ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2008 Справа № 36/97(37/114)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецової І.Л. (доповідача)

суддів: Верхогляд Т.А., Прокопенко А.Є.

при секретарі: Соловйовій Н.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Щепетков С.В., довіреність №32256/10/08-10/2-08 від 16.09.08; Варданян Г.С., довіреність №26557/10/08-10/1-09 від 28.07.08; Васільєв В.О., довіреність №26562/10/08-10/1-09 від 28.07.08;

від відповідача : Тарасюк О.Л., довіреність №92 від 07.10.08; Шуненко Н.Ю., довіреність №80 від 29.08.08;

третя особа 1: Гусарова К.О., довіреність №12-14/18 від 09.01.08;

третя особа 2: Оніщук В.М., довіреність №31-28030-02-2/19 від 25.09.08;

розглянувши апеляційну скаргу спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.05р. у справі № 36/97(37/114)

за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську, м. Дніпропетровськ

до відкритого акціонерного товариства “Завод “Дніпропрес””, м. Дніпропетровськ

третя особа-1: Управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

третя особа-2: Міністерство фінансів України, м. Київ

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2005р. у справі №36/97(37/114) (суддя Кожан М.П.) спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Дніпропетровську (далі-СДПІ у м.Дніпропетровську) відмовлено в задоволенні позову про стягнення з відкритого акціонерного товариства (далі-ВАТ) “Завод “Дніпропрес”” 195 000грн. основного боргу та 486 537грн.02коп. відсотків за отриману бюджетну позичку;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з того, що видання бюджетної позички товариству державним бюджетом на 1994 рік не передбачено, укладений третьою особою та відповідачем договір №36 від 08.06.1994р. не є договором про надання бюджетної позички, а має цивільно-правову природу, у зв”язку з чим, на момент пред’явлення позову строк позовної давності для стягнення з відповідача одержаних за цим договором коштів та процентів закінчився 01.06.1999року;

- не погодившись з прийнятим рішенням, СДПІ у м.Дніпропетровську подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального права, просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;

- у поданій скарзі йдеться про те, що податкова інспекція має право на звернення до суду з позовною заявою без дотримання строків давності, які не розповсюджуються на даний вид спору, оскільки ні Цивільний кодекс УРСР в редакції від 1963р., ні Цивільний кодекс України, що визначають строки та терміни звернення до суду, не регулюють питання погашення державного боргу, а також про помилкові висновки господарського суду стосовно відсутності в Законі України “Про Державний бюджет України на 1994 рік” положень щодо надання позички товариству, оскільки в ст.3 названого Закону передбачено надання бюджетних позичок, але жодного переліку підприємств, яким надаються позички не міститься;

- відповідач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що спір по даній справі виник за цивільно-правовою угодою і звернутися до суду за стягненням суми заборгованості за цим договором повинно було Міністерство фінансів України як повноправний суб’єкт господарських правовідносин;

- третя особа –1 пояснення по суті апеляційної скарги не надала, до суду апеляційної інстанції направила інформацію про номери рахунків, з яких здійснювалося перерахування коштів відповідачу згідно з укладеним договором; 28.10.2008р. представник третьої особи-1 в судове засідання не з’явився, про час і місце судового засідання третя особа-1 повідомлена належним чином;

- третя особа-2 вимоги апеляційної скарги підтримує і зазначає при цьому, що, як вбачається з предмету договору №36 від 08.06.1994р., останній мав на меті саме надання бюджетної позички відповідачу та був підписаний керівником товариства без жодних зауважень.

В порядку, встановленому ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошувалася перерва до 28.10.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.1994р. Дніпропетровським заводом важких пресів (підприємством), правонаступником якого є ВАТ”Завод”Дніпропрес”” та Міністерством фінансів України (міністерством) укладено договір №36 про надання бюджетної позички, на підставі якого до кінця 1994 року міністерство зобов’язалося надати підприємству бюджетну позичку в сумі 20 млн.крб. зі сплатою 25-ти процентів річних, а підприємство –забезпечити повне повернення одержаних коштів та процентів до 01.06.1996р. за рахунок прибутку, що залишається в його розпорядженні.

Відповідно до п.1.3 договору у разі несвоєчасного виконання підприємством свого зобов’язання міністерству надається право стягнути необхідні кошти у безспірному порядку.

Зобов’язання за договором виконані міністерством в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем.

Однак, як вбачається з подання управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області №144 від 22.01.2004р., направленого на адресу СДПІ у м.Дніпропетровську, заборгованість підприємства по поверненню коштів за договором складає 195 000грн., по сплаті процентів –425 766грн.47коп.

Викладені обставини слугували визначальними для звернення СДПІ у м.Дніпропетровську з позовом до господарського суду про стягнення з ВАТ”Завод”Дніпропрес”” 195 000грн. заборгованості по поверненню бюджетної позички та 486 537грн.02коп. процентів (заява про уточнення позовних вимог від 07.07.2005р. №18189/10/13-351013, т.2, а.с.53-54).

Право на звернення з зазначеним позовом обґрунтовано податковою інспекцією положеннями ст.24 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, згідно з якими органи державної податкової служби України визнані в 2004 році органом стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками.

За наслідками розгляду позову податкової інспекції господарським судом було прийнято оскаржуване рішення.

При цьому господарським судом було встановлено, що зобов’язання по поверненню одержаних коштів та по сплаті відсотків за користування позичкою мали бути виконані відповідачем до 01.06.1996р., отже термін виконання визначений вказівкою на конкретну дату, відтак перебіг строку позовної давності розпочинається з 02.06.1996р.

Одночасно слід зазначити, що договір №36 від 08.06.1994р. укладено на підставі вільного волевиявлення сторін, в якому Міністерство фінансів виступило від свого імені, а не від імені держави, його укладання не зумовлене приписами будь-яких адміністративних або законодавчих актів, а тому відносини за цим договором є цивільно-правовими.

В даному випадку, відносини позики виникли на підставі звичайної двосторонньої цивільно-правової угоди, з визначенням прав та обов’язків сторін, без посилання на будь-який нормативний акт.

Таким чином, на відносини сторін розповсюджуються положення цивільного законодавства.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

У цьому зв”язку трьохрічний строк позовної давності, враховуючи умови договору від 08.06.94 року N 36, сплинув 01.06.99 року, а тому відсутні підстави для застосування до даного позову правил цього Кодексу.

При розгляді спору по даній справі слід керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності встановлений у три роки. При цьому, за правилами статті 76 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права.

Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторони.

Згідно з приписами статті 80 Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.

Таким чином, з урахуванням положень наведених норм місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

За таких обставин рішення господарського суду слід залишити без змін.

Доводи скаржника стосовно того, що на правовідносини сторін не розповсюджується положення цивільного законодавства колегією суддів не прийняті до уваги з огляду на наведене вище.

Керуючись ст.ст.101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

ПОСТАНОВИВ :

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.05р. у справі

№ 36/97(37/114) залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий І.Л.Кузнецова

Суддя Т.А.Верхогляд

Суддя А.Є.Прокопенко