ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 р.

№ 25/489

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу

Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації

на

рішення господарського суду м. Києва від 24.12.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2008 р.

у справі

№ 25/489 господарського суду м. Києва

за позовом

Комунальної науково-дослідної установи "Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста"

До

Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації

про

стягнення 117 608,40 грн.

За участю представників сторін:

позивача –Перепелиця С.О. дов. № 190-3/ від 20.01.2008 р.

відповідача –Головіна О.І. дов. № 01/16-5662 від 02.08.2007 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2007 р. (суддя - Морозов С.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації на користь Комунальної науково-дослідної установи "Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста" 108 732 грн. Стягнуто з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації на користь Комунальної науково-дослідної установи "Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста" судові витрати в розмірі 1 196,40 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2008 р. змінено рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 року в частині стягнення 3 % річних, індексу інфляції та судових витрат, і викладено рішення в цій частині в наступній редакції: "Стягнути з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації на користь Комунальної науково-дослідної установи "Науково-дослідний інститут соціально-економічної о розвитку міста" 6 858,58 грн. 3% річних, 26 306,13 грн. інфляційні нарахування, 1 111,66 грн. державного мита та 111,53 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу". В решті залишено рішення господарського суду міста Києва від 24.12.2007 р. без змін. Повернуто Шевченківській районній у місті Києві державної адміністрації з державного бюджету України надмірно сплачене на підставі платіжного доручення № 4402 від 26.12.2007 р. державне мито в розмірі 32,21 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, Шевченківська районна у місті Києві державна адміністрація звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити без змін постанову апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову апеляційного господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанову апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2004 р. між Шевченківською районною державною адміністрацією міста Києва та Комунальним підприємством "Науково-дослідний інститут соціально-економічних проблем міста" було укладено договір № 43/2004 на створення (передачу) науково-технічної продукції.

Рішенням Київської міської ради № 426/3002 від 26.05.2005 р. Комунальне науково-дослідна установа "Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста" є правонаступником усіх прав і обов'язків Комунального підприємства "Науково - дослідний інститут соціально-економічних проблем міста".

Відповідно до п. 1.3. Положення про комунальну науково дослідну установу "Науково дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста" згідно з рішенням Київської міської ради від 26.05.2005 р. № 426/3002 "Про створення комунальної науково-дослідної установи "Науково дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста" інститут є правонаступником всіх прав і обов'язків Комунального підприємства "Науково - дослідний інститут соціально-економічних проблем міста".

Відповідно до п. 1.1. договору від 14.05.2004 р, позивач доручив, а відповідач взяв на себе виконання НДДКР з розробки проекту: "Реформування управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м. Києва".

Згідно умов п.п. 3.1., 3.2. договору, визначено, що за виконану роботу замовник перераховує виконавцю відповідно до протоколу про договірну ціну 78 000 грн. (разом з ПДВ). Оплата роботи здійснюється авансовими платежами у розмірі 50%, а кінцевий розрахунок - згідно з актами здачі-приймання роботи відповідно до вимог календарного плану роботи.

Між позивачем та відповідачем було складено протокол угоди про договірну ціну на науково-технічну продукцію додаток 1 до договору № 43/2004 від 14.05.2004 р. Протоколом було визначено договірну ціну в сумі 78 000 грн.

25.10.2004 р. між позивачем та відповідачем було складено акт № 185 здачі-приймання науково-технічної продукції по договору № 43/2004. Крім того, вказаним актом підтверджено, що науково-технічна продукція задовольняє умовам договору і в належному порядку оформлена, вартість робіт по договору та належить до перерахування

В порушення умов договору відповідачем свої зобов'язання виконано не було.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -

відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 33, 34 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів відзначає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що складаючи акт № 185 від 25.10.2004 р. відповідач вчинив дію, яка свідчить про визнання ним грошового зобов'язання перед відповідачем в розмірі саме 78 000 грн.

Згідно ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.04.2008 р. № 45/16 у задоволенні позову Шевченківської районної державної адміністрації міста Києва до Комунальної науково-дослідної установи "Науково-дослідний інститут соціально-економічного розвитку міста" про визнання недійсним договору від 14.05.2004 № 43/2004, було відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2008 р. по справі № 45/16 рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2008 р., було залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 16.09.2008 р. рішення господарського суду міста Києва від 02.04.2008 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2008 р. залишено без змін.

За таких обставин, колегією суддів не приймаються до уваги посилання скаржника не невідповідність вказаного договору вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції, визначенні у ст. 103 ГПК України, суд обґрунтовано змінив рішення суду першої інстанції, в частині стягнення інфляційних витрат з 25 жовтня 2004 року по вересень 2007 року в сумі 26 306,13 грн. та 3% річних які склали 6 858,58 грн.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суди в порядку ст. ст. 43, 47, 43, 99, 101 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін.

На підставі встановлених фактичних обставин, місцевим господарським судом з’ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано задоволено позовні вимоги частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, повторно розглядаючи справу, апеляційний суд повно з’ясував обставини, які мали значення для правильного розгляду поданої апеляційної скарги. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на доказах, наведених в постанові суду, та відповідають положенням чинного законодавства. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з цим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Відповідно до ст.ст. 85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2008 року у справі № 25/489 залишити без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2007 року у справі № 25/489 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2008 року у справі № 25/489.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.