р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 06.02.2006 р., а справу передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

В супереч вимог закону судом першої інстанції не було належним чином виконано вказівки, які містяться в постанові Вищого господарського суду України від 12.07.2006 р.

Згідно зі ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Господарським судом першої інстанції не досліджені фактичні обставини, а саме: не досліджено спірний договір від 25.10.2000р.: предмет договору, мета спільної діяльності /очікування сторін щодо змісту,обсягу та тривалості спільної діяльності/, права та обов"язки сторін , внески сторін, визначення спільної власності та часток сторін у такій власності, а також належним не було встановлено, кому саме належить право власності на майно : цілісний майновий комплекс - танцювальну площадку “Дружба” та танцювальний зал Будинку культури. Не було належним чином досліджено питання стосовно того, чи є ДП "Загальнокурортний будинок культури" ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" належним відповідачем по справі.

Способи захисту цивільних прав визначені ст.16 ЦК України. До них відносяться : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Задовольняючи позов про збільшення розміру долі за договором про сумісну діяльність від 25.10.2000 р. після внесення невід'ємних покращень в загальне майно, господарським судом першої інстанції не було досліджено питання стосовного того, чи відповідає зазначений в позові спосіб захисту порушеного права, вимогам ст.16 ЦК України.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, в порушення вимог ст. ст.42, 43, 45, 22 ГПК України, оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено за відсутністю представників відповідача та третьої особи, а в матеріалах справи відсутні докази про те, що вони належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 4 ГПК України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи з достовірністю встановленими господарським судом.

Вимоги до змісту судового рішення визначені ст. 84 ГПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 "Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 01.02.2007 року постановлене з порушення вимог ст. ст. 4, 84 ГПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року N 11 “Про судове рішення” Із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 24 квітня 1981 року N 4, від 25 грудня 1992 року N 13, від 25 травня 1998 року N 15, належним чином не мотивовано та законодавчо не обґрунтовано.

За таких обставин, рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 01.02.2007 р. по справі № 2-21/14167.1-2006 не можна визнати як таке, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону і воно підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати вище викладене, більш повно та всебічно перевірити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 01.02.2007 р. по справі № 2-21/14167.1-2006 скасувати.

Справу № 2-21/14167.1-2006 направити на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Головуючий - Ткаченко Н.Г.

Судді - Панова І.Ю.

Заріцька А.О.