ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01"
жовтня 2008 р.
Справа № 59/104-08

вх. № 4988/4-59

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

позивача - 1: ОСОБА_4 представника за довіреністю від 18.07.2007р.
№2838;

позивача-2: Суслова В.Ю. представника за довірентістю від
14.07.2008р. №2865;  відповідача - 1:
Поддашкіної О.Ю. представника за довіреністю від 08.08.2008р. №б/н;

відповідача-2: не з"явився;

3-ї особи : не з"явився,

розглянувши справу за позовом

фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків;

фізичної особи ОСОБА_2, м. Харків

до

Фірми "Товаріщ ЛТД" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю, м. Харків;

Фірми "Унія" у формі товариства з обмеженою
відповідальністю;

3-я особа на стороні
відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору  ОСОБА_3, м. Харків,

про визнання незаконним та відміну акту прийомки - передачі
нежитлових приміщень

ВСТАНОВИВ:

07.07.2008р. позивачі фізичні особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів  Фірми „Товаріщ ЛТД” у формі ТОВ,  Фірми „Унія” у формі ТОВ. Ухвалою суду від
18.08.2008р. до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено фізичну особу
ОСОБА_3 З урахуванням уточненої позовної заяви (вх.№11913 від 22.08.2008р.)
позивачі просять суд визнати недійсним правочин, вчинений шляхом складання акту
приймання-передачі від 28.08.2002 р., визнати незаконним рішення загальних
зборів учасників ТОВ фірми «Товаріщ  ЛТД»
від 15.04.2002 р. про передачу нежитлових приміщень №№ 1-11 першого поверху та
№№ 11,12,13-1,13-2 другого поверху будинку № 8 Літ. «А-2» по пр.
Азербайджанському у м. Харкові, загальною площею 226,6 кв.м., визнати
незаконним рішення загальних зборів учасників фірми «Унія» у формі ТОВ від
07.07.2005р. про передачу нежитлових приміщень №№ 1-11 першого поверху та №№
11,12,13-1,13-2 другого поверху будинку № 8 Літ. «А-2» по пр. Азербайджанському
у м. Харкові, загальною площею 226,6 кв.м., визнати право власності на
нежитлові приміщення №№ 1-11 першого поверху та №№ 11,12,13-1,13-2 другого
поверху будинку № 8 Літ. «А-2» по пр. Азербайджанському у м. Харкові, загальною
площею 226,6 кв.м. за фірмою «Товаріщ
ЛТД» у формі ТОВ. Позов мотивовано посиланням на порушення відповідачами
вимог ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» в частині не
повідомлення позивачів належним чином про час, місце їх проведення та порядок
денний. Крім того позивачі вказують на фіктивність протоколу № 2 від
15.04.2002р., порушення ст. 20, 30 ЗУ «Про власність», за змістом яких право
колективної власності здійснюють вищі органи управління власника.

Позивачами було заявлено клопотання про витребування доказів у
справі (вх.№13163 від 23.07.2008р.), яке задоволено ухвалою суду від
23.07.2008р.

18.08.2008р. позивачами крім того було заявлено клопотання про
витребування додаткових доказів - оригіналу книги протоколів загальних зборів
учасників Фірми «Товаріщ  ЛТД» у формі
ТОВ. Зазначене клопотання залишено судом без задоволення, оскільки Закону
України «Про господарські товариства» не передбачає наявності в товаристві
«книги реєстрації протоколів». Зі статті 60 Закону України вбачається, що в
товаристві ведеться „книга протоколів”, яка по суті являє собою сукупність
власне протоколів товариства. Останні, в тому числі, й протокол, що
безпосередньо стосується оскаржуваного рішення (протокол загальних зборів Фірми
«Товаріщ  ЛТД»у формі ТОВ від
15.04.2002р. №2 (т.ІІ а.с. 97) міститься в матеріалах справи.

