ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№ 5/51(1/469 (45/386))

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого,

Волковицької Н.О.,

Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача

Трембанчук А.А., дов. від 07.12.07р. № 2/7914

відповідача

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного комітету України з державного матеріального резерву

на рішення

господарського суду Луганської області від 01.07.2008р.

у справі

№ 5/51(1/469 (45/386)

господарського суду Луганської області

за позовом

Державного комітету України з державного матеріального резерву

до

Відкритого акціонерного товариства "Луганськгеологія"

про

про стягнення 49127,47грн.

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Луганськгеологія" про повернення відповідачем до державного матеріального резерву самовільно відчужених матеріальних цінностей (труба катана), що відносяться до державної власності та перебували в оперативному управлінні позивача, зазначивши, що вказані матеріальні цінності передавалися відповідачу на відповідальне зберігання та підлягають поверненню; за самовільне використання матеріальних цінностей з відповідача належить стягнути 24000грн. штрафних санкцій та 1127,47грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на статтю 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 № 1129, статті 942, 953, 954 Цивільного кодексу України, що передбачають обов'язок зберігача належним чином зберігати річ та повернути її на вимогу поклажодавця.

У відзиві на позов відповідач відхилив позовні вимоги з огляду на відсутність порушень з його сторони порядку зберігання переданих матеріальних цінностей оскільки майно державного резерву було викрадено, а не відчужено самовільно, про що позивача повідомлено належним чином; також труби перебували на зберіганні понад встановлений строк, що спричинило втрату ними придатності для використання.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду Луганської області від 01.07.2008р. (суддя Закропивний О.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю; судове рішення вмотивовано відсутність передбачених законодавством підстав, які б породжували у відповідача зобов'язання по відповідальному зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, відсутність документів, що доводять факт передачі йому матеріальних цінностей на зберігання, за положеннями Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Також місцевим господарським судом прийнято до уваги, що ВАТ "Луганськгеологія" створено за наслідками реорганізації та перетворення, відтак позивач не надав доказів його статусу як зберігача відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись з висновками місцевого суду, Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаргу мотивовано доводами про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки наявні у справі докази підтверджують закладку матеріальних цінностей на відповідальне зберігання відповідача.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, згідно номенклатури накопичення матеріальних цінностей в мобілізаційний резерв в організаціях головного координаційно-геологічного управління "Укргеологія" на 1986 розрахунковий рік відповідачу (на той час "Ворошиловградгеологія") визначено розмір накопичення щодо труб катаних 100 тон.

Відповідно до затвердженої номенклатури Держкомгеології України № 1-т від 08.01.08р., за змістом якої з шифром 131900 зазначені 34 тони труб катаних була проведена закладка матеріальних цінностей мобрезерву на відповідальне зберігання ВАТ "Луганськгеологія".

Наказом Державного комітету України по геології і використанню надр № 1 від 05.01.1998р. "Про створення Східного державного регіонального геологічного підприємства" проведена реорганізація ДГП "Луганськгеологія", на базі виробничих підрозділів якого створено Східне державне регіональне геологічне підприємство, яке стало правонаступником ДГП "Луганськгеологія" з основних видів виробничо-господарської діяльності. 03.12.1999р. за наказом Фонду державного майна України № 24-АТ Державне геологічне підприємство "Луганськгеологія" перетворено на Відкрите акціонерне товариство "Луганськгеологія"

В березні 2006р. на підставі службового завдання позивача Контрольно-ревізійним відділом ДП "Новопокровський КХП" проведено перевірку наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей державного резерву, які знаходяться на відповідальному зберіганні відповідача, про що складено акт від 23.03.06р. № 17/4м. За висновками вказаного акту зафіксовано відсутність 6 тон труб катаних через самовільне відчуження та незабезпечення збереження, вартість яких на день виявлення відсутності за розрахунком позивача склала 24000грн. Відповідачем вказані матеріальні цінності до державного резерву не повернуті.

