ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.07.08
Справа  № 5/145-14/40

м. Львів

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

Головуючого -судді
Зварич О.В.

Суддів
Юрченко Я.О.

Якімець Г.Г.

розглянувши
апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 від 23.04.2008 року (далі ПП ОСОБА_1.)

на
рішення Господарського
суду Івано-Франківської області від 10.04.2008р.

у
справі № 5/145-14/40

за
позовом: ПП ОСОБА_1,
с.Княжолука

до відповідача: Приватного
підприємця ОСОБА_2, смт.Перегінське (далі ПП ОСОБА_2)

про стягнення заборгованості в сумі 6644,22
грн.

За участю представників
сторін:

від
позивача -ОСОБА_1.
-підприємець, ОСОБА_3 - представник

від
відповідача -ОСОБА_2 -
підприємець, ОСОБА_4 - представник

Права та
обов'язки відповідно до ст. 22 ГПК України судом роз'яснено.

Рішенням
господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2008 року у справі №
5/145-14/40 у задоволенні позовних вимог ПП ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в сумі 6644,22 грн. та пені в розмірі 143,06 грн., відмовлено.

Рішення
місцевого суду мотивоване тим, що за період з 03.01.2006р. по 07.11.2006р. на
підставі товарно-транспортних накладних відповідач отримав товар, вартість
якого оплачена повністю, про що свідчить відмітка торгового агента ОСОБА_4. на
всіх накладних та надана ним власноручно складена розписка; позивач не
представив жодного належного доказу про період і суму заборгованості, тільки вказує
на те, що відповідач не розрахувалась за значну частину отриманого товару по
останніх товарно-транспортних накладних; в акт звірки розрахунків від
15.01.2007р. позивач включив ряд прихідних касових ордерів, як підставу
заборгованості, які є його внутрішніми документами і підтверджують той факт, що
ОСОБА_4., як торговий агент, перебував з позивачем у трудових відносинах,
відповідно мав повноваження не тільки на видачу товару, а й на отримання
готівкою його вартості для наступної здачі до каси за прихідними касовими
ордерами.

ПП
ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу від 23.04.2008 року, в якій просить скасувати
рішення суду та задоволити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення
норм матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник зазначив, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення, не взяв до уваги той факт, що між
позивачем та відповідачем не укладалось додаткової угоди, яка б надавала право
проводити розрахунки в іншій формі, ніж у безготівковій; торговому агенту не
видавалось доручення про можливість отримання коштів від покупців за отриманий
товар; відповідачем не подано жодного належного доказу, який би свідчив про
оплату товару.

Відповідач
у відзиві на апеляційну скаргу від 01.07.2008 року просить залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення господарського суду у даній справі без змін.
Крім цього, відповідач зазначив, що оплата за поставлений товар проводилась з
відстрочкою у 5 днів готівкою безпосередньо торговому агенту ОСОБА_4., про що
останній робив відмітку на примірнику товарно-транспортної накладної з
засвідченням цієї відмітки своїм підписом.

Розглянувши
матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін,
судова колегія

встановила:

03 січня
2006 року між ПП ОСОБА_1. (продавець) та ПП ОСОБА_2 (покупець), був укладений
договір №03.

Згідно
п.1.1 договору №03 від 03.01.2006 року продавець зобов'язувався продати, а
покупець прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно
до п.4.1 вищевказаного договору оплата партії товару проводиться з відстрочкою
до 5 банківських днів, а пунктом 4.3 договору передбачено, що розрахунки між
покупцем і продавцем проводяться у безготівковій формі шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, за згодою сторін можливі
інші форми розрахунків.

В період
із 3.02.2006р. по 07.11.2006р. позивач здійснив відповідачу поставку товарів
згідно товарно-транспортних накладних (а.с. 25-97) та розхідних накладних (а.с.
98-100) на загальну суму 17474,59 грн., що не заперечується відповідачем у
справі.

За
твердженням позивача, відповідач частково здійснив оплату за товари, на момент
звернення з позовом до місцевого господарського суду про стягнення
заборгованості сума її становила 6644,22 грн.

Крім
цього, позивачем нараховано пеню згідно п.5.2 договору №03 від 03.01.2006 року
в сумі 143,06 грн.

При
прийнятті постанови судова колегія виходить із наступного:

Як
встановлено судовою колегією та вбачається з матеріалів справи, а саме, акту
звірки взаємних розрахунків від 31.07.2007 року, підписаного обома сторонами,
заборгованість відповідача перед позивачем по вищеописаних господарських
операціях складає 6644,22 грн.

У
відповідності із ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно
ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до
умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічно ст.193 ГК України передбачено,
що суб'єкти господарювання  та  інші
учасники  господарських  відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, договору.

Порушенням
зобов'язання відповідно до ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з
п.2.2 ст. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в
Україні, затв. Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637, зареєст. в Мін'юсті України 13.01.2005р. за №40/10320,
підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства,
які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок
готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків.

Однак, на
вимогу суду відповідач не надав жодних касових ордерів, розрахункових та інших
касових документів, які підтверджували б факт розрахунку з позивачем за
поставлений товар. В запереченні на апеляційну скаргу ПП ОСОБА_2 зазначила, що
надати вказані документи не має можливості, так як вони при розрахунках за
поставлений товар не оформлялись.

Враховуючи
вищенаведені норми Цивільного і Господарського кодексів України та дослідивши
матеріали справи, судова колегія приходить до висновку про те, що відповідач не
виконав взятих на себе зобов'язань по оплаті за отримані товари, що є підставою
для задоволення позовних вимог та стягнення з нього на користь позивача 6644,22
грн. основного боргу.

Помилковим
є висновок суду першої інстанції про те, що відмітка торгового агента ОСОБА_4.
на всіх товарно-транспортних накладних та надана ним власноручно складена
розписка свідчать про факт повного розрахунку між ПП ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_1.,
оскільки з матеріалів справи не вбачається та судом не здобуто доказів про
уповноваження торгового агента ОСОБА_4. на отримання готівкових коштів від
відповідача за отримані товари, а, відтак, останній не мав жодних правових
підстав сплачувати вартість поставленого товару через дану особу, оскільки
правовідносини поставки існували між ним і позивачем у справі.

Щодо
вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 143,06 грн. на підставі п.5.2
договору №03 від 03.01.2006р. судова колегія зазначає, що у цій частині позовні
вимоги є безпідставними, оскільки наявні в матеріалах справи
товарно-транспортні накладні не містять відомостей про те, що підставою
поставки спірних товарів є саме договір, на який посилається позивач.

Враховуючи
наведене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що
рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2008 року не
відповідає фактичним обставинам справи, яке слід скасувати, позов задоволити
частково, стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 6644,22 грн.,
в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 143,06 грн. відмовити.

Відповідно
до ст.49, п.10 ст.105 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають
стягненню судові витрати у справі, які складаються із: 102,00 грн. державного
мита, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, 51,00грн. держмита
-за апеляційне провадження та  118 грн.
вартості витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись
ст.ст. 2, 33, 43, 99, 101, 103,104,105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення господарського суду Івано-Франківської області від
10.04.2008 року у даній справі скасувати, прийняте нове, яким позов задоволити
частково.

2.          Стягнути з ПП ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь ПП
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_2) борг в сумі 6644,22 грн. та судові витрати по
справі: 153,00 грн. державного мита і 118 грн. вартості витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 143,06
грн. відмовити.

4.          На виконання постанови господарському суду
Івано-Франківської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий
- суддя
Зварич О.В.

суддя
Юрченко Я.О.

суддя
Якімець Г.Г.