ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" вересня 2008 р.

Справа № 20-30/263-07-6931

За позовом: Одесько-Балтського Єпархіального управління Української православної церкви Київського патріархату

до відповідача: Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Української православної церкви Київського патріархату м. Одеси

про визнання договору недійсним та визнання права власності.

Суддя Щавинська Ю.М.

СУТЬ СПОРУ: про визнання договору недійсним та визнання права власності.

Позивач, Одесько-Балтське єпархіальне управління Української Православної церкви Київського Патріархату, звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси про визнання недійсним договору дарування нежитлового приміщення, укладеного між сторонами по справі 13.06.2001р., стосовно приміщення колишнього кінотеатру „Супутник” загальною площею 882,4 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок,7 та про визнання за позивачем права власності на зазначене нежитлове приміщення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.09.2007 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 5.02.2008 року, позовну заяву Одесько-Балтського єпархіального управління Української Православної церкви Київського Патріархату задоволено, визнано недійсним договір дарування нежитлового приміщення колишнього кінотеатру „Супутник”, загальною площею 882,4 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок, 7, укладений між Одесько-Балтським єпархіальним управлінням Української Православної церкви Київського Патріархату та Релігійною громадою Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси, від 13.06.2001р. Зазначеним рішенням суду також визнано право власності Одесько-Балтської єпархії Української Православної церкви Київського Патріархату на нежитлове приміщення колишнього кінотеатру „Супутник”, загальною площею 882,4 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок, 7.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2008 року рішення господарського суду Одеської області від 05.09.2007 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 5.02.2008 року по справі № 30/263-07-6931 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Відповідно до вказівок, що містяться у зазначеній постанові Вищого господарського суду України від 20.05.2008р., суду при новому розгляді слід достеменно визначитись, шляхом дослідження та оцінки належних доказів, з місцезнаходженням відповідача у справі та його представництвом у суді, а також встановити в чому саме полягала (чи мала полягати) участь представника Управління Патріархії при підписанні оспорюваного договору та чи не було наділено особу, яка підписала оспорюваний договір з боку Позивача, відповідним статусом та/або повноваженнями, а також вирішити питання застосування строку позовної давності та встановити чи було фактично повернуто відповідачеві (як стороні за договором дарування з фізичною особою Дудком В.А., після визнання договору недійсним у судовому порядку) спірне приміщення у власність та чи видано йому правовстановлювальний документ.

Згідно з резолюцією виконуючого обов'язки голови господарського суду Одеської області справу № 30/263-07-6931 передано на новий розгляд судді господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М., у зв’язку з чим вказану справу прийнято до провадження із присвоєнням номеру №20-30/263-07-6931.

При новому розгляді справи представники позивача позовну заяву підтримали у повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог представники позивача зазначили, що згідно п.ХУ Цивільного Статуту Єпархіального управління Одесько-Балтської єпархії Української Православної церкви Київського Патріархату розпорядження всім рухомим і нерухомим майном Єпархіального управління здійснюється згідно Статуту і чинного законодавства за участю представника Управління Патріархії. На день укладення Договору дарування (13.06.2001р.) від Одесько-Балтського єпархіального управління Української Православної церкви Київського Патріархату в особі Єпархіального архієрея виступав єпископ Іоан-Зіновєв Сергій Петрович, який діяв, згідно тексту Договору дарування, на підставі Статуту. Але, у даному випадку єпископ Іоан –Зінов’єв Сергій Петрович діяв як керівник єпархії, а не як представник Управління Патріархії, як того вимагає Статут, отже, діяв з перевищенням повноважень, що є порушенням вимог законодавства.

Крім того, представники позивача зазначили, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2005р., залишеним без змін ухвалою апеляційним судом Одеської області від 25.05.2006р., визнано недійсним договір дарування від 19.11.2003р., згідно якого Релігійна громада Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси подарувала гр. Дудко В.А. нежитлове кінотеатру „Супутник”, загальною площею 882,4 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок, 7, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу від 06.12.2004р., укладений між Малюдченко В.Б. та Шастіною Л.А. стосовно цього ж приміщення. Згідно ухвали Приморського районного суду від 09.06.2006р. після визнання судом зазначених договорів недійсними сторони повернені в попередній стан, тому власником нежилого приміщення колишнього кінотеатру „Супутник”, загальною площею 882,4 кв.м, розташованого за адресою : м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок, 7, є Релігійна громада Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси.

Представник відповідача протоієрей Вирозуб Василь Дем’янович, діючий на підставі Указу Одесько-Балтської Єпархії від 25.04.2006 р. № 10-19 (т.1 а.с.36) про призначення його настоятелем храму Святої Тройці за адресою: м. Одеса 2-й Артилерійський провулок, 7, указу №10-24 від 25.04.2006р. (т.1 а.с.152) про призначення його головою парафіяльної ради Свято-Троїцької парафії УПЦ КП м. Одеса, а також на підставі статуту, проти позову не заперечує з підстав порушення сторонами при укладенні договору дарування чинного законодавства.

Крім того, із клопотанням про допущення до участі у справі в якості належного представника відповідача звернувся Шабалін Валерій Юрійович, який зазначив, що він, згідно довіреності №35 від 17.10.2007р., яка підписана Кравчиком О.С., в якості голови Парафіяльної ради, уповноважений представляти Релігійну громаду Свято-Троїцької парафії Української православної церкви Київського патріархату м. Одеси при розгляді даної судової справи.

При цьому, у судовому засіданні 22.09.2008р., в якому вівся технічний запис судового процесу, представник відповідача Вирозуб В.Д. зазначив про скасування довіреності №35 від 17.10.2007р.

Вирішуючи питання щодо повноважень представників відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Як визначає стаття 7 Закону України „Про свободу совісті та релігійні організації”, релігійні організації діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно зі своїми статутами (положеннями), з урахуванням чого репрезентувати релігійні організації у їх правовідносинах можуть лише повноважні представники, що обрані, призначені відповідно до статутних вимог релігійної організації.

Враховуючи, що протоієрей Вирозуб Василь Дем’янович Указом Одесько-Балтської Єпархії від 25.04.2006 р. № 10-19 (т.1 а.с.36) призначений настоятелем храму Святої Тройці за адресою: м. Одеса 2-й Артилерійський провулок, 7, та указом №10-24 від 25.04.2006р. (т.1 а.с.152) за рішенням Парафіяльних зборів від 25.04.2006р. (протокол т.1 а.с.147-149), призначений головою парафіяльної ради Свято-Троїцької парафії УПЦ КП м. Одеса, і таким чином виконує як обов’язки настоятеля, так і обов’язки голови парафіяльної ради, що повністю відповідає статуту (п.4.1, 4.14 ), суд зазначає, що саме зазначена особа є належним представником та керівником релігійної організації як юридичної особи.

Крім цього, зазначене було встановлено також ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.05.2006р. (т.1 а.с.20-21), яка, відповідно до вимог ст. 35 ГПК України, є обов’язковою для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

З урахуванням викладеного, суд зазначає наступне. Згідно до ст.246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. При чому, згідно до ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала. За приписами ст.249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

Приймаючи до уваги, що довіреність №35 від 17.10.2007р. була видана саме юридичною особою, а не фізичною особою Кравчиком О.С., суд вважає скасування зазначеної довіреності керівником відповідача Вирозубом В.Д. правомірним та таким, що відповідає чинному законодавству та зумовлює передбачені законом наслідки.

Враховуючи, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців, а відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України, суд вважає, що витяг з єдиного державного реєстру, без належних первісних документів про призначення керівника релігійної громади на може прийматися судом в якості беззаперечного доказу, у зв’язку з чим оцінюється судом у сукупності з іншими доказами по справі за правилами ст.43 ГПК України.

При цьому, суд приймає до уваги наявні у справі документи, видані відповідно до ієрархічної та інституційної структури релігійної організації, а саме: протокол парафіяльних зборів релігійної громади від 29.08.2004р. (т.1 а.с.150-151), Указ Одеського єпархіального управління №03-22 від 10.09.2004р. (т.1 а.с.153) про звільнення Кравчика О.С. з посади голови парафіяльної ради та забороні церковного єднання з Українською Православною Церквою Київського Патріархату, Указ Патріарха Київського і всієї Руси-України Філарета від 10.08.2004р. про виведення Кравчика О.С. зі складу релігійної громади за порушення Статуту парафії та позбавлення права представляти Свято-Троїцьку парафію Одесько-Балтської єпархії УПЦ Київського Патріархату (т.1 а.с.154), повідомлення №50-10 від 14.02.2005р. (т.2 а.с.51), указ керуючого Одесько-Балтською Єпархією №48-04 від 10.09.2004р. (т.2 а.с.50) та вважає Шабаліна В.Ю. неналежним представником відповідача - Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Української православної церкви Київського патріархату м. Одеси.

