ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.07.08
р.
Справа № 12/86пн

Господарський
суд Донецької області у складі суддя Склярук О.І.

при
секретарі судового засідання Лозова Н.С.

за
участю представників сторін

від
позивача - ОСОБА_1., ОСОБА_2

від
відповідача - Лічман  В.Г.після
оголошення перерви на оголошення рішення не з'явився

від
третіх осіб - ОСОБА_1., ОСОБА_2

представники
сторін після оголошення перерви на оголошення рішення не з'явилися

розглянув
у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_3 м.Маріуполь, ОСОБА_4м.Маріуполь

до
Товариства з обмеженою відповідальністю
“Торговий комплекс Надія” м.Маріуполь

за
участю третіх осіб ОСОБА_5м.Маріуполь, ОСОБА_6м.Маріуполь

про
визнання незаконним та неправомочним рішення загальних зборів учасників.

В судовому засіданні оголошувалася
перерва  з 21.07.2008 року по 22.07.2008
року

СУТЬ
СПОРУ

ОСОБА_3 м.Маріуполь, Рудометкіна Людмила
Васил”євна м.Маріуполь звернулися до господарського суду з позовною заявою до
Товариства з обмеженою відповідальністю
“Торговий комплекс Надія”, за участю третіх осіб ОСОБА_5м. Маріуполь,
ОСОБА_6м.Маріуполь та просили визнати незаконним та неправомочним рішення
загальних зборів ТОВ “Торговий комплекс “Надія” від 11.03.2008 року в частині
розподілу долі ОСОБА_7 та прийняття статуту товариства у новій редакції.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачі
посилалися, що при перерозподілу долі померлого учасника ОСОБА_7. були порушені
інтереси її спадкоємців, а окремі пункту статуту у новій редакції не
відповідають вимогам чинного законодавства, а тому  рішення про його затвердження є незаконним.

Відповідач проти задоволення позову
заперечував посилаючись, що рішення прийняти у відповідності з вимогами чинного
законодавства при наявності кворуму.

Представники третіх осіб підтримали позовні
вимоги позивачів.

Позивачі звернулися до суду з заявою про зміну
предмета спору та просили суд визнати незаконним п. 3 рішення загальних зборів
ТОВ” Торговий комплекс “Надія” від 11.03.2008 р. в частині розподілу долі
ОСОБА_7,  визнати незаконним п. 4 рішення
загальних зборів ТОВ “Торговий комплекс “Надія”
від 11.03.2008 року в частині прийняття Статуту товариства у новій
редакції, визнати незаконним рішення загальних зборів ТОВ “ Торговий комплекс
“Надія” від 07.05.2008 року в частині виключення зі складу часників ОСОБА_4. та
ОСОБА_3., визнати незаконним рішення ТОВ “Торговий комплекс “Надія” від
07.05.2008 року в частині прийняття нових учасників до Товариства та внесення
змін до статуту Товариства.

Представник відповідача проти задоволення
клопотання щодо зміни предмета позову заперечував,  посилаючись, що це не є зміною предмета
позову.

Вказана заява про зміну предмета позову судом
не була прийнята,  так як не є зміною
предмета позову в розумінні ст. 22 ГПК України та не є збільшенням позовних
вимог в розумінні цієї ж статті. Фактично, позивачі висунули ще одну позовну
вимогу  щодо визнання  незаконним ще одного рішення загальних
зборів, яка повинна, на думку суду, розглядатися окремо шляхом подачі іншого
позову.

Суд розглядає позов за первісними позовними
вимогами.

Дослідивши обставини справи, вислухав
пояснення представників сторін господарський суд встановив

Згідно статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю “Торговий комплекс “Надія”, зареєстрованого розпорядженням
виконкому Маріупольської міського Ради народних депутатів від 01.06.1995 року за
№ 435 р. , вказане товариство було створено 9 громадянами, а саме:  ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_7.,  ОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_4.,
ОСОБА_3., ОСОБА_13.

В подальшому,
до вказаного статуту та засновницького договору були внесені зміни,
згідно яких засновниками вказаного Товариства виступили:

ОСОБА_8.
( 13, 69 % статутного капіталу) , ОСОБА_9. ( 12,33 % статутного капіталу) ,
ОСОБА_7.( 12,33 % статутного капіталу),
ОСОБА_10. ( 12,33 % статутного капіталу) , ОСОБА_11. ( 12,33 %
статутного капіталу), ОСОБА_12., ( 12,33 % статутного капіталу), ОСОБА_4. (
12,33 % статутного капіталу) , ОСОБА_3. ( 12,33 % статутного капіталу).

Вказані зміни зареєстровані у встановленому
законом порядку.

Таким чином, позивачі виступали учасниками
Товариства, і  на час проведення
загальних зборів володіли (кожний)
12,33 % статутного капіталу Товариства.

Померла ОСОБА_7.,( факт смерті
підтверджується копію свідоцтва про смерть НОМЕР_1 видане відділом реєстрації
актів цивільного стану приморського районного управління юстиції м.
Маріуполь,  Донецької області),  також була учасником Товариства та володіла
12, 33 %  у статутному капіталі
Товариства.

11.03.2008 року, згідно тексту протоколу ,
відбулися збори учасників ТОВ “Торговий комплекс “Надія”,  на яких
присутні 7 осіб, а саме : ОСОБА_12., ОСОБА_3., ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
ОСОБА_11., ОСОБА_8. ОСОБА_4.

На зборах відсутня  ОСОБА_7. у зв'язку зі смертю . Інші учасники
, у тому числі і позивачі,  були присутні
на зборах.   Таким чином, збори відбулися
при наявності необхідного кворуму.

На порядок денного  винесено розгляд наступних питань:

1.          Звіт директора товариства  за 2007 рік,

2.          Звіт ревізійної комісії, затвердження
річного звіту за 2007 р.

3.          Розподіл долі Топалової серед засновників
товариства пропорційно їх долям у статутному капіталі

4.          Прийняття статуту товариства у новій
редакції.

По третьому питанню  прийняте рішення:  розподілити долю Топалової серед учасників
пропорційно їх долям та визначена доля кожного із засновників,  у тому числі доля позивачів стала
складати:  ОСОБА_3. - 14,6 % , ОСОБА_4. -
14, 6 % статутного капіталу ( тобто збільшилася).

За вказане рішення проголосовано одностайно. У
голосуванні також прийняли участь позивачі , які не заперечували проти
прийняття такого рішення, але ОСОБА_3. висловила свою думку, що вказана доля
належить державі.

Таким чином, ствердження позивачів, що  у
зв'язку з прийняттям вказаного рішення,
були порушені також і їх права, не відповідають дійсності.

Суд також зазначає, що  згідно ст. 55 Закону України “Про
господарські товариства”  у разі смерті
учасника товариства, його спадкоємці мають переважне право вступу до
товариства. При відмови  спадкоємців  від вступу до товариства або відмови
товариства у прийнятті до нього
спадкоємця,  спадкоємцям  виплачується
у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала померлому
учаснику, вартість якої визначається на день реорганізації ( смерті учасника
товариства). У цих випадках розмір статутного капіталу підлягає  зменшенню.

Таким чином, саме спадкоємці померлого
учасника  можуть  вступити до складу учасників товариства при
наявності згоди інших учасників, а у разі відсутності такої згоди - отримати
відповідну вартість майна пропорційно долі померлого учасника.

Закон не пов'язує автоматичного переходу
корпоративних  прав померлого учасника до
його спадкоємців, а його спадкоємці не стають автоматично учасниками
Товариства.

Згідно пояснень відповідача,  на час проведення зборів заяв від спадкоємців
померлого учасника, так і документів, які підтверджують, що вказану долю
успадкували певні фізичні особи , не було надано.

Враховуючи саме це, вартість долі померлого
учасника підлягала перерахуванню на депозит для отримання її в подальшому
спадкоємцями.

Тому ствердження позивачів, що прийняттям
такого рішення були порушені права спадкоємців або держави, не підтверджується
фактичними обставинами справи.

Згідно тексту протоколу, на цих же
зборах  учасникам було запропоновано не
зменшувати статутний фонд, який підлягав зменшенню згідно приписів ст. 55
Закону України “Про господарські товариства”, а
до внести  додаткові кошти з
врахуванням нових розмірів долей учасників у статутному капіталі.   Таке рішення не суперечить чинному
законодавству.

Як зазначалося вище, позивачі просять суд
визнати  незаконним та неправомірним
рішення щодо нового розподілу  долей у
зв'язку зі смертю Топалової, посилаючись, що це рішення порушує права
спадкоємців та держави.

Розглядаючи вказану позовну вимогу суд
виходить з наступного.

Рішення загальних зборів Товариства з
обмеженою відповідальністю є актом.

Підставами для визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.
Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта.
Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий
відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі
порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для
визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно ст.1 ГПК України  підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи , громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і  у  встановленому законом порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
мають право звертатися до суду за захистом своїх порушених  або оспорюваних прав і охоронюваних
законом  інтересів.

Відповідно до ст. 33 ГПК  України,
кожна із сторін повинна довести ті обставини справи на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторонами не доведено,  що рішення щодо розподілу долі померлого
засновника з метою не зменшувати статутний
фонд Товариства,  порушує права саме позивачів. Позивачами
також не доведено, що вони, у встановленому законом порядку представляють
інтереси  спадкоємців або держави.

Суд також зазначає,  що спори між спадкоємцями учасників
товариства та товариством , взагалі
розглядаються місцевими судами.

Крім того, позивачі взагалі не довели
,  що особи на які вони посилаються є
дійсно спадкоємцями  померлої по
відношенню до  долі у статутному капіталі
Товариства.

За таких обставин вказана позовна вимога не
підлягає задоволенню.

Що стосується визнання недійсними пункту
рішення загальних зборів  про
затвердження нової  редакції статуту, з
посиланням,  що окремі його пункти
суперечать діючому законодавству, порушують їх права, а саме рішення з цього
питання повинно прийматися одностайно в силу приписів   положення статуту Товариства то суд зазначає
наступне.

Як зазначалося вище,   підставами для визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт.

В даному випадку,  позивачу оскаржують не окремі положення
Статуту, який також є актом, а рішення загальних зборів учасників щодо його
затвердження.

Суд зазначає, що однією із підстав,  з якою Закон пов'язує визнання недійсним
акта,  є невідповідність його вимогам
саме Закону.

Згідно приписів ст.59, ст.41 Закону
України “Про господарські товариства” вирішення питання щодо затвердження
статуту товариства входить до компетенції загальних зборів учасників
Товариства. Тобто вказане рішення прийняте з дотриманням компетенції органу,
який його прийняв.

Загальні збори учасників відбулися при
наявності необхідного кворуму, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст. 59 Закону України “Про господарські
товариства”  рішення загальних зборів
учасників щодо внесення змін до статуту Товариства приймається простою
більшістю голосів, та не потребує одностайності, як це зазначено п.8.1.1.
статуту Товариства.

Враховуючи, що акт визнається недійсним у
разі його невідповідності саме Закону, посилання позивачів на порушення
приписів статуту, які, в свою чергу не відповідали приписам саме спеціального
Закону, не можуть бути прийняти судом до уваги.

Таким чином, прийняття рішення щодо
затвердження нової редакції статуту входило до компетенції загальних зборів
учасників у відповідності до приписів ст.ст. 59,41 Закону України “ Про
господарські товариства.”  При цьому
обидва позивача приймали рішення з цього приводу та проголосували проти .

Не прийняття статуту в новій редакції саме
запропонованої позивачами,  ще не
призводить до скасування  рішення щодо
затвердження статуту в редакції , яка запропонована іншими учасниками, а  можлива невідповідність окремих пунктів
статуту  приписам закону,  може бути підставою для визнання частково
недійсним саме статуту ( який  є актом) ,
а не самого рішення щодо його затвердження.

Враховуючи вищевикладене суд в
задоволені  позовних вимог відмовляє у
повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивачів.

На підставі ст.ст. 59,41 Закону України “Про
господарські товариства” та керуючись ст.ст. 33.43,49, ст.ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд

ВИРІШИВ

В задоволені позову відмовити

Суддя