ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/249

19.09.08

За позовом

До

Про

Закритого акціонерного товариства «Росава»

Головного управління МНС України в Київській області

стягнення 165963,81 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях приймали участь представники сторін:

Від позивача Колісниченко С.В.- представник за довіреністю № 05-39 від 05.05.2008 року;

Від відповідача Руданський О.Б.- представник за довіреністю № 9/11/2264 від 08.04.2008 року; Грач І.П.- представник за довіреністю № 9/11/6876 від 21.11.2007 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Закритого акціонерного товариства «Росава»до Головного управління МНС України в Київській області про стягнення 165963,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2008 р. порушено провадження у справі № 37/249, розгляд справи було призначено на 14.07.2008 року о 12.45.

Представник позивача 11.07.2008 року через канцелярію Господарського суду міста Києва подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 172071,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно актів приймання-передачі наданих послуг за договором № 168 про надання послуг від 01.02.2005 року позивачем відповідачу було надано послуг на суму 109862,52 грн., проте відповідач не оплатив надані послуги, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 109862,52 грн. Крім того, в зв’язку з порушенням виконання зобов’язання, позивачем нарахована пеня в розмірі 17310,19 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 6131,17 грн., а також інфляційні витрати в розмірі 38767,57 грн.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 16.09.2008 року згідно частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва для надання можливості представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи. Про дату та час наступного судового засідання представники сторін були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви.

Представник позивача своїм правом скористався, з матеріалами справи ознайомився, проте в судове засідання 19.09.2008 року не з’явився, жодних клопотань через канцелярію суду не подав, про поважні причини неявки в судове засідання не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.09.2008 року просив відмовити позивачу в позові в повному обсязі, зазначаючи термін дії договору № 168 закінчився, додаткові угоди щодо продовження строку дії договору до нього сторонами не укладались, жодних актів приймання-передачі за січень-грудень 2006 року відповідачем не підписувались.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.09.2008 року за згодою представника відповідача оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві та додаткових поясненнях позивач зазначає, що шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг за договором № 168 про надання послуг від 01.02.2005 року сторонами в усній формі був продовжений строк дії договору № 168 від 01.02.2005 року.

За твердженням позивача у відповідності до актів приймання-передачі наданих послуг за договором № 168 про надання послуг від 01.02.2005 року за період січень –грудень 2006 року позивачем було надано відповідачу послуг на суму в розмірі 109862,52 грн., проте відповідач безпідставно ухиляється від виконання своїх зобов’язань щодо оплати наданих послуг, в зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 109862,52 грн. –вартості наданих послуг за період з січня 2006 року по грудень 2006 року, а також 38767,57 грн. –інфляційних витрат, 6131,17 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 17310,19 грн. –пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарських зобов’язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать. Підстави виникнення цивільних прав та обов’язків, серед яких вказано й договори, визначено також ст. 11 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь –якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Також, статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, в частині 1 цієї статті зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

В свою чергу, відповідно до статей 79, 80 Господарського кодексу України сторони належать до господарських товариств, які є юридичними особами.

Згідно статті 80 Цивільного кодексу України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем в суді.

Головне управління МНС України в Київській області є юридичною особою і діє на підставі тимчасового положення, згідно якого зазначено (п.7), що Головне управління МНС очолює начальник, який призначається та звільняється з посади Міністром.

Відповідно до частини 1 статті 92 цього Кодексу юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, в розумінні даних норм чинного законодавства, судом встановлено, що дійсно договір може бути укладений у будь –якій формі, проте обов’язковою умовою укладання та його дійсності договору є вчинення та підписання від імені юридичної особи особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. В свою чергу правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою (ст. 241 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 01 лютого 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Росава»та Головним управлінням МНС України в Київській області був укладений договір про надання послуг № 168 про надання послуг ЗАТ «Росава»для 5- ЗДПО ГУ МНС України в Київській області.

