ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 05-10/9

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по

газопостачанню та газифікації "Черкасигаз"

на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від 11.06.2008р.

у справі господарського суду Черкаської області №05-10/9

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до            Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації

"Черкасигаз"

про           стягнення 17 336 037,42 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: Рак О.В. (довіреність у справі),

від відповідача: Горянін А.О. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Черкаської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" і просила суд стягнути з останнього, з урахуванням уточнених позовних вимог, 2 097 701,34 грн. пені, 4 154 549,15 грн. інфляційних втрат, 1 077 779,55 грн. 3% річних та 784 752,42 грн. 7% штрафу.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №06/02-2189 від 29.12.2002р. на постачання природного газу для потреб населення щодо повної та своєчасної оплати отриманого протягом січня-грудня 2003р. природного газу.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 29.01.2008р. (суддя Швидкий В.А.) у задоволені позову відмовлено з тих підстав, що відповідальність у вигляді 7% штрафу не була передбачена договором та чинним на час дії договору законодавством; визначений позивачем період нарахування пені суперечить Прикінцевим положенням ГК України; положення ст.625 ЦК України, на які посилається позивач як на підставу стягнення на його користь з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, не можуть бути застосовані до вчиненого відповідачем порушення щодо несвоєчасної оплати природного газу, поставки якого відбулися у 2003 році для потреб населення.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. (головуючий, суддя Разіна Т.І., судді Фаловська І.М., Чорногуз М.Г.) рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 4 154 549,15 грн. та 3% річних у розмірі 1 077 779,55 грн. за період з 11.01.2004р. по 19.12.2007р. скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині вимог. Згідно постанови присуджено до стягнення з відповідача 4 083 323,25 грн. інфляційних втрат та 1 077 779,33 грн. 3% річних.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Погодившись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7% штрафу та пені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправильне застосування судом ст.625 ЦК України під час розгляду вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем за період з 11.01.2004р. по 19.12.2007р., оскільки названа норма не визначає випадків обмеження її дії і повинна застосовуватися до спірних правовідносин згідно з положеннями Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Проте, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат за період з 11.01.2004р. по 19.12.2007р. лише у сумі 4 083 323,25 грн., так як дана сума відповідає дійсній заборгованості.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд її скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Зокрема, скаржник оскаржує постанову в частині стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на те, що ст.625 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що на виконання укладеного між сторонами умов договору №06/02-2189 від 29.12.2002р. позивач поставив відповідачу у період з січня по грудень 2003 року природний газ на загальну суму 58 382 507,15 грн.

Станом на 01.01.2007р. відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ у сумі 47 171 758,39 грн. Отже заборгованість складала 11 210 748,76 грн., проте на час розгляду справи була погашена відповідачем у добровільному порядку, внаслідок чого позивачем до ухвалення судом рішення по суті була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, зокрема щодо стягнення з відповідача основної суми боргу (а.с.122-124 т.1).

Встановивши факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання в частині розрахунків за прийнятий природний газ, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача передбачених ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за період з 11.01.2004р. по 19.12.2007р., тобто у період після набрання чинності ЦК України.

Доводи скаржника відносно того, що на правовідносини, що виникли між сторонами у 2003 році не поширюється передбачена названою нормою відповідальність, оскільки відповідно до ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, колегія суддів відхиляє як помилкові з огляду на таке.

Так, згідно ст.214 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Разом з тим, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 08.10.1999р. №1136-XIV "Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР" було передбачено, що він не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

Проте, ЦК УРСР, у тому числі й ст.214 ЦК УРСР, втратив чинність відповідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 01.01.2004р.

Обов’язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов’язання у вигляді сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних встановлений і ч.2 ст.625 ЦК України (чинному у період за який позивачем нараховані інфляційні втрати та 3% річних). Оскільки зазначена норма не визначає випадків обмеження її дії, то має застосовуватись до спірних правовідносин згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до п.10.1 укладеного між сторонами договору, даний договір набирає чинності з 1 січня 2003 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2003 року, а в частині проведення розрахунків за газ –до їх повного здійснення.

Статтею 611 ЦК України визначено, що правопорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ЦК України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Пунктом 6.1. договору №06/02-2189 від 29.12.2003р., сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Враховуючи, що порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати отриманого ним у 2003 році природного газу було допущено й після набрання чинності ЦК України, то санкції, передбачені ст.625 ЦК України, можуть бути нараховані на заборгованість, яка не погашена після 01.01.2004р.

Вказані положення пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підставно були враховані судом апеляційної інстанції під час вирішення питання про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов’язання, допущене після набрання чинності ЦК України.

Отже, суд апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку й підставно скасував рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних та ухвалив нове рішення в цій частині з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" залишити без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. у справі №05-10/9 –без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій