ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.10.08р.

Справа № 34/127-08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Ізюмський тепловозоремонтний завод" Міністерства транспорту та зв'язку України, м. Ізюм, Харківська область

до Відкритого акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про визнання третейської угоди недійсною

Суддя Примак С.А.

Представники:

від позивача - Колісник З.В., предст., дов. №125/1185 від 01.12.2007р.

від відповідача - Сідлецька С.О., предст., дов. №04/01 від 02.01.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Відповідно до вимог ч.3 ст.69 ГПК України термін розгляду справи продовжений до 16.10.2008р.

Позивач просить визнати третейську угоду визначену у п.6.1 договору № 3069-52-10/06 від 14.11.2006р. укладеного між ВАТ „Ізюмський тепловозоремонтний завод”, м.Ізюм та ВАТ „Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Кривий Ріг недійсною.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначає , що позивач та відповідач при укладенні договору №3069-52-10/06 відповідно до вимог ст.181 Господарського кодексу України дійшли згоди та уклали господарський договір за загальними правилами викладеними у формі єдиного документу підписаного сторонами та скріпленого печатками. Далі відповідач зазначив що п.6.1 договору передбачено, що усі спори , суперечки і претензії які виникають за даним договором підлягають вирішенню у Регіональному суді України, у відповідності з регламентом вказаного суду. Відповідач у відзиві зазначає , що позивач на свій лад тлумачить частину 2 ст.12 Закону України „Про третейські суди” і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Господарський суд згідно зі ст.75 ГПК України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.10.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст.85 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, господарський суд, –

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем 14.11.2006 р. укладено договір №3069-52-10/06 на капітальний ремонт тепловозу серії 2ТЕ10 №0058 АБ инв. №05033126.

Пунктом 6.1 зазначеного договору передбачено, що усі спори суперечки і претензії, які виникають по даному договору або у зв’язку з ним , у тому числі , відносно його укладення , виконання, порушення його умов, припинення або визнанні його недійсним, вирішуються у Регіональному Третейському суді України при асоціації „Регіональна правова група”, у відповідності з регламентом зазначеного суду.

Позивач у своїх позовних вимогах зазначив, що при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду згідно зазначеного закону розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. При укладенні договору № 3069-52-10/0-6 від 14.11.2006р. сторони не мали уяви та не були ознайомлені з регламентом Регіонального Третейського суду України при асоціації „Регіональна правова група”, а від так у договорі немає посилання на те, що регламент зазначеного суду є невід'ємною частиною цього договору, окрім цього позивач зазначив, що відповідно до рекомендації (980-143) МЗС України від 30.11.200р. „Визначення застереження про третейське судочинство в угодах”, п.6.1 договору укладеного між позивачем та відповідачем не передбачені такі положення: кількість судів третейського суду для вирішення конкретного спору; місце проведення засідання Третейського суду; мова арбітражного розгляду справи. Отже позивач зазначив, що третейське застереження повинно містити точне найменування суду, його місцезнаходження, перелік спорів, які входять до компетенції Третейського суду, матеріальне право, що застосовується по суті спору, склад суддів, місце проведення засідання Третейського суду, мову арбітражного провадження. На думку позивача укладаючи договір позивач та відповідач не визначили суттєвих положень, які відповідно до діючого законодавства повинна містити третейська угода, а тому викладене третейське застереження не можна вважати третейською угодою і на погляд позивача у разі недодержання правил передбачених ст.12 Закону України „Про третейські суди” дана третейська угода є недійсною, на підставі чого просить суд визнати третейську угоду визначену у п.6.1 договору №3069-52-10/06 від 14.11.2006р. укладеного між позивачем та відповідачем недійсною.

Відповідач у своєму відзиві на позов просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін в судовому засіданні суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсними п.6.1 договору № 3069-52-10/06 від 14.11.2006р. не підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України „Про третейські суди” третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

У даному випадку сторони уклали третейське застереження в договорі , а саме п.6.1 вищевказаного договору.

Згідно ч.8 ст.12 Закону України „Про третейські суди” третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

У п.6.1 договору сторони визначились, що всі суперечки і претензії які виникають за даним договором підлягають вирішенню у Регіональному третейському суду України при асоціації „Регіональна правова група”, у відповідності з регламентом вказаного суду.

Позивач у своєму позові наполягає , що у договорі немає посилання на те, що регламент зазначеного суду є невід’ємною частиною цього договору і тим самим порушує вимоги ст.12 ЗУ „Про третейські суди” , і у разі недодержання правил передбачених ст.12 ЗУ „Про третейські суди” дана третейська угода є недійсною.

Господарський суд вважає , що посилання в даному третейському застереженні на те, що регламент зазначеного суду є невід’ємною частиною договору не обов’язково , так як у ч.2ст.12 Закону України „Про третейські суди” прямо вказано якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду , а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід’ємна частина третейської угоди.

Із вищевикладеного господарський суд робить висновок , що при укладенні третейського застереження (п.6.1 договору) не було порушення вимог ст.12 Закону України „Про третейські суди”, в наслідку чого суд вважає відмовити позивачу в задоволенню позовних вимог у повному обсязі.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Приймаючи до уваги вищевикладене та керуючись ст.ст.33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

В позові відмовити у повному обсязі.

Суддя

С.А. Примак

Рішення підписано 24.10.2008р.