ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 р.

№ 29/26

Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт"

на рішення

від 07.04.2008

у справі господарського суду Донецької області № 29/26

за позовом

Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт"

до

3 особа

Приватного підприємства "ФАМ Балкерс"

Державна податкова інспекція у м. Маріуполі

про

стягнення 84957,29 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.04.2008 (суддя Гаврищук Т.Г.) позовні вимоги Державного підприємства "Маріупольський морський торгівельний порт" (далі –позивач) до Приватного підприємства "ФАМ Балкерс" (далі –відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 84957,29 доларів США, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 25-6/109 від 07.12.2006 в частинні повної оплати наданих послуг з перевалки транзитних вантажів залишені без задоволення.

Рішення мотивовано тим, що згідно з чинним законодавством України від оподаткування податком на додану вартість звільняються як операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) вантажів транзитом через територію України, так і операції з поставки послуг, пов'язаних з таким перевезенням, отже, включення в рахунки на оплату цих послуг сум ПДВ є безпідставним.

Державне підприємство "Маріупольський морський торгівельний порт" з рішенням місцевого господарського суду не згодне, в поданій касаційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Зокрема, скаржник посилається на те, що суд дійшов неправомірного висновку щодо наявності підстав для звільнення наданих портом послуг від оподаткування ПДВ відповідно до п.6.2.4 ст.6 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки ці послуги надавались портом в межах митної території України саме іноземному судну, а не вантажу, зокрема, послуги буксирів, швартові операції тощо, отже, згідно п. 6.1 та 6.5 ст. 6 цього Закону оподатковуються за ставкою 20%, на користь чого свідчить також наказ Міністерства транспорту України № 214 від 27.06.1996 "Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України", в зв’язку з чим суми ПДВ підлягають включенню до рахунків на оплату цих послуг і мають бути повністю оплачені відповідачем.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу проти її задоволення заперечив, вважаючи, що рішення у справі відповідає чинному матеріальному та процесуальному законодавству, а доводи, викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки послуги, що надані позивачем щодо транзитного вантажу, відносяться до категорії операцій, пов’язаних з транзитом, які згідно п. 5.15 ст. 5, ч. 3 пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" звільняються від оподаткування податком на додану вартість", тому включення до рахунків на оплату сум ПДВ є безпідставним.

Представники сторін своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористались.

Перевіривши у відкритому судовому засіданні повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що між сторонами за справою укладено договір № 25-6/109 від 07.12.2006, за умовами якого позивач (порт) взяв на себе зобов'язання по обслуговуванню суден, які заходять до порту та знаходяться під агентуванням відповідача (агент).

Порядок проведення розрахунків за цим договором визначений сторонами у розділі 3 договору, згідно до п. 3.2 якого відповідач від імені та за дорученням судновласника оплачує позивачеві вартість обов'язкових портових зборів, які встановлені діючими постановами Кабінету Міністрів України та наказами Міністерства транспорту України (пп. 3.2.1 договору), та вартість вантажних та додаткових операцій, виконаних за заявкою судновласника, поданою через відповідача, згідно встановленим в порту правилам і ставкам (пп.3.2.2 договору).

Згідно п. 3.9 цього договору оплата здійснюється відповідачем по суднам судновласників-нерезидентів України - у доларах США. При цьому податок на додану вартість оплачується згідно діючого законодавства України.

На виконання умов договору позивачем протягом 2007 року та січня 2008 року надано послуги з перевалки транзитних вантажів та інші послуги іноземним суднам, що ходять під іноземними прапорами та заходили в цей період до порту Маріуполь.

За надані послуги позивачем виставлені відповідачеві рахунки на загальну суму 1784618,48 дол. США, які відповідачем оплачені частково в сумі 1699661,19 дол. США, тобто, без урахування податку на додану вартість, нарахування якого позивачем і включення до рахунків на оплату відповідач вважає безпідставним, оскільки надані послуги були пов'язані з перевезенням транзитних вантажів і не підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, у зв'язку з чим залишилась неоплаченою сума 84957,29 дол. США податку на додану вартість, включена постачальником послуг до рахунків на оплату, яка і є предметом спору у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до абзацу 3 пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про податок на додану вартість" операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому п. 5.15 ст. 5 цього Закону.

Згідно норми пункту 5.15 ст. 5 Закону України "Про податок на додану вартість" звільняються від оподаткування операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів і вантажів транзитом через територію і порти України.

Таким чином, звільняються від оподаткування ПДВ як операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію України, так і операції з поставки послуг, пов’язані з таким перевезенням.

