ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2008 р.

Справа № 02/133-2А.

Господарський суд Волинської області у складі:

Головуючий суддя Костюк С.В. судді : Слупко В.Л., Якушева І.О.

при секретарі судового засідання Кідиба Т.О.

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Волиньобленерго”, м.Луцьк

до Луцької об’єднаної державної податкової інспекції, м. Луцьк

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 09.07.2008 року № /2, № /2

Представники :

від позивача : Смусь В. Л., дов. № 19/26-206 від 16.01.2008 року, Боровський В. В., дов. № 19/26-2953 від 21.07.2008 року; Іванов Д. О., дов. № 19/26-3881 від 08.10.2008 року

від відповідача : Сахарук О. В., дов. № 45 від 16.09.2008 року, Кузьменко О. О., дов. № 106 від 17.09.2008 року., Кривицький В.П., довіреність від 21.07.2008 р.

Прокурор відділу представництва облпрокуратури : Манзій П.П.

Відповідно до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС України.

В судовому засіданні сторонам роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51 КАС України. Заяви про відвід складу суду відповідно до ст.27 КАС України не поступило.

Відповідно до ст. 126 КАС України здійснюється повна фіксація судового процесу технічними засобами, а саме: програмно-апаратним комплексом “Діловодство суду”.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть спору: Позивач –ВАТ “Волиньобленерго”ставить вимогу, уточнену заявою від 08.10.2008 року № 19/23-3878, про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Луцької ОДПІ від 09.07.2008 року за

- № /2 про визначення податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 556234 грн., з якої 372681 грн. основний платіж та 183553 грн. штрафна санкція;

- № /2 про визначення податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 44727,50 грн., з якої 298145 грн. основний платіж та 149072,50 грн. штрафна санкція.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу зазначає, що оспорювані рішення підлягають скасуванню у повному обсязі, оскільки суперечать чинному законодавству виходячи з наступного:

- оскільки весь обсяг придбаної на оптовому ринку електроенергії за закупівельною ціною був призначений для використання у господарській діяльності товариства (для постачання споживачам та для власного споживання) то її вартість згідно діючих правових норм правомірно було включено до складу валових витрат;

- при податковій перевірці не виявлено використання електроенергії в цілях не пов’язаних з виробничою діяльністю товариства, так як Луцька ОДПІ під час проведення перевірки відповідної технічної експертизи для визначення фактичних технологічних витрат електроенергії не проводила, у податкового органу відсутні будь-які підстави стверджувати, що електроенергія в кількості 10041тис. кВт/год не брала участі у господарській діяльності ВАТ “Волиньобленерго”.

При цьому посилається на відповідні роз’яснення Міністерства палива та енергетики України та Національної комісії регулювання електроенергетики України, та вказує, що при включені понаднормативних втрат з придбання електричної енергії до складу валових витрат товариство керувалось нормами Законів України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, “Про оподаткування прибутку підприємств” . З врахуванням того, що висновки в акті перевірки від 29.02.2008 року № 02890 є надуманими, неправомірними та такими, що не відповідають фактичним обставинам, зазначені не можуть бути підставою для нарахування товариству додаткових податкових зобов’язань.

В додатковому пояснені від 08.10.2008р. №19/3883 зазначає, що при винесенні Постанови від 10.06.2008р.Верховний Суд України зазначив, що до складу валових витрат належать лише витрати, окремо передбачені Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме, які використовуються для забезпечення господарської діяльності підприємства, тобто визначальною ознакою віднесення понаднормативних втрат електроенергії до складу валових витрат є її безпосереднє використання у господарській діяльності. Проте Луцькою ОДПІ при перевірці не встановлено будь-яких фактів використання товариством електроенергії в цілях не пов’язаних з його виробничою діяльністю. Висновок податкового органу в частині не використання в господарській діяльності понаднормативних втрат електроенергії ґрунтується лише на листі НКРЕ №05-31-11/4792 від 09.12.2003р. та листі Комітету Верховної Ради з питань фінансів та банківської діяльності від 07.03.2002р. №06-10/12, при цьому технічні, економічні та юридичні експертні висновки, що підтверджують неправомірність включення понаднормативних ТВС до складу валових витрат товариства відсутні. Луцька ОДПІ при визначенні сум податкових зобов’язань по оспорюваних рішеннях фактично застосувала непрямий метод, на що не мала жодних правових підстав, оскільки весь обсяг електроенергії придбаної на оптовому ринку призначений для використання у господарській діяльності товариства. Оскільки висновки Луцької ОДПІ в акті перевірки не відповідають вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»просить задоволити позов в повному об’ємі.

Відповідач в запереченні на позов №3794/10/10-011 від 12.11.2008. вимогу позивача відхиляє, вказуючи, що податковою перевіркою встановлено, що ВАТ «Волиньобленерго»у IVкв. 2006р. та Ікв. 2007р. відносило до складу валових витрат повну вартість електричної енергії отриманої від ДП «Енергоринок», не зменшуючи її при цьому на суму понаднормативних технологічних втрат, враховуючи те, що електроенергія в кількості 10041 тис.кВт./год не використовувалась у вказаній господарській діяльності, товариство завищило валові витрати за IVкв. 2006р. на суму 1379214грн. та за Ікв. 2007р. на суму 111511грн. в результаті чого не нарахувало та не сплатило до бюджету податок на прибуток за IVкв. 2006р. в сумі 344804грн. та за Ікв. 2007р. в сумі 27877грн., всього в сумі 372681грн.

В зв’язку з безпідставним включенням вартості понаднормативних технологічних втрат електроенергії до валових витрат, у зазначених звітних періодах на визначений з них податок на додану вартість товариством завищено податковий кредит відповідно на суму 298145грн.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ сформовані та направлені товариству податкові повідомлення-рішення від 24.03.2008р. №/0 і №/0 про визначення податкових зобов’язань з податку на прибуток у сумі 989825грн. та податку на додану вартість у сумі 447217,50грн., які при адміністративному оскарженні залишені без змін. При правовому обґрунтуванні заперечення посилається на положення Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», зокрема п.1,32 ст.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 даного Закону, підпункт 7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», судову практику по аналогічній справі, а саме Постанову Верховного Суду України від 10.06.2008 року. З врахуванням зазначеного в заперечені просить відмовити в задоволені позову.

З представлених суду матеріалів, пояснень представників сторін вбачається наступне.

Працівниками податкової служби проведена виїзна планова перевірка ВАТ «Волиньобленерго»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006р. по 30.09.2007р., по результатах якої складено акт перевірки №02890 від 29.02.2008р. (а.с.35-46).

Перевіркою встановлено, що ВАТ «Волиньобленерго»в порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»(із змінами та доповненнями) до складу валових витрат у 4 кварталі 2006 року та 1-ому кварталі 2007 року віднесло вартість понаднормативних технологічних витрат електричної енергії в сумі 490725грн. в. т.ч. :

За 4-й кв. 2006 року –1379214грн.

За 1-й кв. 2007 року –на суму 111511грн.

Згідно з п.5.1 ,п.5.2 .1, п.5.2 ст.5 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»(із змінами та доповненнями) валовими витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальних формах, здійснених як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та в зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, в т.ч. витрати з придбання електроенергії.

Об’єми понаднормативної електроенергії було встановлено на підставі звітів форми 1Б-ТВЕ «Структура балансу електроенергії та технологічних витрат електроенергії (ТВЕ) на передачу по електричних мережах»(до акту додаються). Згідно з даним звітом понаднормативні ТВЕ складають :

Жовтень 2006р. –2275тис.кВтг. (фактичні ТВЕ 20267тис. КВт., нормативні ТВЕ- 17992КВтг.);

Листопад 2006р. –1960тис.КВтг. (фактичні ТВЕ 22696тис.КВтг., нормативні ТВЕ –20736КВтг.);

Грудень 2006р. –5072тис.КВтг. (фактичні ТВЕ 27643тис.КВтг., нормативні ТВЕ -22571КВтг.);

Березень 2007р. –734тис.КВтг. (фактичні ТВЕ 20600тис.КВтг., нормативні ТВЕ -19866КВтг.)

ВАТ «Волиньобленерго» до складу валових витрат включало вартість електроенергії, отриману від ДП «Енергоринок»згідно податкових накладних та рахунків на придбання електроенергії в повному обсязі по першій події, не зменшуючи при цьому валові витрати на суму понаднормативних технологічних витрат електроенергії, які не використовуються в господарській діяльності товариства.

