ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 33/246

08.07.08

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом          відкритого акціонерного товариства трест «Київміськбуд-1»імені М.П. Загороднього

до            Благодійної організації «Благодійний фонд «Відродження-99»

про           стягнення 7 080,40 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Марченко В.В. –представник за довіреністю № 227 від 08.04.2008 року;

від відповідача: Губчук О.М. –представник за довіреністю № 06/24-08 від 24.06.2008 року.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство трест «Київміськбуд-1»імені М.П. Загороднього звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Благодійної організації «Благодійний фонд «Відродження-99»про стягнення 7 080,40 грн. за контрактом від 07.02.2002 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 07.02.2002 року було укладено контракт на відбудову Свято-Миколаївського храму в с. Чайки, Богуславського району, Київської області, відповідно до умов якого позивач за дорученням відповідача приймає на себе виконання будівельно-монтажних робіт відбудови Свято-Миколаївського храму в с. Чайки, Богуславського району, Київської області.

На виконання умов контракту позивачем було виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 229 084,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про вартість виконаних робіт та витрат, а саме:

- за лютий 2002 року на суму 21 170,00 грн.;

- за березень 2002 року на суму 103 480,00 грн.;

- за квітень 2002 року на суму 37 540,00 грн.;

- за травень 2002 року на суму 40 332,00 грн.;

- за липень 2002 року на суму 18 524,00 грн.;

- за серпень 2002 року на суму 8 038,00 грн.

Відповідно до п.3.3 контракту від 07.02.2002 року замовник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Як стверджує позивач, замовник не провів повного розрахунку із підрядником за виконані підрядником роботи та станом на момент подачі позову сума боргу за прострочення виконання зобов’язання відповідача перед позивачем становить 7 080,40 грн.

В судовому засіданні 01.07.2008 року представник позивача надав суду документи на вимогу ухвали суду про порушення провадження у справі. Підтримав свої позовні вимоги.

Представник відповідача через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва подав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості відповідно до якого просить суд у задоволенні позову позивача відмовити та надав додаткові докази по справі.

Судом оголошена перерва до 08.07.2008 року для дослідження та оцінки доказів.

У судовому засіданні 08.07.2008 року представник позивача підтримав свої позовні вимоги, просив позов задовольнити, стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 7 080,40 грн. та витрати по сплаті державного мита в сумі 102,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Представник відповідача проти позову заперечував та зазначив, що здійснив з позивачем розрахунки в повному обсязі. Пояснив, що ним було перераховано на підставі платіжних доручень на розрахунковий рахунок відповідача по контракту 222 003,60 грн., щодо заборгованості в розмірі 7 080,40 грн., то позивачем було виставлено рахунок-фактуру № 220 від 20.05.2002 року на суму 10 620,00 грн., який був оплачений в повному обсязі відповідачем, а поставка по зазначеному рахунку відбулася на суму 2 950,00 грн. тобто, оплачені кошти в розмірі 7 080,40 грн. були зараховані в рахунок погашення заборгованості по контракту.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 стаття 837 ЦК України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

07.02.2002 року між сторонами був підписаний контракт на відбудову Свято-Миколаївського храму в с. Чайки, Богуславського району, Київської області.

Відповідно до п.1.1 контракту від 07.02.2002 року підрядник за дорученням замовника приймає на себе виконання будівельно-монтажних робіт відбудови Свято-Миколаївського храму в с. Чайки, Богуславського району, Київської області. В обсягах робіт, що виконуються підрядником, не включаючи роботи з декоративного-художнього оздоблення храму.

Згідно п. 3.2 контракту від 07.02.2002 року замовник щомісячно, але не пізніше 30 числа звітного місяця підписує довідку (акт) ф. № КБ-3 (КБ-2в). Підрядник надає замовнику ф. № КБ-3 (КБ-2в) до 28 числа звітного місяця.

На виконання умов контракту сторонами було підписано довідки про вартість виконаних робіт та витрат на загальну суму 229 084,00 грн., а саме: за лютий 2002 року на суму 21 170,00 грн.; за березень 2002 року на суму 103 480,00 грн.; за квітень 2002 року на суму 37 540,00 грн.; за травень 2002 року на суму 40 332,00 грн.; за липень 2002 року на суму 18 524,00 грн.; за серпень 2002 року на суму 8 038,00 грн.

Відповідно до ч.1 стаття 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно п.3.3 контракту від 07.02.2002 року замовник здійснює щомісячні розрахунки за виконані роботи не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Пунктом 3.6 контракту від 07.02.2002 року передбачено, що замовник до 20 числа поточного місяця здійснює авансові платежі підряднику в розмірі 70% вартості витрат підрядника у попередньому місяці. Залік авансу проводиться при розрахунках за виконані роботи звітного місяця.

З наявних в матеріалах платіжних доручень вбачається, що загальна сума перерахованих відповідачем на рахунок позивача коштів по контракту від 07.02.2002 року становить 222 003,60 грн., а саме:

- № 10 від 11.02.2002 року на суму 5 000,00 грн.;

- № 12 від 15.02.2002 року на суму 20 000,00 грн.;

- № 45 від 29.03.2002 року на суму 30 000,00 грн.;

- № 57 від 29.04.2002 року на суму 30 000,00 грн.;

- № 81 від 20.05.2002 року на суму 30 000,00 грн.;

- № 92 від 14.06.2002 року на суму 40 000,00 грн.;

- № 109 від 16.07.2002 року на суму 30 000.00 грн.;

- № 155 від 09.09.2002 року на суму 37 003,60 грн.

Також, як зазначає відповідач, 20.05.2002 року позивачем було виставлено йому рахунок-фактуру № 220 на поставку цегли керамічної на суму 10 620,00 грн., який був оплачений в повному обсязі відповідачем. На підтвердження зазначеного факту в матеріалах справи наявне платіжне доручення № 80 від 20.05.2002 року на суму 10 620,00 грн. з призначенням платежу за цеглу зг. рах. № 220 від 20.05.02.

27.05.2002 року позивачем відповідачу було передано цеглу керамічну на загальну суму 3 540,00 грн., що підтверджується накладною № 182 від 27.05.2002 року.

Тому, оплачені кошти в розмірі 7 080,40 грн. були зараховані сторонами в рахунок погашення заборгованості по контракту від 07.02.2002 року.

Відповідно до п.3.1 контракту від 07.02.2002 року розрахунки за виконані роботи можуть здійснюватися грошовими коштами або, при взаємній згоді сторін, іншими, дозволеними діючим законодавством України, формами.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 7 080,40 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Державне мито і судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 33, ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя Мудрий С.М.