Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" липня 2008 р. Справа № 12/1991

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Сікорської Н.А.

судді

за участю представників сторін

від позивача Лебединська І.О. - паспорт серії ВМ 188306Тетера Т.Г. - дов. б/н. від 29.05.08р.

від відповідача Бородін Д.В. - дов. б/н. від 05.06.08р.

розглянув справу за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - приватного підприємця Лебединської Ірини Олегівни (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок" (м. Житомир)

про стягнення 25941,99 грн.

У відповідності до ст. 79 ГПК України, провадження у справі було зупинено з 29.07.04р. по 24.04.08р.

Позивачем пред'явлено позов до ТОВ "Ринок" про стягнення 25941,99 грн. , в тому числі 4084,72 грн. завданої матеріальної шкоди, 17357,27 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, 4500,00 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, з викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача позов заперечив з викладених у письмовому відзиві від 29.07.04р. підстав (а.с.50).

Враховуючи, що чинним законодавством, зокрема положеннями Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.03р. не передбачено такий суб'єкт підприємницької діяльності, як приватний підприємець, натомість вказаними нормативними актами регулюється діяльність фізичної особи-підприємця, позивачем по справі слід вважати фізичну особу-підприємця Лебединську І.О.

В судовому засіданні оглядалися цивільна справа №2-124/05 за позовом Тетері Тадеуша Геннадійовича до ТОВ "Ринок" про стягнення моральної шкоди та відмовний матеріал №3989/04 по заяві Тетери Т.Г.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За поясненнями фізичної особи-підприємця Лебединської І.О. (позивач),вона здійснювала торгівлю продовольчими товарами в кіоску №44-45, який розташований на ринку "Хмільники", за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 15, що знаходиться у віданні ТОВ "Ринок" (відповідача).

В кінці робочого дня 26.12.02р. позивач зачинила кіоск, а вранці 27.12.02р. не виявила його на місці, де він знаходився згідно плану - схеми розміщення об'єкту торгівлі.

Згідно позовної заяви, вказаний кіоск на праві приватної власності належить громадянину Тетері Т.Г.

Позивач зазначила, що кіоск, який згідно виданого дозволу розміщувався на 44-45 місцях на ринку "Хмільники" 26.12.02р. було самовільно відключено відповідачем від електроенергії та переміщено на інше місце. Постачання електроенергії було відновлено лише 28.12.02р.

За даними позивача, у зв'язку з перепадом температури, продовольчі товари, які знаходилися на зберіганні в кіоску, стали непридатними до подальшого використання та втратили товарний вигляд. В повну непридатність прийшли товари на загальну суму 4084,72 грн.

На підтвердження вказаних обставин надано акт від 28.12.02р. (а.с.16) та пояснення громадян Тетери Т.Г., Сілік Г.Д., Нагорної О.П. (а.с. 17-19).

Позивач вказала, що по факту самовільних дій відповідача ДСБЕЗ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області була проведена перевірка, за результатами якої 24.04.03р. винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по ст.ст. 364, 365 КК України відносно посадових осіб - ТОВ "Ринок", та зафіксовано факт самовільних дій і псування вказаних продуктів харчування.

Також позивач вважає, що з 01.01.03р., у зв'язку з вищезазначеними діями відповідача, вона втратила можливість отримувати прибуток від діяльності кіоску, врезультаті чого завдані їй збитки у вигляді упущеної вигоди, становлять 17357,27 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4500,00 грн. моральної шкоди, яку їй завдано вищезазначеними діями останнього.

Вимогу про стягнення моральної шкоди позивач обгрунтувала перенесенням, у зв'язку з вказаним конфліктом, захворювання, втратою душевного спокою, впевненості в своєму існуванні та необхідністю поновлення попереднього стану здоров'я. На підтвердження заподіяння моральної шкоди надано медичну довідку (а.с.28).

Відповідач позов заперечує, про що зазначив у письмовому відзиві на позовну заяву (а.с.50), оскільки:

- ТОВ "Ринок" не має будь-яких господарських угод з ФОП Лебединською І.О., тому вважає, що остання свою діяльність на ринку не здійснювала;

- металевий торгівельний ряд, який станом на 26.12.02р. знаходився на ринку "Хмільники" на торгівельному місці №№44-45, згідно плану-схеми розміщення об'єкту торгівлі від 01.02.02р. (а.с. 42) на праві власності належить ТОВ "Ринок", а громадянину Тетері Т.Г. був виданий дозвіл на право розмістити у вказаному торгівельному місці об'єкт торгівлі (а.с.15);

- металевий кіоск на торгівельному місці №№44-45 не був пристосований до зберігання будь-яких товарів та мав статус виключно торгового місця;

- ринок не несе відповідальність за збереження товарів, які залишено на торгових місцях, будь-яких угод з цього приводу ТОВ "Ринок" з позивачем не укладав;

- позивачу було відомо про відключення електроенергії.

Господарський суд дійшов висновку, що позов необгрунтований з наступних підстав.

Згідно позовної заяви підставою звернення до суду стало вчинення відповідачем дій, які описані у позовній заяві та на думку позивача є протиправними і стали наслідком заподіяння йому матеріальної шкоди, збитків та моральної шкоди, які відповідач зобов'язаний сплатити згідно ст.ст. 224,226 ГК України та ст.ст.1166,1167 ЦК України.

Враховуючи положення ст.ст.22,23 ЦК України та ст.ст. 224,226 ГК України, позивач фактично просить відшкодування заподіяної йому відповідачем майнової та моральної шкоди, яка не пов'язана з договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема, до підстав виникнення зобов'язань відповідно п.п.3,4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Тому відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої статтями 1166,1167 Цивільного кодексу України.

Тобто, підставами відповідальності як за завдану майнову так і моральну шкоду є склад правопорушення, а саме: неправомірна дія (бездіяльність), шкідливий наслідок, вина заподіювача та причинний зв'язок між вказаними дією та наслідком.

З огляду на викладене, для задоволення вимог позивача, останній повинен довести фактичну наявність всіх вищезазначених елементів складу правопорушення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З наданих позивачем документів вбачається, що МВ УМВС України в Житомирській області була проведена перевірка, за результатами якої 24.04.03р. винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб - ТОВ "Ринок" за відсутністю складу злочину (а.с.25).

30.07.04р. МВ УМВС України винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за результатами перевірки за заявою Тетери Т.Г. наявності в діях посадових осіб ТОВ "Ринок" ознак злочину (а.с.110) .

Як вбачається з Постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.04.03р. та від 30.07.04р. (а.с.25,110), в діях службових осіб відповідача відсутній склад злочину, передбачений ст. 364 КК України - зловживання владою або службовим становищем, ст. 365 КК України - перевищення влади або службових повноважень, ст. 191 КК України - привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання служюовим становищем, ст.206 КК України - протидія законній господарській діяльності.

Водночас слід зазначити, що матеріали справи містять лист прокуратури Богунського району м. Житомира від 27.10.03р. (а.с.21), яким надано відповідь на скаргу Тетері Т.Г. на вищевказану постанову від 24.04.03р.

Оскільки в скарзі Тетеря Т.Г. вказує на наявність в діях адміністрації ринку ознак злочину, передбаченого ст. 356 КК України - самоправство, у відповіді роз'яснено його право згідно ст. 27 КПК України, в порядку приватного обвинувачення звернутись до суду, оскільки в цих випадках дізнання та досудове слідство не проводяться.

Відповідно до ст. 27 КПК, справи про злочини, передбачені ст. 356 КК України щодо дій, якими заподіяно шкоду правам та інтересам окремих громадян, порушуються не інакше як за скаргою потерпілого, якому і належить в такому разі право підтримувати обвинувачення.

Однак докази такого звернення та його результати матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 15 КПК України, ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, інакше як за вироком суду й відповідно до закону.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Отже, враховуючи, що факт заподіяння шкоди позивачу грунтується саме на твердженнях позивача про вчинення відповідачем протиправних дій, належним доказом яких може бути вирок суду, який в матеріалах справи відсутній.

З огляду на викладене посилання позивача на Акт від 28.12.02р. (а.с.16) та пояснення громадян Тетери Т.Г., Сілік Г.Д., Нагорної О.П. (а.с. 17-19) суд також не розцінює як докази неправомірних дій відповідача.

Оскільки господарський суд, досліджуючи матеріали справи, не встановив складу цивільного правопорушення зі сторони відповідача, вказане виключає настання відповідальності, передбаченої статтями 1166,1165 Цивільного кодексу України.

Крім того, що стосується заявленої до стягнення моральної шкоди, то в статті 23ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За ч.2 ст. 23ЦК України вона полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з положень ст.94 ЦК України, під моральною шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

З аналізу вказаних статей вбачається, що позивач заявив до стягнення моральну шкоду, яку може бути завдано лише фізичній особі, а не суб'єкту підприємницької діяльності.

Позивач по справі - фізична особа-підприємець, який, в порядку ст.ст.1,12 ГПК України звернувся до господарського суду, згідно чинного законодавства не може претендувати на відшкодування моральної шкоди, яка полягає в тривалих душевних стражданнях, зміні звичайного способу життя, впливі на реалізацію намірів.

Водночас слід зазначити, що матеріали справи містять рішення апеляційного суду Житомирської області від 21.03.06р. по цивільній справі №22/298 за позовом Тетери Т.Г. до ТОВ "Ринок" про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди (а.с.74-75), яким встановлено, що власником вищезазначеного кіоску є ТОВ "Ринок", а Тетері Т.Г. з 01.02.02р. відповідачем було видано дозвіл на розміщення об'єкту торгівлі на території ринку "Хмільники", тобто на торгівельне місце, за яке сплачувався ринковий збір. Угоди з ТОВ "Ринок" на розміщення власного металевого кіоску на території ринку "Хмільники" Тетера Т.Г. не укладав. Підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача судом також не встановлено.

Враховуючи, що за ч.4 ст. 35 ГПК України, рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору, спростовуються твердження позивача про те, що власником вищевказаного кіоску є Тетера Т.Г.

У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також матеріали справи не містять жодних доказів наявності договірних відносин між відповідачем та ФОП Лебединською І.О.

Тобто обгрунтованими є заперечення відповідача стосовно відсутності у ТОВ "Ринок" будь-яких зобов'язань перед позивачем.

Відповідно до ст.33 ГПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, господарський суд вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 69, 82 - 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Сікорська Н.А.

Дата підписання: 25 липня 2008 року.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 -сторонам