ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.10.2008 року                                                            Справа № 18/122

Луганський апеляційний господарський суд колегією суддів у складі:

головуючого:                                        Перлова Д.Ю.,

суддів                                                   Бородіної Л.І.,

Медуниці О.Є.,

при секретарі

судового засідання                               Жиленко Д.В.,

за участю

представників сторін:

від позивача                                         Бережного Р.В., дов. від 29.12.07 № 213/10,

від відповідача                              Набатової В.В., дов. від 04.01.08 № 01-13,

розглянувши

апеляційну скаргу                              Дочірньої компанії „Газ України”

Національної акціонерної компанії

„Нафтогаз України”,

м. Київ

на рішення

господарського суду                              Луганської області

від                                                  12.09.08

у справі                                         № 18/122 (суддя –Корнієнко В.В.)

за позовом                                         Дочірньої компанії „Газ України”

Національної акціонерної компанії

„Нафтогаз України”,

м. Київ

до відповідача                              Комунального підприємства                                                             „Сєвєродонецьктеплокомуненерго”,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

про                                                   стягнення 644 431 грн. 35 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач –Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ (далі за текстом –ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”) звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом від 18.07.08 № 31/10-8521 до відповідача –Комунального підприємства „Сєвєродонецьктеплокомуненерго”, м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом –КП СТКЕ) про стягнення основного боргу за поставлений природний газ в сумі 423 020,33 грн., пені в сумі 46 052,53 грн., суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 151 990,62 грн., трьох відсотків річних за несвоєчасні розрахунки в сумі 23 367,87 грн.

15.08.08 за № 08-930 відповідач –КП СТКЕ подав до Господарського суду Луганської області заяву про відстрочку виконання рішення у справі № 18/122 на п’ять років до 15.08.2013р.

У відзиві від 15.08.08 № 08-929 на позовну заяву відповідач –КП СТКЕ просив зменшити розмір пені.

Додатковим відзивом від 10.09.08 № 08-990 на позовну заяву відповідач - КП СТКЕ також просив зменшити розмір пені на 94%.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 12.09.08 у справі № 18/122 зазначений позов був задоволений повністю, зменшено заявлену до стягнення пеню на 94% та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлений природний газ в сумі 423 020 грн., пеню в сумі 2 763,15 грн., втрати від інфляції в сумі 151 990,62 грн., три проценти річних в сумі 23 367 грн. Відстрочено виконання даного рішення до 1 січня 2009 року.

Рішення мотивоване наступним.

Борг відповідача по оплаті вартості поставленого природного газу складає 806 662,87 грн., що підтверджується матеріалами справи та визнано відповідачем.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в зв’язку з чим, на вимогу позивача, на підставі п. 7.2 договору та ст. 625 Цивільного кодексу України несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, і три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи, що 94% теплової енергії (яку виробляє відповідач з використанням поставленого позивачем природного газу) поставляється відповідачем населенню, яке звільнене від сплати пені за несвоєчасні розрахунки з відповідачем, суд у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 1 ст. 233 ГК України зменшив розмір заявленої до стягнення пені на 94%, тобто із заявленої позивачем до стягнення суми пені стягнуто 6%.

Суд вважає можливим у відповідності до п. 6 ст. 83 ГПК України надати відповідачу відстрочку виконання даного рішення до 01.01.09, так як виходячи з доводів самого відповідача йому на виконання постанови кабінету Міністрів України від 25.04.08 № 440 у цьому році повинна надійти субвенція з Державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

Підстав надавати відстрочку виконання рішення на 5 років немає.

Не погодившись з винесеним рішенням, позивач –ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 19.09.08 № 31/10-10514, якою просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 12.09.08 у справі № 18/122 в частині зменшення пені, як винесене з порушенням норм матеріального - ст. 233, 549 –552 ЦК України, та процесуального - ст. 42, 43, 83, 84 ГПК України права, без дослідження усіх істотних обставин справи, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ДК „Газ України” в частині стягнення пені задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Відповідачем не надано жодних належних доказів щодо важкого фінансового стану та неможливості виконання судового рішення. Всупереч ст. 43 ГПК України суд при прийнятті рішення прийняв до уваги докази лише однієї сторони –КП СТКЕ, тобто надав перевагу одних доказів над іншими. Таким чином суд невмотивовано скористався приписами ст. 233 ГПК України і не встановив обставин, з якими законодавець пов’язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Розпорядженням першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду від 01.10.08 у справі № 18/122 для розгляду зазначеної апеляційної скарги, у відповідності до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України”, призначено судову колегію у складі: Лазненко Л.Л. –суддя –головуючий, Медуниця О.Є. –суддя, Бородіна Л.І. –суддя.

У зв’язку з виходом з відпустки судді Перлова Д.Ю., розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду від 06.10.08 у справі № 18/122, у відповідності до ст. 28 Закону України „Про судоустрій України”, ст. 46 Господарського процесуального кодексу України було здійснено заміну, а саме: виключено із складу колегії суддів по розгляду зазначеної апеляційної скарги головуючого суддю Лазненко Л.Л. та введено до складу головуючого суддю Перлова Д.Ю.

Відзивом від 13.10.08 № 08-1086 відповідач по справі –КП СТКЕ відхилив доводи апеляційної скарги позивача та вважає рішення суду, що оскаржується, законним та обґрунтованим.

Сторони Луганським апеляційним господарським судом належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (повідомлення про вручення поштових відправлень: від 04.10.08 № 63040 –ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” та від 03.10.08 № 63059 –КП СТКЕ).

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу від 19.09.08 № 31/10-10514 Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду Луганської області від 12.09.08 у справі № 18/122 слід залишити без змін з наступних підстав.

29 грудня 2006 року між позивачем –ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” (постачальником) та відповідачем –КП СТКЕ (покупцем) був укладений договір № 06/06-1328 БО –20 на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб установ та організації, що фінансуються з державних та місцевих бюджетів, а також інших суб’єктів, за умовами п. 1.1 якого, постачальник зобов’язався передати у власність покупцю в 2007 році природний газ, а покупець зобов’язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (а.с. 11-16).

Газ, що постачається за даним договором, використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державних та місцевих бюджетів, а також інших суб’єктів. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом даного договору (пункт 1.3. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору оплата за газ та послуги з його транспортування здійснюється покупцем грошовими коштами у такому порядку:

ѕ          перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця;

ѕ          подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця.

Остаточний розрахунок за фактично спожиті та транспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання –передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 зазначеного договору сторони домовилися, що в разі неоплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у п. 6.1 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач у період з січня по березень 2007 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 1 229 683,20 грн., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу від 31.01.07, 28.02.07, 31.03.07 (а.с. 20-22), підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості, що утворилась при розрахунках за поставлений природний газ за договором на постачання природного газу від 29.12.06 № 06/06-1328 БО - 20, який за своєю правовою природою є договором поставки, а також пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов’язання за спірним договором.

Отже, спірні правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, та умовами договору на постачання природного газу від 29.12.06 № 06/06-1328 БО –20.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України та частини 1 статті 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач в порушення пункту 6.1. договору оплатив вартість поставленого природного газу частково, в сумі 806 662,87 грн., у зв’язку з чим за ним утворилася заборгованість у сумі 423 020, 33 грн. Цей борг визнаний відповідачем у повному обсязі у відзиві від 15.08.08 № 08-929 на позовну заяву (а.с. 53-54).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимоги про стягнення з відповідача боргу по оплаті вартості поставленого природного газу в сумі 423 020,33 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України також передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4, 6 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.96 № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу, сторони передбачили у п. 7.2 договору від 29.12.06 № 06/06-1328 БО –20, що відповідає вимогам діючого законодавства. Розмір пені відповідає граничному розміру пені, встановленому ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.96 № 543/96-ВР

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором від 29.12.06 № 06/06-1328 БО –20 сторонами не передбачений інший розмір річних.

Тому, враховуючи обґрунтованість розрахунку, суд першої інстанції також вірно визнав такими що підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені за 182 дні прострочення в сумі 46 052,53 грн., втрат від інфляції за період: лютий 2007 р. –червень 2008 р. в сумі 151 990,62 грн., трьох процентів річних за 527 днів прострочення в сумі 23 367,87 грн.

15.08.08 за № 08-930 відповідач –КП СТКЕ подав до Господарського суду Луганської області заяву про відстрочку виконання рішення у справі № 18/122 на п’ять років до 15.08.2013р.

У відзиві від 15.08.08 № 08-929 на позовну заяву відповідач –КП СТКЕ просив зменшити розмір пені. Додатковим відзивом від 10.09.08 № 08-990 на позовну заяву він також просив зменшити розмір пені на 94%.

Пунктом 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання;

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції, об’єктивно оцінивши фактичні обставини даної справи, ступінь виконання зобов’язань відповідача перед позивачем (66%), причини неналежного виконання зобов’язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, дійшов обґрунтованого висновку про винятковість даного випадку, як підстави для зменшення розміру пені відповідно до пункту 3 статті 83 ГПК України, виходячи з наступного.

Переметом діяльності КП СТКЕ є надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання усім категоріям споживачів шляхом виробництва тепло енергії власними котельнями (або придбаної), транспортування та постачання її. Основними видами діяльності КП СТКЕ є постачання пари та гарячої води. Спірна заборгованість виникла, насамперед, внаслідок несплати населенням та бюджетними установами, наданих відповідачем послуг.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції із усіх категорій споживачів природного газу, яким відповідач поставляє газ, 94 % природного газу відпускається населенню м. Сєвєродонецьк Луганської області, та в свою чергу, заборгованість населення перед відповідачем за поставлений природний газ складає 8 933 000,00 грн.

Відповідно до Закону України від 20.02.2003 № 554-ІУ “Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, оплати за житлово-комунальні послуги, спожитий газ та електроенергію” заборгованість населення за спожитий газ реструктуризована частково, на суму 1 572 000,00 грн.

Як вбачається з Розрахунку обсягів заборгованості минулих років з різниці в тарифах на послуги теплопостачання, наданих населенню КП СТКЕ, затвердженого міським головою м. Сєвєродонецьк Луганської області обсяг заборгованості з різниці в тарифах за 2004 –2008 роки складає 11 744 915,00 грн.

Неплатежі населення та інших споживачів призвели до неможливості відповідача своєчасно розраховуватися з кредиторами, внаслідок чого станом на 30.06.08 утворилася кредиторська заборгованість в розмірі 22 432 100,00 грн., що свідчить про вкрай незадовільний матеріальний стан підприємства.

Відповідач є збитковим підприємством, що підтверджується звітом про його фінансові результати за І півріччя 2008 року (а.с. 55), збитки склали 2 762 200,00 грн.

Крім того, відповідно до Закону України від 13.11.1996р. № 486/96 "Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" відповідач, як постачальник природного газу для житлово-комунальних потреб населення, позбавлений права нараховувати та стягувати пеню із споживачів – фізичних осіб за несвоєчасне внесення плати за спожитий природний газ.

Неможливість нарахування та стягнення відповідачем пені з споживачів –фізичних осіб за прострочення оплати спожитого природного газу і одночасне нарахування та стягнення позивачем з відповідача пені за несвоєчасну оплату природного газу, ставить відповідача у нерівне положення і не дозволяє компенсувати витрати, які виникають через сплату пені позивачу, надходженнями від стягнення пені з населення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені обставини є достатніми щоб вважати даний випадок винятковим. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що штрафні санкції, заявлені позивачем до стягнення –пеня в сумі 46 052,53 грн., є надмірно великими та правомірно зменшив розмір заявленої до стягнення пені на 94%, та стягнув лише 6% заявленої до стягнення пені у розмірі 2 763,15 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Виходячи з доводів відповідача, викладених у відзиві від 15.08.08. № 08-929 на позовну заяву, про те, що на виконання постанови кабінету Міністрів України від 25.04.08 № 440 у цьому році повинна надійти субвенція з Державного бюджету України до місцевого бюджету на погашення заборгованості перед ним з різниці в тарифах на теплову енергію, суд першої інстанції обґрунтовано надав відповідачу відстрочку виконання даного рішення лише до 01.01.09, оскільки відстрочення виконання рішення на п’ять років, як того просив відповідач, знецінить грошові кошти, чим завдасть збитків позивачу.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, рішення господарського суду Луганської області відповідає чинному законодавству і скасуванню не підлягає.

Позивач - ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” апеляційною скаргою від 19.09.08 № 31/10-10514, просив Луганський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 12.09.08 у справі № 18/122 в частині зменшення пені, тобто в сумі 43 289,38 грн.

Згідно з вимогами п.п. “г” п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 7-93 від 21.01.93 „Про державне мито” (далі –Декрет) за подання до суду апеляційної інстанції апеляційних скарг на рішення господарських судів, розмір державного мита складає 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми. Тобто державне мито за подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного господарського суду повинно складати 216 грн. 45 коп.

Позивачем, при зверненні до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 19.09.08 № 31/10-10514, платіжним дорученням від 22.09.08 № 5423 (оригінал знаходиться у матеріалах справи) було сплачене державне мито у сумі 231 грн. 00 коп.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, помилково сплачене ним державне мито в сумі 14 грн. 55 коп. платіжним дорученням від 22.09.08 № 5423 на суму 231 грн. 00 коп. (оригінал знаходиться у матеріалах справи) на його розрахунковий рахунок. Підставою для повернення є зазначена постанова, скріплена гербовою печаткою суду.

У відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній скарзі у сумі 216 грн. 45 коп. покладається на позивача –Дочірню компанію „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ, заявника апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 43, 47, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу від 19.09.08 № 31/10-10514 Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 12.09.08 у справі № 18/122 залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду Луганської області від 12.09.08 у справі № 18/122 залишити без змін.

3.          Повернути з Державного бюджету України Дочірній компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827, помилково сплачене нею державне мито в сумі 14 грн. 55 коп., платіжним дорученням від 22.09.08 № 5423 на суму 231 грн. 00 коп. (оригінал знаходиться у матеріалах справи) на його розрахунковий рахунок.

Підставою для повернення є зазначена постанова, скріплена гербовою печаткою суду.

Відповідно ч. 3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий                                Д.Ю. Перлов

Суддя                      Л.І. Бородіна

Суддя                                                    О.Є. Медуниця