донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем
України

16.09.2008 р.
справа №11/23

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Старовойтової Г.Я.

суддів

Акулової Н.В., Волкова Р.В.

за участю
представників сторін:

від позивача:   від відповідача:  від третьої особи:

Серокурова В.М. -представник за
дов. № б/н  від 15.09.2008р.; Тузова
О.В.- представник за дов. № б/н  від
21.04.2008р.; Мачулін М.В. -директор за довідкою № 191  від 27.09.2007р. ОСОБА_1- паспорт серія
НОМЕР_1 від 19.06.1998р. ОСОБА_2 -представник за дов. № 196 від 17.05.2008р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю
"Мир", смт.Зуївка м.Харцизьк Донецької області

на рішення  господарського суду

Донецької області

від

14.07.2008р.

у справі

№ 11/23 (суддя Чернота Л.Ф.)

за позовом:

Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Мир", смт.Зуївка м.Харцизьк Донецької
області

до відповідача:  третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні позивача:
про

Приватного підприємця ОСОБА_1,
м.Шахтарськ Донецької області  Зуївська
селищна рада, смт. Зуївка, м. Харцизьк Донецької області  стягнення збитків в розмірі 9 079 грн. 45
коп., заподіяних внаслідок безпідставного і самовільного зайняття 186,34га сільгоспугідь,
орендарем яких є СТОВ «Мир»та моральної шкоди в сумі 5 000 грн. 00коп.

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 14.07.2008р. у справі № 11/23 (суддя Чернота Л.Ф.)
відмовлено у задоволені позовних вимог Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Мир", смт.Зуївка м.Харцизьк Донецької
області, до відповідача Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Шахтарськ Донецької
області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, Зуївської селищної ради, смт. Зуївка, м. Харцизьк
Донецької області, про стягнення збитків в розмірі 9 079 грн. 45 коп.,
заподіяних внаслідок безпідставного і самовільного зайняття 186,34га
сільгоспугідь, орендарем яких є СТОВ «Мир»та моральної шкоди в сумі 5 000 грн.
00 коп.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, позивач, Сільськогосподарське  товариство з обмеженою відповідальністю
"Мир", смт.Зуївка м.Харцизьк Донецької області, звернувся з
апеляційною скаргою про його скасування, оскільки вважає, що рішення прийняте з
неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням
норм матеріального та процесуального права.

Скаржник просить апеляційну скаргу
задовольнити, рішення господарського суду - скасувати повністю.

Відповідач, Приватний
підприємецьОСОБА_1, м.Шахтарськ Донецької області, проти апеляційної скарги
заперечує, вважає оскаржуване рішення
законним та обґрунтованим, а тому таким, що не підлягає скасуванню.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського
суду -без змін.

Третя особа, Зуївська селищна рада,
смт. Зуївка, м. Харцизьк Донецької області, вважає, що рішення господарського
суду прийнято з дотриманням норм процесуального та матеріального права при
повному, об'єктивному, всебічному з'ясуванні усіх обставин справи та не
підлягає скасуванню.

Вивчивши матеріали справи, доводи
заявника скарги, вислухавши представників сторін, які прибули в засідання суду,
перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку,
судова колегія встановила.

Позивач, СТОВ «Мир», звернувся до
господарського суду з позовом про стягнення з ПП ОСОБА_1, збитків в розмірі 9
079 грн. 45 коп., заподіяних внаслідок безпідставного і самовільного зайняття
186,34га сільгоспугідь, орендарем яких є СТОВ «Мир»та моральної шкоди в сумі 5
000 грн. 00коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копії
договорів оренди земельної ділянки (паю), та копію платіжної відомості, акт
перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 15.05.2008р.

Як вбачається з матеріалів справи,
між позивачем,  та власниками земельних
часток в період з  01.01.2006р. по
01.01.2008р.  були укладені договори
оренди земельних часток.

Договори оренди земельних часток №№
429, 430, 435, 436, 440, 441, 444 від 03.01.2006р. укладені позивачем з
ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Термін дії договорів передбачено п.
2.3 Договорів, і становить 3 роки, з 01.01.2006р. до 2008р.