Відтак позивач звернувся до відповідача з позовом про зобов'язання його повернути до державного резерву відповідні матеріальні цінності (труби катані –6 тон) та про стягнення з нього відповідних штрафних санкцій у розмірі 25127,47грн.

Правовідносини, пов'язані з формуванням, розміщенням, зберіганням, використанням, поповненням та освіженням (поновленням) запасів державного матеріального резерву, врегульовано Законом України "Про державний матеріальний резерв", Постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997р. "Про затвердження Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностям державного резерву", Постановою Кабінету Міністрів від 12.04.2002р. № 532 "Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву"; водночас до вказаних правовідносин підлягають застосуванню приписи цивільного законодавства України, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законодавством.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону запаси матеріальних цінностей матеріального резерву розміщуються на підприємствах, в установах та організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву; частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, незалежно від їх форм власності.

З приписів статей 208 та 937 Цивільного кодексу України вбачається, що договір зберігання між юридичними особами укладається у письмовій формі.

Статтею 4 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що організація формування, зберігання та обслуговування державного матеріального резерву забезпечується уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, установами та організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву України; підприємства та організації, що не входять до системи державного резерву, здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву згідно з договором з центральним органом, який здійснює управлінням державним резервом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997р. затверджено Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностям державного резерву"; за даним порядком розміщення запасів матеріальних цінностей здійснюється Держкомрезервом на підприємствах, установах, організаціях системи державного резерву, а також на інших підприємствах, установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах. Матеріальні цінності закладаються до державного резерву підприємствами, установами, організаціями системи матеріального резерву, приймаються на місці постійного зберігання відповідно до нормативно-правових актів Держкомрезерву, а відповідальними зберігачами приймаються самостійно з дотриманням вимог Держкомрезерву та договорами.

Пунктом 10 вказаного вище Порядку визначено, що матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акту про їх приймання, розміщення на місце постійного зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обліку. Підставою для виникнення у відповідача зобов'язань по правовідносинам з відповідального зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву є договір на відповідальне зберігання та акт приймання-передачі на відповідальне зберігання, укладений сторонами.

Витрати зберігача на відповідальне зберігання відповідних матеріальних цінностей здійснюються за рахунок коштів державного бюджету.

За приписами статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна з сторін зобов'язана довести належними та допустимими доказами обставини справи, на які вона посилається у підтвердження власних вимог та заперечень; відтак позивачу у даній справі належало довести виникнення у відповідача зобов'язань на підставі правовідносин, пов'язаних з відповідальним зберіганням цінностей державного матеріального резерву.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд встановив, що всупереч вказаних процесуальних норм позивачем не надано доказів у підтвердження вказаних обставин, що є істотними для правильного вирішення спору (так, ним не надано договір, акт приймання-передачі цінностей, докази фінансування витрат відповідача), також позивач не довів, що саме відповідач є правонаступником за зобов'язаннями ДГП "Луганськгеологія". При цьому судом критично оцінено звіт про наявність матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 01.01.03р., як такий, що не підтверджує факту передачі матеріальних цінностей та їх зберігання відповідачем.

Виконуючи вказівки постанови касаційної інстанції, місцевий господарський суд зазначив також, що всупереч статті 949 Цивільного кодексу України позовні вимоги не містять родових ознак належних до повернення речей; матеріали справи на містять доказів приведення позовних вимог у відповідність з приписами Цивільного кодексу України, що регулюють повернення речей зі зберігання.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарський суд розглядаючи справу в порядку Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно та об’єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; з'ясував дійсні правовідносини сторін, внаслідок чого його висновки за наслідками розгляду позову відповідають приписам чинного законодавства та матеріалам справи.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Місцевим господарським судом додержано вказані вимоги, відтак підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення з підстав, викладених у касаційній скарзі, відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, мають загальний характер та не містять посилання на те, які саме обставини справи не з'ясовано судом, які саме норми чинного законодавства порушено.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 01.07.2008р. у справі №5/51 (1/469 (45/386) господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий                                                                                Т. Дроботова

Судді:                                                                                          Н. Волковицька

Л.Рогач