З урахуванням викладеного, судом також не приймається до уваги відзив, підписаний Шабаліним В.Ю. як представником відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступних висновків:

Рішенням Одеської міської ради від 31 жовтня 2000р. №1689-ХХІІІ „Про відчуження у власність Одесько-Балтського єпархіального управління Української Православної церкви Київського Патріархату комунального майна –будівлі кінотеатру „Супутник” загальною площею 882,4 кв.м, розташованої за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок, 7” (т.1 а.с.15) у власність Одесько-Балтського єпархіального управління Української Православної церкви Київського Патріархату для перебудови під храм Української Православної церкви Київського патріархату безкоштовно передано будівлю кінотеатру „Супутник”, загальною площею 882,4 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок ,7.

13 червня 2001р. між Одесько-Балтським єпархіальним управлінням Української Православної церкви Київського Патріархату в особі Єпархіального архієрея єпископа Іоана –Зінов’єва С.П. (даритель) та Релігійною громадою Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси в особі голови Парафіяльної ради Петренка О.Б. (обдарований), був укладений Договір дарування нежитлового приміщення, згідно якого Одесько-Балтське єпархіальне управління Української Православної церкви Київського Патріархату подарувало, а Релігійна громада Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси прийняла в дар будівлю кінотеатру „Супутник”, що знаходиться у м. Одесі по пров.2-й Артилерійський, буд.7, загальною площею 882,4 кв.м. Договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кіріченко І.Є. та зареєстрований у реєстрі за №4961.

Вважаючи, що даний Договір був укладений з порушенням п.ХУ Цивільного Статуту Єпархіального управління Одесько-Балтської єпархії Української Православної церкви Київського Патріархату та має бути визнаний недійсним на підставі ст.48 Цивільного кодексу УРСР (ст.215 Цивільного кодексу України), позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст.62 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент укладення оскаржуваного договору, угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює або припиняє цивільні права і обов’язки особи, яку представляють. Згідно ст.63 цього ж Кодексу угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов’язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Виключно наступне схвалення цієї угоди, відповідно до ч.2 зазначеної статті, робить угоду дійсною з моменту укладення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п.ХУ Цивільного Статуту Єпархіального управління Одесько-Балтської єпархії Української Православної церкви Київського Патріархату (т.1. а.с.5-13), розпорядження всім рухомим і нерухомим майном Єпархіального управління здійснюється згідно Статуту і чинного законодавства за участю представника Управління Патріархії. На день укладення Договору дарування (13.06.2001р.) від Одесько-Балтського єпархіального управління Української Православної церкви Київського Патріархату в особі Єпархіального архієрея виступав єпископ Іоан - Зіновєв Сергій Петрович, який діяв, згідно тексту Договору дарування, на підставі Статуту. Враховуючи, що договір дарування з боку дарувальника був підписаний єпископом Іоаном –Зінов’євим Сергієм Петровичем одноосібно, отже без участі представника Управління Патріархії, як того вимагає Статут, суд вважає, що Зінов’єв Сергій Петрович діяв з перевищенням повноважень, що є порушенням вимог законодавства.

Крім того, ст.20 Закону України „Про власність”, що був чинним під час укладення спірного договору, встановлено, що релігійна організація є суб’єктом права колективної власності, право розпорядження майном якої, згідно до ст.30 цього закону, належить виключно її вищому органу управління, яким відповідно до Статуту є Єпархіальні збори. Враховуючи, що рішення єпархіальних зборів про відчуження спірного майна у матеріалах справи відсутнє, а із довідки про результати розгляду звернення Дмитрієва В.П. (т.2 а.с.52-53) вбачається, що зазначений документ відсутній і у справі нотаріуса, що посвідчив оспорюваний договір, суд доходить висновку про порушення при укладенні договору дарування від 13.06.2001р. вищезазначених вимог закону. Наявна у матеріалах копія витягу з протоколу Єпархіальних зборів не приймається судом в якості належного доказу з урахуванням вимог ст.36 ГПК України.

Згідно ст.48 Цивільного кодексу УРСР недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч.2 ст.48 Цивільного кодексу УРСР по недійсній угоді кожна із сторін зобов’язана повернути іншій стороні все отримане по угоді.

Враховуючи, що договір дарування є безвідплатним, наслідком визнання його недійсним є лише повернення майна у власність дарувальника, тобто Одесько-Балтської єпархії Української Православної церкви Київського Патріархату.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначений ст. 317 цього ж Кодексу, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 цього ж кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту є визнання права. Зазначене цілком кореспондується зі ст. 392 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд вважає вимогу позивача щодо визнання за ним права власності на нежитлове приміщення колишнього кінотеатру „Супутник” загальною площею 882,4 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок,7, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Виконуючи вказівки, що містяться у постанові Вищого господарського суду від 20.05.2008р., які, відповідно до приписів ст.111-12 ГПК України, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд зазначає наступне.

Стосовно застосування строків позовної давності, суд доходить наступних висновків. Згідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням викладеного, до заявленого позову судом застосовуються положення чинного Цивільного кодексу України про позовну давність.

Згідно до до ч. 2, 3 ст.267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, але позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що відповідачем в особі належного представника не надано заяви про застосування строку позовної давності, позовна давність судом не застосовується.

Стосовно питання фактичного повернення відповідачеві (як стороні за договором дарування з фізичною особою Дудком В.А., після визнання договору недійсним у судовому порядку) спірного приміщення у власність та видачі йому правовстановлювального документу, суд зазначає наступне. Як вбачається із наявної у матеріалах справи (т.1 а.с.19) ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 09.06.2006 р. по справі № 2-3649/2005р. про роз'яснення рішення суду, власником приміщення колишнього кінотеатру “Супутник”, після визнання судом вказаних в рішенні договорів недійсними, є Релігійна громада Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси.

Враховуючи, що рішення (ухвала) суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна (пункт 10 додатка 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року N 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за N 157/6445), з урахуванням вимог ст.35 ГПК України, суд вважає встановленим факт наявності на час заявлення позову права власності на спірне приміщення у відповідача по справі - Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси.

Щодо місцезнаходження відповідача по справі, судом при новому розгляді встановлено, що згідно до статутних документів релігійної громади її місцезнаходженням є Одеська область, м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок,7. Щодо адреси Гімназична 17, кв.7, то як встановлено судом, зазначена адреса є місцем проживання настоятеля Вирозуба В.Д. згідно договору оренди та вказана сторонами як адреса для поштового зв’язку, що не суперечить процесуальному законодавству. Про факт повідомлення відповідача належним чином про час та місце судового засідання, що є головною метою зазначення вірної адреси, свідчить його участь у засіданнях суду при розгляді справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, що встановлено на підставі вивчення всіх обставин справи, у зв’язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на сторони згідно з їх клопотаннями, зробленими у судовому засіданні 29.09.2008р., в якому вівся технічний запис.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, укладений між Одесько-Балтським єпархіальним управлінням Української Православної церкви Київського Патріархату та Релігійною громадою Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси 13.06.2001р. стосовно нежитлового приміщення колишнього кінотеатру „Супутник” загальною площею 882,4 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок,7 .

3. Визнати право власності Одесько-Балтської єпархії Української Православної церкви Київського Патріархату (65000, м. Одеса, вул. Пастера 5-А; ) на нежитлове приміщення колишнього кінотеатру „Супутник” загальною площею 882,4 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок,7.

4. Стягнути з Релігійної громади Свято-Троїцької парафії Української Православної церкви Київського Патріархату міста Одеси (65063, Одеська область, м. Одеса, 2-й Артилерійський провулок, 7) на користь Державного бюджету України на п/р 0008, одержувач ГУДКУ у Одеській області, банк одержувача ГУДКУ у Одеській області, МФО 828011, , КБК 22090200 - держмито в сумі 419 /чотириста дев’ятнадцять/ грн. 87 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Щавинська Ю.М.

рішення підписано 30.09.2008р.