Договори оренди земельних часток №№
104, 105, 106, 107, 108, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115 від 01.09.2007р.
укладені позивачем з ОСОБА_9,ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13 ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20

Термін дії договорів передбачено п.
2.3 Договорів, і становить 3 роки з 01.09.2007р. до 2010р.

Договори оренди земельних №№ 116,
117, 118 від 01.01.2008р. укладені позивачем з ОСОБА_21,ОСОБА_22, ОСОБА_23

Термін дії договорів передбачено п.
2.3 Договорів, і становить 3 роки, з 01.01.2008р. до 2011р.

Згідно п.1 зазначених Договорів
орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну частку (пай) розміром
12,5 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена в межах земельної ділянки,
виділеної в натурі єдиним масивом, з них:
8,47 га -рілля: 0,7 га -сіножаті, 3,33 га -пасовища.

Пунктом 2.2 Договорів встановлено,
що за користування вказаною в Договорах земельною часткою орендар (позивач)
сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну частку)
у розмірі 2% вартості ріллі. Розмір і форма оплати згідно Додатку.

Відповідно до платіжної відомості
на видачу орендної плати за 2007 рік на загальну суму 5  492 грн. 13 коп. Сільськогосподарським
товариством з обмеженою відповідальністю "Мир" нарахована орендна
плата орендодавцям -ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3., ОСОБА_8, ОСОБА_4,ОСОБА_5.,
ОСОБА_24, ОСОБА_13., ОСОБА_18., ОСОБА_19 ОСОБА_14, ОСОБА_20 ОСОБА_16, ОСОБА_15,
ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_9

Але зазначена платіжна відомість не
може вважатись доказом заподіяння збитків оскільки обов'язок оплати позивачем
орендної плати, встановлений вищезазначеними договорами оренди земельних
ділянок та Законом України «Про плату за землю».

Відповідно до ст.125 Земельного
кодексу України право власності та право постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, який
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою,
та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його державної реєстрації.

За приписами ст. 126 Земельного
кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі  оформляється
договором,   який реєструється
відповідно до закону

Таким чином, з 01.01.2006р. по 01.01.2008р.
позивач, у відповідності зі ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, в
установленому порядку та належним чином набув права користування земельними
ділянками в межах, встановлених складеними
договорами.

У п.2 ст.152 Земельного кодексу
України  зазначено, що власник  земельної
ділянки   або  землекористувач  може вимагати усунення будь-яких порушень
його прав  на  землю,
навіть якщо  ці  порушення
не  пов'язані  з позбавленням права володіння земельною
ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно п. 3 ст.152 Земельного
кодексу України  захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом  відновлення
стану  земельної  ділянки,
який  існував  до порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування
заподіяних збитків.

В обґрунтування свого порушеного
права позивач, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю
"Мир" посилається на те, що відповідачем, Приватним  підприємцем ОСОБА_1 у 2007р. оброблені
сільськогосподарські угідді, які знаходяться у позивача в користуванні.
Позивач, СТОВ «Мир», вважає, що цей факт встановлено актом перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від 15.05.2008р. з питання додержання вимог
земельного законодавства ПП ОСОБА_1.

Відповідно до п. 4.1 Порядку
планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель  від
25.12.2003р. №1223/8544, необхідною умовою проведення перевірки стану
дотримання земельного законодавства є присутність власника земельних ділянок чи
землекористувачів або уповноважених ними осіб. У разі відсутності при перевірці
власника чи землекористувача або уповноважених ними осіб перевірка проводиться
за наявності двох свідків.

Акт від 15.05.2008р. складено та
підписано тільки директором СТОВ «Мир»Мачуліним М.В., у відсутності самого
ОСОБА_1, без його уповноважених представників, або незацікавлених свідків.
Доказів присутності самого ОСОБА_1 при проведенні перевірки, до матеріалів
справи не надано.

В акті перевірки зазначено, що  на час перевірки, земельні ділянки, які
знаходяться в користуванні СТОВ «Мир»(договора
оренди  №108  від 13.09.2007р., № 197 від 13.09.20007р., №
105 від 13.09.2007р., № 436 від 12.01.2006р., № 441 від 12.01.2006р.) та в
розрізі лотів обробляються єдиним масивом ПП ОСОБА_1, що в порушення ст.95
Земельного кодексу України перешкоджає землекористувачу самостійно
господарювати на землі.

Судова колегія зазначає, що в
наданому позивачем акті від 15.05.208р. не зазначено яким чином встановлено, що
саме ПП ОСОБА_1здійснив обробку земельних ділянок, які знаходяться в
користуванні СТОВ «Мир», тобто цей акт не є належним доказом понесених
позивачем збитків.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла
висновку, що рішення господарського суду у справі відповідає вимогам норм
чинного законодавства  та не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1166
Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також
шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою,
яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.224
Господарського кодексу України під збитками розуміються  витрати,
зроблені  управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське правопорушення, включаються зокрема, додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів  тощо),
понесені   стороною,  яка
зазнала  збитків  внаслідок
порушення зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право  розраховувати  у
разі  належного виконання
зобов'язання другою стороною.

У Роз'ясненнях Вищого арбітражного
суду України № 02-5/215 від 01.04.1994р. із змінами та доповненнями зазначено,
що при вирішенні спорів, пов'язаних із зобов'язаннями, що виникають внаслідок
заподіяння шкоди, слід враховувати, що чинне законодавство виходить з принципу
вини контрагента або особи, яка заподіяла шкоду, а також крім застосування
принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з
того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного
зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою
шкодою.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст.36 Господарського
процесуального кодексу України зазначено, що письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного
вирішення спору.

Таким чином, виходячи з до
матеріалів справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що позивачем не надано належних доказів у розумінні ст. ст.
33, 36 ГПК України, про порушення відповідачем у 2007 році прав позивача як
землекористувача.

Оскільки позивачем не надано
доказів того, що факт  самовільного та
безпідставного зайняття відповідачем саме 186,34га сільськогосподарських угідь
СТОВ «Мир», а також не доведено факту заподіяння відповідачем збитків у
розумінні ст. ст. 224-225 Господарського кодексу України та  причинно-слідчого зв'язку між діями
відповідача та збитками, які нараховані позивачем, позовні вимоги про стягнення
збитків в розмірі 9 079 грн. 45 коп. не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, судова
колегія вважає, що господарський суд правомірно дійшов висновку, про
недоведеність факту заподіяних збитків, та про відсутність вини у діях
відповідача щодо заподіяння збитків та причинного зв'язку між діями відповідача
та збитками, які нараховані позивачем.

У відповідності до статті 15
Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист
свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу
визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Таким чином відшкодування моральної
(немайнової) шкоди є самостійним способом захисту порушеного права.

Статтею 23 Цивільного Кодексу
України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,
членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Позивачем, СТОВ «Мир», належним
чином не підтверджено заподіяних йому моральних чи фізичних страждань, не
доведено факт моральної шкоди, тому господарський суду обґрунтовано відмовив у
задоволені позову, щодо стягнення моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої
сили.

Враховуючі вищевикладене, та з
урахуванням викладених в рішенні обставин та доводів сторін, згідно до приписів
ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінив
докази в їх сукупності та правомірно відмовив у задоволені позову.

Беручи до уваги зазначене, судова
колегія вважає рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає
вимогам чинного законодавства та обставинам справи, а мотиви, з яких подана
апеляційна скарга, не можуть бути підставою для його скасування, оскільки
спростовуються вищевикладеним.

Керуючись ст. 49, 93, 99, 101, 102,
103, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія
Донецького апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир",
смт.Зуївка м.Харцизьк Донецької області, на рішення господарського суду
Донецької області від 14.07.2008р. у справі №11/23  - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Донецької області від 14.07.2008р. у справі                      №11/23 (суддя Чернота
Л.Ф.)- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого
господарського суду України у встановленому законодавством порядку.

Повний текст постанови підписаний
22.09.2008р.

Головуючий          Г.Я.
Старовойтова

Судді:          Н.В.
Акулова

Р.В.
Волков

Надруковано  6 прим.:

1 прим. -  у справу;

1 прим. -позивачу;

1 прим. -відповідачу;

1 прим. -третій особі;

2 прим. -ДАГС.