ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.10.2008

Справа №2-17/4971-2007А

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополь

до відповідача Кримської республіканської рятувально-водолазної служби, м. Сімферополь

про стягнення 109 877,75 грн.

Суддя Гайворонський В.І

при секретарі Нозріной Т.Ю

Представники:

Від позивача – не з’явився

Від відповідача – не з’явився

Суть спору: Позивач згідно з позовом просить стягнути з Кримської республіканської рятувально-водолазної служби 109877,75 грн.

Позивач в судове засідання не з’явився, від нього надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, і вказує, що в утворенні заборгованості немає його вини, оскільки він фінансується за рахунок бюджету, в якому недостатньо коштів для сплати заборгованості, в судове засідання не з’явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією спрямованою на його юридичну та фактичну адреси, про отримання якої за фактичною адресою є поштові повідомлення.

Окрім цього, згідно ст. 93 ЦК України юридична особа повинна знаходитися за своєю юридичною адресою. Якщо відповідач не знаходиться за своєю юридичною адресою, це не може бути поважною причиною та підставою не розглядати справу, оскільки порушення законодавства поважною причиною не є.

Якщо відповідач кореспонденцію суду за юридичною адресою не отримав по вині пошти, він вправі звернутися із заявою про перегляд цієї постанови за нововиявленими обставинами та надати відповідні докази.

Згідно статті 39 КАС України виклик відповідача через засоби масової інформації є правом суду, а не обов’язком.

Використовуючи своє право не робити такий виклик, з врахуванням викладених обставин, суд процесуального законодавства не порушує.

Суд вважає, що при вказаних обставинах справа може бути розглянута за наявними матеріалами.

Згідно Рішення позивача № 72 від 01.02.2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхівниками або органом Пенсійного фонду», Розрахунків сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за серпень 2006 року - грудень 2006 року, Вимог про сплату боргу від 05.01.2007 року № 29-С, від 07.12.2006 року № 1318С, від 07.11.2006 року № 1218С, від 06.10.2006 року № 1115, від 05.02.2007 року № Ю-140С відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 109 877,75 грн.

По справі оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Кримська республіканська рятувально-водолазна служба зареєстрована в Управлінні Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополь як платник збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, про що вказується позивачем в позові, відповідачем не оспорюється та вказується в його розрахунках.

Згідно ст. 46 Конституції України та ст. 8 Закону України № 1788 від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення» бюджет Пенсійного фонду України формується за рахунок сплати підприємствами, установами, організаціями і громадянами страхових внесків і інших надходжень, що спрямовуються на фінансування виплати державних пенсій і інших соціальних виплат.

У відповідністю з ч. 2 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 3 статті 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з ч. 14 ст. 106 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року суми пені і фінансових санкцій, застосованих за порушення порядку і строків обчислення, нарахування і сплати страхових внесків стягуються в тому ж порядку, що і недоїмка із сплати страхових внесків і можуть бути включені у вимогу про сплату недоїмки.

Станом на 13.06.2007 року загальна сума боргу відповідача складає 109 877, 75 грн., що підтверджується довідкою позивача про суму боргу, Рішенням № 72 від 01.02.2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхівниками або органом Пенсійного фонду», розрахунком фінансових санкцій, вимогою про сплату боргу від 05.02.2007 року № Ю-140С, Розрахунками сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за серпень 2006 року - грудень 2006 року, вимогою від 05.01.2007 року № 29-С, вимогою про сплату боргу від 07.12.2006 року № 1318С, від 07.11.2006 року № 1218С, від 06.10.2006 року № 1115.

Вказані вимоги про сплату боргу та Рішення № 72 від 01.02.2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхівниками або органом Пенсійного фонду»у встановленому Законом не скасовані (не визнані нечинними, недійсними), що згідно статті 106 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є достатньою підставою вважати наявність заборгованості.

Згідно закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін, вказані вимоги у суду не має підстав не приймати до уваги та давати оцінку на невідповідальність законодавству.

Доказів погашення заборгованості відповідачем не представлено, а також доказів в обґрунтування заперечень.

Оскільки відповідні докази не представлені суду до прийняття постанови, немає підстав залучати їх до матеріалів справи після прийняття цієї постанови.

Рішення № 72 від 01.02.2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхівниками або органом Пенсійного фонду», та вказані вимоги у встановленному законом порядку не скасовані (не визнані недійсними, нечинними), та є надлежним доказом наявності заборгованності.

Рішення № 72 від 01.02.2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхівниками або органом Пенсійного фонду», та вказані вимоги позивача у встановленому Законом порядку не скасовані (не визнані недійсними, нечинними), і суд не має права не брати їх до уваги при винесенні цієї постанови, а також давати оцінку на предмет невідповідності вимоги законодавству.

Так, ст. 129 Конституції України передбачено, що сторона вільна в наданні суду доказів та доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 з аналогічного питання (справа № Д12/12), а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

З врахуванням позовних вимог, стягненню підлягає сума – 109 877, 75 грн.

Якщо відповідач погасив заборгованість до прийняття цієї постанови, або є у встановленому Законом порядку вимоги та рішення позивача будуть відмінені або визнані нечинними, він вправі звернутися в суд з завою про перегляд постанови за нововиявленими обставинами.

Окрім цього, згідно статті 202 ЦК України розрахунки відповідача, в яких він вказує про наявність заборгованості є правочинами.

Указані правочини у встановленому Законом порядку не визнані недійсними, а цьому не приймати їх до уваги у суду немає підстав згідно ст. 204 ЦК України.

Позивач, згідно ст. 81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України згідно п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є відносно інших норм спеціальною.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 аналогічні спори повинні розглядатися за нормами КАС України.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.2. ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ч.2 ст. 94, ст. ст. 162-163 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Кримської республіканської рятувально-водолазної служби (ідентифікаційний код – 05450624; юридична адреса: 95026, м. Сімферополь, вул. Генерала Родіонова 13; фактична адреса: 95004, м. Сімферополь, пр. Перемоги 82; р/р 0019 у АКБ ЧБРР, МФО 324026) на користь Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополь АР Крим (95026, м. Сімферополь, вул. Гагаріна 14-А; р/р 5501 у КРУ ВАТ «Державний Ощадний банк України», МФО 324805, ЗКПО 20727038) заборгованість в сумі 109 877, 75 грн.

Ст. 254 КАС України передбачено, що постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни у Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАСУ - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.