ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2008 р.                                                            Справа №02/4269а

м. Черкаси, 16 год. 11 хв.

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ткаченко О.М., за участю представників:

позивача: Слуцька Н.Ю. –за довіреністю, відповідача: Багатченко В.П. –за дорученням, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу

за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Вись" про стягнення 28 283,51 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення 28 283 грн. 51 коп., в тому числі 26 834 грн. 96 коп. адміністративно-господарських санкцій за незайняті у відповідача в 2007 році інвалідами 4 робочих місця та 1 448 грн. 55 коп. пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій, з мотивів порушення відповідачем вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, та стверджувала, що відповідач не виконав норматив, не працевлаштував інвалідів, не вжив всіх необхідних заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів, так як у звітах форми № 3-ПН, які відповідач направляв у 2007 році до служби зайнятості, ним не вказано чітко, що створені місця саме для працевлаштування інвалідів.

Відповідач у Запереченні на позовну заяву та представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову з мотивів виконання відповідачем встановлених Законом вимог, створення відповідачем п’яти робочих місць для працевлаштування інвалідів (тобто, навіть більше, ніж передбачено нормативом), повідомлення щомісяця центру зайнятості про вакансії для інвалідів шляхом направлення звітів форми № 3-ПН, опублікування оголошення у газеті “Шполянські вісті”, звернення з відповідним листом у квітні 2007 року та участі відповідача у ярмарку вакансій, проведеному центром зайнятості в липні 2007 року, на якій ряд громадян із фізичними вадами відмовилися від працевлаштування у відповідача за станом здоров’я; один інвалід працював у відповідача протягом 2007 року; більше інваліди до відповідача не зверталися; у селі немає інвалідів, які могли б працювати у господарстві; відповідач вважає вимоги позивача безпідставними, так як немає вини господарства в тому, що ним не було виконано встановлений Законом норматив.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 14.10.2008 року по 16.10.2008 року.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі - підприємства) у 2007 році встановлювався норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працювало від 8 до 25 осіб –у кількості одного робочого місця.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону, у разі невиконання підприємством в 2007 році встановленого Законом нормативу, воно зобов’язане було сплатити адміністративно-господарські санкції не пізніше 15 квітня 2008 року.

Із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік вбачається та підтверджено відповідачем, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу в 2007 році у відповідача складала 103 особи. Отже, для відповідача норматив на 2007 рік складав 4 робочих місця для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається із матеріалів справи і підтверджено поданими відповідачем доказами, у нього протягом 2007 року працював Красоткін М.Ю., який має ІІІ групу інвалідності загального захворювання, інвалідність встановлена йому на строк до 01 липня 2008 року, йому повністю виплачувалася заробітна плата.

Ще три місця були створені відповідачем, однак, не були зайняті інвалідами, тобто, відповідачем не виконаний встановлений Законом норматив на 2007 рік.

Однак, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У частині 3 статті 19 Закону вказано, що підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно статті 18 Закону підприємства зобов’язані: 1) виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, 2) надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, 3) звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, аналіз правових норм про захист інвалідів дає підстави стверджувати про те, що обов’язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком підбирати, шукати і працевлаштовувати інвалідів. Такий обов’язок відповідно до закону покладається на органи працевлаштування інвалідів.

Як вбачається із наказу № 19 від 20.01.2005 року за підписом директора СТОВ, із Акта від 06.07.2005 року, у господарстві було створено комісію по атестації робочих місць для інвалідів, комісією було атестовано п’ять робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Шполянський районний центр зайнятості надіслав позивачу, на вимогу останнього, лист від 19.09.2008 року № 794, у якому повідомив про те, що протягом 2007 року відповідач подавав центру зайнятості звіти форми № 3-ПН. Позивачем суду подані копії звітів відповідача форми № 3-ПН за всі місяці 2007 року, які були надіслані позивачу Шполянським районним центром зайнятості. У цих звітах відповідачем вказано про наявність вакансій по посадах вагаря, різноробочого, вказана їх кількість, та у графі № 15 проставлено кількість вакансій для пільгових категорій громадян.

Дослідивши всі докази у справі в їх сукупності. суд приходить до висновку, що відповідач надав державній службі зайнятості достатньо інформації для організації працевлаштування інвалідів, і якби у Шполянського районного центру зайнятості була інформація про інвалідів, бажаючих працювати, зокрема, у СТОВ “Агрофірма “Вись”, с. Матусів, він мав можливість направити чотирьох інвалідів для працевлаштування у цьому господарстві. Однак, із листа Шполянського районного центру зайнятості на адресу позивача не вбачається, що у центру зайнятості були бажаючі працювати у відповідача, чи вони направлялися до відповідача, чи останній відмовив комусь із інвалідів у працевлаштуванні.

Тобто, суд вважає, що відповідач виконав вимоги статті 18 Закону: виділив та створив робочі місце для працевлаштування інвалідів, надав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, подав звіт відділенню Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2007 році в установлений Законом строк.

Суду не подано також доказів направлення відповідачу інвалідів для працевлаштування чи самостійного звернення інвалідів до відповідача з метою працевлаштування, і не подано доказів відмови відповідачем у прийнятті інвалідів на роботу. Позивач не подав суду доказів наявності у с. Матусів інвалідів, які бажали працювати, заявили про це, але не реалізували своє бажання працювати в зв’язку з відсутністю пропозицій щодо працевлаштування.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у тому, що у нього в 2007 році три робочі місця не були зайняті інвалідами, та у невиконанні органами працевлаштування своїх обов’язків по працевлаштуванню інвалідів, оскільки адміністративно-господарські санкції –це відповідальність за порушення свого власного обов’язку, а відповідальність у даних правовідносинах не може встановлюватися без вини відповідача. З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 94, 160 –163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                           А.Д. Пащенко

Постанова складена в повному обсязі 20.10.2008 року