Як роз’яснено в листі НКРЕ №05-31-11/4792 від 09.12.2003р. невідповідність звітних технологічних витрат електроенергії на передачу електричними мережами нормативним значенням технологічних витрат електроенергії пояснюється наявністю додаткової складової витрат електроенергії –понаднормативними витратами (комерційними втратами), які, основним чином, включають в себе крадіжки електроенергії, неточність розрахунків, та, в невеликій частині, метрологічну похибку приладів обліку електроенергії.

Крім того, як роз’яснено в листі Кабінету ВРУ з питань фінансів та банківської діяльності від 07.03.2002р. №06-1-/121 лише вартість технічно неминучого браку, який виникає в процесі виробництва продукції, у межах визначених технологічною інструкцією норм, має включатися до складу валових витрат на підставі п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»(із змінами та доповненнями).

Із змісту вказаних норм вбачається, що понаднормативні (комерційні) витрати не відносяться до валових витрат суб’єкта господарювання.

В результаті завищення валових витрат було несплачено до бюджету податку на прибуток в сумі 372681грн., з якої за IVкв. 2006р. 344804грн. та Ікв. 2007р. 27877грн. та завищено податковий кредит по ПДВ за зазначений період на 298145грн.

На підставі акту перевірки 24.03.2008р. Луцькою ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення №/0 про визначення податкового зобов’язання по податку на прибуток в сумі 989825грн. та №/0 про визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 447217,50грн..

По результатах розгляду скарги товариства ДПА у Волинській області прийнято рішення №12572/25-006 від 26.06.2008р. (а.с.32-34) яким частково скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.03.2008р. №/0 в сумі 433591грн.(основний платіж 330817грн. та 102774грн. штрафна санкція) про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток, податкове повідомлення-рішення №/0 про визначення податкового зобов’язання по ПДВ в сумі 447217,50грн. залишено без змін.

На підставі рішення ДПА у Волинській області про результати розгляду скарги платника Луцькою ОДПІ 09.07.2008 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

-          №/2 про визначення податкового зобов’язання по податку на прибуток в сумі 556234грн., з якої 372681грн. основний платіж та 183553грн. штрафна санкція ;

-          №/2 про визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 447217,50грн., з якої 298145грн. – основний платіж та 149072,50грн. штрафна санкція.

Зазначені податкові повідомлення-рішення є предметом спору по даній справі по уточненій позивачем позовній вимозі.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, керуючись чинним законодавством України та враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в Постанові від 10.06.2008р., судова колегія дійшла висновку, що Луцька ОДПІ при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень діяла у відповідності до норм діючого законодавства, а тому підстави для визнання їх нечинними , а відтак і задоволення позову відсутні.

Даний висновок судом зроблено виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»із змінами та доповненнями господарська діяльність –будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»(із змінами та доповненнями) валові витрати виробництва та обігу –сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

А згідно п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв’язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 –5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР «Про податок на додану вартість»(із змінами та доповненнями) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 даного Закону визначено, що у разі якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв’язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21.12.2000р. №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(із змінами та доповненнями) у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті «б»підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Господарська діяльність ВАТ «Волиньобленерго»полягає в закупівлі електричної енергії в оптових обсягах та за оптовими цінами в ДП «Енергоринок»та подальша реалізація її в роздріб через мережу ліній електропередач споживачам –фізичним та юридичним особам.

Як слідує з акту перевірки від 29.02.2008р. ВАТ «Волиньобленерго»до складу валових витрат включало вартість електроенергії, отриману від ДП «Енергоринок»згідно податкових накладних та рахунків на придбання електроенергії в повному обсязі по першій події, не зменшуючи при цьому валові витрати на суму понаднормативних технологічних витрат електроенергії, які не використовуються в господарській діяльності товариства.

Як роз’яснено в листі НКРЕ №05-31-11/4792 від 09.12.2003р. невідповідність звітних технологічних витрат електроенергії на передачу електричними мережами нормативним значенням технологічних витрат електроенергії пояснюється наявністю додаткової складової витрат електроенергії –понаднормативними витратами (комерційними втратами), які, основним чином, включають в себе крадіжки електроенергії, неточність розрахунків, та, в невеликій частині, метрологічну похибку приладів обліку електроенергії.

Крім того, як роз’яснено в листі Кабінету ВРУ з питань фінансів та банківської діяльності від 07.03.2002р. №06-1-/121 лише вартість технічно неминучого браку, який виникає в процесі виробництва продукції, у межах визначених технологічною інструкцією норм, має включатися до складу валових витрат на підставі п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України від 22.05.1997р. №283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»(із змінами та доповненнями).

Із змісту вказаних норм вбачається, що понаднормативні (комерційні) витрати не відносяться до валових витрат суб’єкта господарювання.

Об’єми понаднормативної електроенергії при податковій перевірці було встановлено на підставі звітів форми 1Б-ТВЕ «Структура балансу електроенергії та технологічних витрат електроенергії (ТВЕ) на передачу по електричних мережах»(до акту додаються). Згідно з даним звітом понаднормативні ТВЕ складають 10041тис.КВт.

Відповідно до визначення даного в п.1.3 Положення про порядок врахування частки понаднормативних витрат електроенергії при формуванні роздрібних тарифів на електричну енергію, затвердженого постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 19 квітня 2002р. №398:

-          звітні технологічні витрати електроенергії на передачу електричними мережами –обсяги електроенергії, що визначаються як різниця між надходженням і корисним відпуском електричної енергії;

-          нормативні технологічні витрати електроенергії на передачу електричними мережами –сума значень технічних розрахункових витрат електроенергії при нормативних значеннях режимних параметрів, нормативних значеннях витрат електроенергії на власні потреби підстанцій та витрат електроенергії на плавлення ожеледі ;

-          понаднормативні технологічні витрати електроенергії –різниця між звітними технологічними витратами електроенергії і нормативними значеннями технологічних витрат електроенергії.

Як зазначив в судовому засіданні податковий ревізор-інспектор Кривицький В.П. допустимі втрати електричної енергії (нормативні) втрати) у перевіреному періоді були включені до валових витрат правомірно.

Враховуючи те, що відповідно до положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»визначальною ознакою віднесення понаднормативних втрат електроенергії є використання її у господарській діяльності, а товариством на момент перевірки не представлено доказів в підтвердження зазначеного, суд вважає, що податковим органом правомірно зроблено висновок про завищення товариством валових витрат за 4-й кв. 2006р. на 1379214грн. та за 1-й кв. 2007р. на 111511грн. та як результат ненараховано та не сплачено до бюджету податку на прибуток за 4-й кв. 2006р. в розмірі 344804грн. та за 1-й кв. 2007р. в сумі 27877грн. та завищено податковий кредит по податку на додану вартість за вказаний період на суму 298145грн.

З чого слідує, що відповідачем правомірно прийнято податкові повідомлення-рішення, які є предметом спору, про визначення податкових зобов’язань по податку на прибуток в сумі 372681грн. та по податку на додану вартість в сумі 298145грн. та застосовано штрафну санкцію на підставі п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (із змінами та доповненнями).

Щодо твердження позивача про застосування непрямих методів при проведенні перевірки то дане є безпідставним і не підтверджує жодним належним доказом .

В силу п.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з зазначеного та керуючись Законами України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про податок на додану вартість», «Про порядок погашення зобов’язань погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», та враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в Постанові від 10.06.2008р. , ст.ст. 71,86,158-160 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд -

п о с т а н о в и в :

В позові про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 09.07.2008р.:

- № /2 про визначення податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності в сумі 556234 грн., з якої 372681 грн. основний платіж та 183553 грн. штрафна санкція;

- № /2 про визначення податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість в сумі 44727,50 грн., з якої 298145 грн. основний платіж та 149072,50 грн. штрафна санкція відмовити.

Дана постанова, у відповідності до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про її апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження даної постанови суду подається протягом десяти днів з дня складення її у повному обсязі (до 21.11.2005р.). Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча суддя                                                  С.В.Костюк

Судді                                                                      В.Л.Слупко

І.О.Якушева

Дата повного тексту

виготовлення постанови 21.11.2008р.