Судом встановлено, що складені позивачем податкові накладні на надані послуги за виставленими рахунками відповідачем до обліку прийняті не були, суми податку на додану вартість за ними до складу податкового кредиту відповідного звітного періоду не включалися, що засвідчується податковими деклараціями з податку на додану вартість за січень - грудень 2007 року, поданими до податкового органу.

Судом встановлено і позивачем не заперечується, що портом виставлялися рахунки для оплати послуг, наданих іноземним суднам відносно вантажу, який прямував через порт Маріуполь в транзитному напрямку.

Згідно до ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Поняття "переміщення" наведено у ст. 1 Митного кодексу України, відповідно до якого під переміщенням товарів через митний кордон України у вантажних відправленнях розуміється переміщення товарів через митний кордон України при здійсненні експортно-імпортних операцій, а також інших операцій, пов'язаних із ввезенням товарів на митну територію України, вивезенням товарів за межі митної території України або переміщенням їх митною територією України транзитом. Тобто, у визначенні поняття "переміщення" згідно з нормами Митного кодексу України включаються й інші операції, пов'язані з транзитом.

Статтею 1 Закону України "Про транзит вантажів" визначено, що транзитні послуги (роботи) це - безпосередньо пов'язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо; учасники транзиту - вантажовласники та суб'єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи).

Транзитні послуги (роботи) призначаються для споживання та використання за межами митної території України і надаються (виконуються) на підставі відповідних дво- чи багатосторонніх договорів (контрактів) між учасниками транзиту (частина 1 статті 7 цього Закону України).

Згідно з приписами ст. 5 цього Закону транзитними вантажами є насипні, наливні, навалочні, штучні, тарно-штучні товари, вантажобагаж, що прийняті до перевезення згідно з договором (контрактом). Такі вантажі, а також транспортні засоби транзиту і контейнери вважаються прохідними через територію України у разі, якщо проходження цих вантажів з перевантаженням, складуванням, подрібненням на партії, зміною транспортного засобу транзиту чи без таких операцій є частиною повного маршруту перевезення, що розпочинається і закінчується за межами території України.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач відноситься до учасників транзиту, його послуги, які надавалися відповідачеві протягом січня-грудня 2007 року і у січні 2008 року, містять всі ознаки послуг, безпосередньо пов’язаних з обслуговуванням транзитних вантажів, які прибули до порту на іноземних суднах, чого не заперечує сам позивач, тобто, ці послуги сприяли переміщенню зазначеного вантажу транзитом до кінцевого місця їх споживання за межами території України.

Таким чином, посилання скаржника на те, що ним надавались послуги лише іноземним суднам, а не вантажу на цих суднах, не приймаються до уваги колегії суддів і не впливає на результат вирішення спору, оскільки, як зазначалось вище, саме переміщення вантажу транзитом є критерієм пов’язаності з ним наданих портом послуг судну, адже, пов’язаність наданих позивачем послуг з перевезенням (переміщенням) вантажів транзитом через територію України полягає в неможливості здійснення перевезення та переміщення вантажу судном без надання послуг портом, обов’язковості надання цих послуг та оплаті їх відповідно до законодавства України незалежно від волі суб’єкта господарювання –судновласника, який їх сплачує, визначення ціни послуг у порядку державного регулювання ціноутворення.

При цьому, посилання скаржника на наказ Міністерства транспорту України № 214 від 27.06.1996 "Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України", як на підставу для включення до рахунків на оплату сум ПДВ, колегія суддів вважає хибним, оскільки даним наказом (в редакції наказу від 15.12.2000 № 711) затверджені збори і плата за послуги, що надаються суднам закордонного плавання у морських портах України, втім, згідно пункту 14 цього наказу визначено, що на суми зборів і плат податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства, а, як зазначено вище, чинне законодавство звільняє від оподаткування ПДВ як операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію України, так і операції з поставки послуг платником податку, пов’язані з таким перевезенням.

Крім того, законодавець пунктом 5.16 ст. Закону України "Про податок на додану вартість" передбачив окрему підставу звільнення від оподаткування операцій з поставки послуг, що надаються іноземним суднам та оплачуються ними відповідно до законодавства України портовими зборами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного, законного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем у виставлені ним рахунки для оплати таких послуг було неправомірно включено ПДВ за ставкою 20 відсотків, отже, рішення у справі про відмову у задоволенні позову відповідає вимогам чинного матеріального та процесуального законодавства, підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Донецької області від 07.04.2008 у справі № 29/26 залишити без змін.

Касаційну скаргу Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" залишити без задоволення.

Головуючий суддя К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос