ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

"12" серпня
2008 р. 12 год. 15 хв.
Справа  №  05/2522а

Господарський суд Черкаської
області в складі: головуючого - судді Швидкого В.А., при секретарі Холодній
Л.В., за   участю представників:

від
позивача: Косточки
Т.В. - за довіреністю;

від
відповідача: не
з"явився;

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом
Державної інспекції з контролю за цінами в Черкаській області

до
суб"єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 967,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державна інспекція з контролю за
цінами в Черкаській області (далі-позивач) заявила позов до суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1(далі-відповідач) про
стягнення  967,50 грн. з яких  322,50 грн. незаконно отриманий дохід
від  перевезення пасажирів, 645,00 грн.
штраф.

Представник позивача позов в судовому
засіданні підтримав.

Відповідач в судове засідання не
з"явився. Останній направив суду
клопотання про застосування
наслідків, передбачених ст. 100 КАС України, з підстав  пропуску
строку звернення позивача до суду.

Матеріалами справи і в судовому
засіданні встановлено.

Відповідач працював на підставі
ліцензії НОМЕР_1від 03 березня 2004 року, договору (державного замовлення) на
перевезення пасажирів автобусами
загального призначення  № 15 від
19 січня 2004 року та дозволу на перевезення по маршруту м. Жашків - с.
Тетерівка (рейс №115).

Позивачем  на виконання п.14 плану роботи на 1 півріччя
2006 року в травні 2006 року проведена перевірка відповідача з питань дотримання
порядку встановлення та застосування тарифів на перевезення пасажирів і багажу
автобусами, які працюють у звичайному режимі руху,  в приміському та міжміському
внутрішньообласному сполученні.

Позивач встановив, що відповідач  застосував тариф 0,12 грн. замість
встановленого 0,10 грн.            В
результаті чого, відповідачем необґрунтовано одержана виручка склала 322,50
грн.  Факт  порушення зафіксовано в акті Державної
інспекції з контролю за цінами в Черкаській області від 01 червня 2006 року
№001340.

За матеріалами перевірки,  позивачем винесено рішення про застосування
до відповідача економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 29
червня 2006 року №84 на загальну суму 967,00 грн., в тому числі штраф 322,50
грн. Лист-вимога щодо усунення виявлених порушень від 14 липня 2006 року №532
надіслано відповідачу. Претензія від 14 липня 2006 року №532 залишена без
відповіді.

Відповідач  не сплатив стягнуті рішенням позивача суми
незаконно  отриманої виручки та штраф,
що  стало підставою для звернення до суду
з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов до задоволення
не підлягає .

Частина 1 статті 8 Закону України
"Про  ціни та ціноутворення"
від 03 грудня 1990 року №507-ХІ  (далі
Закон) визначає, що державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом
встановлення: -  державних фіксованих цін
(тарифів); - граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від
державних фіксованих цін і тарифів.

Стаття 4 Закону  визначає повноваження Кабінету Міністрів
України в галузі ціноутворення: - забезпечує здійснення в республіці державної
політики цін; - визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні
фіксовані та регульовані ціни і тарифи на які затверджуються відповідними
органами державного управління; - визначає повноваження органів державного
управління в галузі встановлення і застосування (тарифів), а також по контролю
за цінами (тарифами).

Відповідно до ст.13 Закону  визначено, що державний контроль за цінами
здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та
регульованих цін і тарифів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1996 року № 1548 "Про встановлення повноважень органів
виконавчої влади  та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" затверджено повноваження
центральних органів виконавчої  влади,
обласних державних адміністрацій щодо регулювання (встановлення фіксованих та
граничних рівнів цін (тарифів), торговельних надбавок, нормативів
рентабельності.

Тарифи на перевезення пасажирів і
багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та
міжміському внутрішньообласному сполученні, встановлені наказом Міністерства
транспорту України від 18 серпня 2004 року №751 "Про затвердження тарифів
на перевезення пасажирів і багажу автомобільним транспортом (який працює у
звичайному режимі руху) у міжміському внутрішньообласному і приміському
сполученні в межах Черкаської області".

Розпорядженням голови Черкаської
облдержадміністрації від 08 листопада 2005 року 3499 "Про  граничні
тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у
звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному
сполученні" встановлено граничний тариф у приміському сполученні в  розмірі 0,10 грн. за 1 км. проїзду пасажира.

У відповідності до пункту 1.4
Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних)
санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої спільним наказом
Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України і
Міністерства фінансів України 03 грудня 2001 року №298/519 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції 18 грудня 2001 року №1047/6238),  підставою для застосування економічних
санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб"єктами
господарювання необґрунтованої виручки в результаті, зокрема: - застосування
торговельних і постачальницько-збутових надбавок (націнок) понад встановлений
граничний розмір.

Відповідно до ст.238 ГК України за
порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або
майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідації його наслідків. Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими
законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути
встановлені виключно законами.

Штраф за порушення вимог ст. ст. 34,
39 Закону підпадає під законодавче визначення адміністративно-господарської
санкції та є такою санкцією за своєю юридичною сутністю.

Згідно ст .250 ГК України,
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків,
передбачених законом.

З огляду на те, що адміністративно-господарські
санкції загалом і штраф, встановлений частиною 1 ст.14 Закону є
конфіскаційними, оскільки своїм наслідком мають вилучення державою у суб'єкта
господарювання основних чи оборотних фондів, іншого майна, їх застосування
відповідно до ст. 41 Конституції України можливе лише за рішенням суду. З
врахуванням цього і звернення контролюючого органу до суду з позовом про
стягнення сум адміністративних санкцій в разі відмови суб'єкта господарювання
від їх сплати в добровільному порядку повинно бути в межах строків,
встановлених ст.250 ГК України.

При виявленні контролюючим органом
порушення відповідачем вимог ст.14 Закону 01 червня 2006 року (дата складання
акту перевірки № 001340) позов про стягнення штрафу позивачем був пред'явлений
22.05.2008 р., тобто за межами встановленого ст. 250 ГК України шестимісячного
строку з дня виявлення порушення.

Крім того ст. 99 КАС України
визначено, що звернення до адміністративного суду встановлюється річний строк,
який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про
порушення своїх прав. Як вбачається з матеріалів справи адміністративний позов
подано позивачем поза межами вказаного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України,
пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із
сторін.

Позивачем пропущений встановлений
річний термін для звернення до адміністративного суду, на що звертає увагу
відповідач та прсить суд відмовити позивачу у задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст. ст.100, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

У
позові відмовити повністю.

Постанова
може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені
відповідно до ст. 186 КАС України.

СУДДЯ
В.А.ШВИДКИЙ