У відповідності до п. п. 6.1, 6.2, 6.3 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з 01.01.2005 року і діє протягом одного року. Договір може бути продовжений з щорічним затвердженням кошторису на надання послуг. Зміни і доповнення до цього договору повинні бути внесені в письмовій формі за взаємною згодою сторін з оформленням додаткової угоди до даного договору. Дія цього договору припиняється за згодою сторін, а також у випадку закінчення його терміну дії.

Згідно частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

При цьому слід зазначити, що процес надання послуги і її результат невіддільні, тому без визначення такої обставини, як строк, надати послугу неможливо.

Суд відзначає, що строк дії договору про надання послуг № 168 про надання послуг ЗАТ «Росава»для 5- ЗДПО ГУ МНС України в Київській області від 01.02.2005 року закінчився 01.01.2006 року, в свою чергу жодних належних доказів, які б підтверджували, що дія договору продовжена суду не надано.

Судом не приймаються акти приймання-передачі послуг за 2006 рік, як належні докази продовження строку дії договору № 168, оскільки дані акти, як встановлено судом, підписані від імені начальника ГУ МНС України в київській області не уповноваженою особою.

Зокрема, згідно наданих в порядку статті 30 ГПК України пояснень начальника Макарівського РВ ГУ МНС України в Київській області Піляй П.І, начальника Головного управління МНС в Черкаській області Гвоздь В.М. та начальника Головного управління МНС в Київській області Туркевич О.Б., судом встановлено, що акти приймання-передачі послуг за 2006 рік були підписані начальником 5-ЗДПО Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій в Київській області Піляєм П.І. та скріплені печаткою 5-ЗДПО Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій в Київській області, який у відповідності до положення є структурним підрозділом Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій в Київській області. У відповідності до положення начальник 5-ЗДПО Піляй П.І. не мав права підписувати будь-які акти приймання-передачі послуг за 2006 рік від імені Головного управління МНС в Київській області, а також не мав права продовжувати строк дію договору № 168. В свою чергу позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували схвалення та визнання відповідачем актів приймання-передачі послуг за 2006 рік, а тому акти приймання-передачі послуг за 2006 рік підписані не уповноваженою особою не несуть будь-які правові наслідки для відповідача, в тому числі зобов’язання здійснити оплату вартості послуг згідно даних актів.

У відповідності до частини 2 статті 527 Цивільного кодексу України кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

В розумінні даної норми позивач повинен був переконатись, що виконання ним послуг приймається належним боржником. Позивач своїм правом не скористувався та не перевірив повноваження Піляй П.І. щодо підписання актів приймання-передачі послуг за 2006 рік від імені відповідача, а тому несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Слід відзначити, що безпідставним є посилання позивача на те, що акти приймання - передачі послуг за 2005 рік підписані також Піляєм П.І., а отже він є уповноваженою особою на підписання актів, оскільки акти приймання- передачі послуг за 2005 рік, а також надання послуг в 2005 році та їх вартість не є предметом даного спору, а отже не можуть досліджуватись судом при розгляді даного спору.

В свою чергу суд відзначає, що акти за 2005 рік підписувались в межах дії договору № 168, відповідач визнав та схвалив дані акти.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, в розумінні даної норми, не надав суду докази укладення договору про надання послуг на 2006 рік.

Суд неодноразово зобов’язував позивача надати докази надання відповідачу послуг в 2006 році, проте позивач жодних доказів, крім актів-приймання передачі, які визнані судом як неналежні докази, не надав.

Враховуючи те, що позивачем не доведено жодних доказів та підстав, в силу яких у відповідача виникає обов'язок сплатити позивачу 109862,52 грн., суд визнає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджується виконання грошового зобов’язання, суд не вбачає підстав в силу яких відповідач повинен нести відповідальність у вигляді сплати пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат, а тому позовні вимоги в цій частині також визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 10.11.2008 року