17.07.2008р. (вх.№12732) та 26.08.2008р. (вх.№11975) позивачі
звернулися до суду із заявами про заборону вчиняти певні дії. В заявах позивачі
просять заборонити відчуження нежитлових приміщень, що є предметом спору та
заборонити вчинення будь-яких дій зі спірним приміщенням. Суд відмовляє у
задоволенні зазначених заяв, оскільки вони є необґрунтованими, а отже такими,
що не відповідають вимогам ст. 66 ГПК України. Згідно положень зазначеної норми
забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо
невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. Вважаючи заяви позивачів необґрунтованими суд враховує
також правову позицію ВГСУ, висловлену в інформаційному листі від 12.12.2006р.
№01-8/2776 згідно якої заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою
про забезпечення позову та надати відповідні докази. В даному разі позивачами
доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення господарського суду не надано.

В судовому засіданні 01.10.2008р. представник позивача-1 підтримує
позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні.

В судовому засіданні 01.10.2008р. представник позивача-2 підтримує
позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 01.10.2008р. проти
задоволення позовних вимог заперечує. Мотивуючи заперечення відповідач вказує
на пропуск позивачами строку позовної давності, встановлений ст. 267 ЦК
України, просить суд застосувати у даній справі строк позовної давності та на
підставі ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того,
у судовому засіданні представник першого відповідача зазначає недоведеність та
безпідставність позовних вимог, відсутність порушень прав позивачів,
відповідність оскаржуваних документів приписам Закону та підтримує доводи
відзиву на позовну заяву.

Відповідач-2 в судове засідання свого повноважного представника не
направив, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав.
Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що
свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за
адресою, вказаною у позовній заяві, яка збігається з юридичною адресою
відповідача-2 (т.ІІ а.с.119). З урахуванням викладеного згідно положень ст.75
ГПК України справа розглядається у відсутності відповідача за наявними в ній
матеріалами.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору фізична особа ОСОБА_3в судове засідання не з'явилась,
свого повноважного представника не направила, причину неявки не повідомила,
витребуваних судом документів не надала. Про дату, час та місце розгляду справи
була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення
ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній
заяві.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення
представників позивачів та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані
учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

15 квітня 2002 року відбулися загальні збори засновників фірми
«Товаріщ  ЛТД» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю, під час проведення яких були прийняті рішення про
участь товариства у заснуванні фірми «Унія» у формі ТОВ, встановлення частки
Товариства у статутному фонді фірми «Унія» у формі ТОВ в сумі 21289,30 грн. у
вигляді відремонтованих нежитлових приміщень №№ 1-11 першого поверху та №№
11,12,13-1,13-2 другого поверху будинку № 8 Літ. «А-2» по пр. Азербайджанському
у м. Харкові, загальною площею 226,6 кв.м. Як вбачається з протоколу №2 від
15.04.2002р. у загальних зборах прийняли участь засновники товариства загальна
кількість голосів яких складає у сукупності 71 відсоток.

Згідно протоколу №1 від 17.04.2002 року, що міститься у матеріалах
справи і рішення за яким позивачі не оскаржують: 17 квітня 2002 року відбулися
загальні збори засновників фірми «Унія» у формі товариства з обмеженою
відповідальністю під час проведення яких були прийняті наступні рішення:
створити фірму «Унія» у формі ТОВ; сформувати статутний фонд товариства за
рахунок майнових внесків його засновників загальною сумою 101215,30грн.; визначити
розподіл часток засновників товариства у статутному фонді: а) фірма
«Товаріщ  ЛТД» у формі ТОВ - 21,2
відсотків Статутного фонду, б) ОСОБА_3 - 47,7 відсотків Статутного фонду, в)
ОСОБА_5 - 33,4 відсотків Статутного фонду. У загальних зборах прийняли участь
засновники товариства загальна кількість голосів яких складає у сукупності 100
відсотків (протокол №1).

Матеріалами справи встановлено, що 19 квітня 2002 року виконавчим
комітетом Червонозаводської районної ради м. Харкова проведена державна реєстрація
Статуту фірми «Унія» у формі товариства з обмеженою відповідальністю за
рішенням загальних зборів згідно протоколу №1 від 17.04.2002 року.

28.08.2002 року актом приймання - передачі спірні нежитлові
приміщення були передані фірмою «Товаріщ , ЛТД» у формі ТОВ та прийняті фірмою
«Унія» у формі ТОВ.

07 липня 2005 року відбулися загальні збори засновників фірми
«Унія» у формі товариства з обмеженою відповідальністю під час проведення яких
були прийняті рішення вивести зі складу засновників ОСОБА_3 та передати їй
частку у статутному фонді у вигляді майна: машини швейні промислові 1022М 6
одиниць на суму 9072,00грн.; нежитлові приміщення №№ 1-11 першого поверху та №№
11,12,13-1,13-2 другого поверху будинку № 8 Літ. «А-2» по пр. Азербайджанському
у м. Харкові, загальною площею 226,6 кв.м.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно
Червонозаводської районної ради від 23 вересня 2005 року нежитлові приміщення
1-го поверху № 1-11,ІІ, 2-го поверху № 11,12,13-1,13-2 в літ. «А-2» загальною
площею 226,6 кв.м., розташовані в м. Харкові по проїзду, 8 належать ОСОБА_3 на
праві приватної власності.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що
правовідносини сторін з яких виник даний господарський спір, а саме - відносини
з приводу рішенням загальних зборів фірми «Товаріщ  ЛТД» у формі ТОВ від 15.04.2002 року та
відносини з приводу передачі майна за актом приймання - передачі від
28.08.2002  мали місце у 2002 році.

В силу приписів статті 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з
матеріалів справи станом на момент звернення позивачів до суду з питання
оскарження акту від 28.08.02р. та рішення загальних зборів від 15.04.2002 року
загальний строк позовної давності минув майже три роки тому. Відповідачі у
відзиві на позов просять суд застосувати строк позовної давності (вх.№17071 від
22.09.2008р.)

Клопотання про поновлення строку позовної давності позивачами не
заявлено. У матеріалах справи міститься письмове обґрунтування строку позовної
давності, де позивачі зазначають, що про оскаржувані документи дізналися лише
наприкінці 2007 року з відповіді КП «ХБТІ», тому строк позовної давності слід
вираховувати з 24.09.2007 року.

Зазначені посилання позивачів не можуть бути прийняті судом до
уваги, оскільки ст. 253 ЦК України врегульовано, що перебіг строку починається
з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою
пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Закон України «Про господарські товариства» (ст.11),
Господарський Кодекс України (ст.88), Статут фірми «Товаріщ  ЛТД» у формі ТОВ (п.4.1), копія якого
міститься у матеріалах справи встановлюють певний обсяг прав та обов'язків
учасників товариства, серед яких зокрема право брати участь у керівництві
справами товариства, одержання інформації про його діяльність, право вимоги
учасника на ознайомлення з річними балансами, звітами про діяльність,
протоколами ревізійної комісії, протоколами зборів органів управління
товариства тощо. Доводи про відсутність події пропуску строку позовної давності
наведені без урахування приписів ст. 253 ЦК України у частині початку перебігу
строку з моменту, коли особа могла довідатися про порушення свого права. Під
час розгляду справи позивачі не надали суду доказів звернення до фірми
«Товаріщ  ЛТД» у формі ТОВ на протязі з
2002 по 2007 роки з питання ознайомлення з документами товариства, чи конкретні
пояснення причин не ознайомлення з установчими документами та іншими
документами на протязі шести років.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про пропуск
позовної давності за вимогами позивачів про визнання незаконним рішення
загальних зборів учасників ТОВ фірми «Товаріщ
ЛТД» від 15.04.2002 р. про передачу нежитлових приміщень №№ 1-11 першого
поверху та №№ 11,12,13-1,13-2 другого поверху будинку № 8 Літ. «А-2» по пр.
Азербайджанському у м. Харкові, загальною площею 226,6 кв.м., та про наявність
підстав для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є підставою для відмови у
позові.

Крім того, в частині позовних вимог про визнання рішень загальних
зборів від 15.04.2002 р. та від 07.07.2005р. незаконними, суд приходить до
висновку про необхідність відмови в позові, зокрема з огляду на наступне.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України суд може захистити
цивільне право або інтерес способами, що встановлені договором або законом. В
даному разі предмет позову у названій частині не відповідає способам захисту
права, передбаченим законом. Такий спосіб захисту не міститься в переліках
способів захисту права, що визначені ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, не
передбачений він і іншими нормами права. Також в матеріалах справи відсутні
докази того, що такий спосіб захисту права був передбачений договором сторін.
Це свідчить про відсутність у суду правових підстав для застосування обраного
позивачами способу захисту права і унеможливлює задоволення позову в частині
такого предмету. Висновок суду про необхідність відмови в позові в цій частині
узгоджується з позицією ВГСУ, викладеною в п. 3 Інформаційного листа від
25.11.2005р. № 01-8/2229, а також із правовою позицією ВСУ викладеною в
постановах від 13.07.2004 у справі № 10/732 та від 14.12.2004 у справі №6/11.

Окремо суд
зазначає, що судовим розглядом справи не встановлено наявності правових
підстав, з якими Закон пов'язує недійсність (а не незаконність) рішень,
прийнятих у межах загальних зборів засновників товариств з обмеженою
відповідальністю. Посилання позивачів на порушення їх прав за ст. 20, 30 ЗУ
«Про власність» суд знаходить необґрунтованими з наведених вище фактично
встановлених обставин справи. Посилання представників позивачів на порушення
ст. 98 ЦК України 2003р. не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки така
позиція позивачів суперечить п. 1 Прикінцевих та перехідних положень цього
Кодексу. Позивачі безпідставно розповсюджують норми ЦК України 2003 року на
правовідносини, що відбулися у квітні місяці 2002 р. за оскаржуваним рішенням
загальних зборів, яке зафіксоване протоколом № 2 від 15.04.2002р.

У частині позовних вимог про визнання за першим відповідачем права
власності на нежитлові приміщення №№ 1-11 першого поверху та №№ 11,12,13-1,13-2
другого поверху будинку № 8 Літ. «А-2» по пр. Азербайджанському у м. Харкові,
загальною площею 226,6 кв.м. суд визнає їх такими, що не ґрунтуються на Законі.

По-перше, позивачем з такими вимогами згідно ст.ст.1,2 ГПК України
може бути лише заінтересована особа, тобто особа, котра може бути власником
спірного майна, -- фірма „Товаріщ ЛТД” у формі ТОВ. Остання таких позовних
вимог не заявляла, повноважень на пред'явлення в її інтересах позову позивачам,
як свідчать матеріали справи, не
надавала. Більш того, фірма „Товаріщ ЛТД” у формі ТОВ у своєму відзиві
на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог в цій частині
(вх.№17071 від 22.09.2008р.)

По-друге, суд зауважує, що статтею 328 ЦК України закріплено, що
право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із
Закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Матеріалами справи, а саме Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно
Червонозаводської районної ради від 23 вересня 2005 р. встановлено, що право
власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-11,ІІ, 2-го поверху №
11,12,13-1,13-2 в літ. «А-2» загальною площею 226,6 кв.м., розташовані в м.
Харкові по проїзду,8 належить на підставі зазначеного право встановлюваного
документу ОСОБА_3 Зазначене Свідоцтво станом на день розгляду справи є чинним,
доказів його оскарження, скасування, чи визнання недійсним матеріали справи не
містять.

З урахуванням вищенаведеного, господарський суд вважає, що позовні
вимоги позивачів у даній справі про визнання недійсним правочину, вчиненого
шляхом складання акту приймання-передачі від 28.08.2002 р.; визнання
незаконними рішення загальних зборів учасників ТОВ фірми «Товаріщ  ЛТД» від 15.04.02 р. про передачу нежитлових
приміщень №№ 1-11 першого пов. та №№ 11,12,13-1,13-2 другого пов. буд. № 8 Літ.
«А-2» по пр. Азербайджанському у м. Харкові, загальною площею 226,6 кв.м. та
рішення загальних зборів учасників фірми «Унія» у формі ТОВ від 07.06.05р. про
передачу зазначених нежитлових приміщень; визнання права власності на зазначені
нежитлові приміщення за фірмою «Товаріщ
ЛТД» у формі ТОВ не ґрунтуються на Законі, є безпідставними та такими,
що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49
ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав
державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних
вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі
покладаються на позивачів в рівних частках.

На підставі вищевикладеного, на підставі статей 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України,  статей 15, 16, 98,
203, 215, 253, 257, 267, 328 ЦК України, статті 20 ГК України статей 20, 30
Закону України «Про власність», статей 59, 60 Закону України „Про господарські
товариства”, керуючись статтями 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання позивачів про витребування додаткових
доказів відмовити.

В задоволенні заяв позивачів про заборону вчиняти певні дії
відмовити.

В позові
відмовити.

Суддя

повний
текст рішення підписано 03.10.2008р.

справа
№59/104-08