ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 35/302

27.08.08

За позовом Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1

до           Товариства з обмеженою відповідальністю «Торс»

про стягнення 102 187,73 грн.

Суддя М.Є. Літвінова

Представники:

Від позивача: Григор’єв О.В. – предст. за довір. №б/н від 25.06.2008р.

Від відповідача: Рудюк В.В. - предст. за довір. №09/08 від 06.08.2008р.

Рішення прийняте 27.08.2008р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв‘язку з оголошеними в судових засіданнях перервами з 07.07.2008р. по 06.08.2008р., з 06.08.2008р. по 08.08.2008р., з 08.08.2008р. по 18.08.2008р., з 18.08.2008р. по 27.08.2008р.

Обставини справи:

Київська міська клінічна психоневрологічна лікарня №1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торс»про стягнення 102 187,73 грн. податкового зобов’язання плати за землю та стягнення судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов Договору оренди майна, не відшкодував позивачеві плату податку за землю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2008р. порушено провадження у справі №35/302, розгляд справи призначено на 07.07.2008р.

В судовому засіданні 07.07.2008р. представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Представник відповідача надав відзив на позов та документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити останні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні останнього.

В судовому засіданні 07.07.2008р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 06.08.2008р.

В судовому засіданні 06.08.2008р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 08.08.2008р.

В судовому засіданні 08.08.2008р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 18.08.2008р.

Суд оголосив про закінчення розгляду справ по суті та оголосив перерву до 27.08.2008р., для дослідження матеріалів справи, прийняття рішення у справі та виготовлення його повного тексту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2004 року та 06 лютого 2006 року між Київською міською клінічною психоневрологічною лікарнею №1 (надалі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торс»(надалі відповідач) було укладено Договори оренди майна (надалі Договори).

Відповідно до умов Договорів (п. 3.15.) відповідач взяв на себе зобов’язання відшкодовувати позивачу плату податку за землю відповідно до розрахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що останній на протязі дії вказаних договорів виставляв рахунки відповідачеві на відшкодування земельного податку тільки на площі орендованих приміщень.

Проте, позивач стверджує, що відповідач фактично користується протягом останніх трьох років прибудинковою територією розміром 1418 кв.м., податок на вказану земельну ділянку позивачем не нараховувався, а відповідачем відповідно не сплачувався.

Державною податковою інспекцією у Подільському районі міста Києва було проведено перевірку фінансово –господарської діяльності позивача з дотримання правильності обчислення, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету плати за землю.

В результаті проведеної перевірки було складено акт від 21.11.2007р. №183/23-811/01994072, в якому було визначено суму податкового зобов’язання (земельний податок) в розмірі 68125,15 грн. та штрафні санкції в розмірі 34062,58 грн.

13 грудня 2007 року позивач згідно податкового повідомлення від 30.11.2007р. №/0 перерахував до бюджету земельний податок у розмірі 102187,73 грн. у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №1550 від 13.12.2007р.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся до відповідача з претензією №1-01/1114 від 14.12.2007р. з вимогою відшкодувати суму податкового зобов’язання плати за землю у розмірі 102187,73 грн. та перерахувати вказану суму на рахунок позивача.

Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без реагування.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідачем порушені умови вищевказаних Договорів оренди, щодо зобов’язання відшкодовувати плату податку за землю відповідно до розрахунку.

Відповідач проти позову заперечував, у відзиві на позов посилався на наступне.

Відповідач зазначив, що Договір оренди майна укладений 12 травня 2004 року і зареєстрований за №1309/8 на площу 113 мІ, припинив свою дію за взаємною згодою сторін в грудні 2007 року, шляхом звільнення орендованої площі, проте між сторонами не було підписано відповідного акту прийому –передачі приміщення.

Щодо акту від 26 грудня 2007 року, на який посилається позивач, як на підставу наявності заборгованості по відшкодуванню податку на землю у розмірі 102 113,81 грн. відповідач зазначив наступне.

Вказаний акт відповідач вважає недійсним, оскільки внесений запис до Акту був здійснений без відома та згоди відповідача.

Крім того, відповідач стверджує, що орендував та не використовував безпосередньо для своє господарської діяльності земельні ділянки, а відтак і не виникає у останнього зобов’язання по оплаті оренди землі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Позивач, в своїх вимогах посилався на порушення відповідачем договірних зобов’язань, в частині відшкодування плати податку на землю відповідно до п. 3.15 Договору.

На підставі Акту державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва від 21.11.2007р. №183/23-811/01994072, позивач просив суд стягнути з відповідача суму нарахованого земельного податку в розмірі 68125,15 грн. за період з 01.01.2005 по 31.12.2006р., а також 34 062,58 грн. штрафних санкцій.

Суд вважає посилання позивача безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяв на себе зобов’язання відшкодувати орендодавцю плату податку за землю відповідно до розрахунку.

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

На підтвердження належності виконання зобов’язання по відшкодуванню плати податку на землю, відповідачем було надано копії платіжних доручень та рахунків –фактур, що виставлялись позивачем до сплати, за період з 2005 року по 2007 рік.

Таким чином, відповідач належним чином виконував, взяті на себе за договором зобов’язання, щодо відшкодування податку за землю.

Крім того, умовами Договору передбачено, що розрахунок по відшкодуванню податку на землю, здійснює саме позивач, який в свою чергу надається відповідачеві до сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про плату за землю» платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Отже, з наведеного вбачається, що законом покладено обов’язок на власників земельної ділянки та землекористувачів самостійно обчислювати суму земельного податку та у встановлений законом термін подавати відповідну податкову декларацію до податкових органів.

Як вбачається, з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останній не здійснював відповідного обчислення податку на землю, у встановленому законом порядку, а також не здійснював розрахунки по відшкодуванню податку на земельну ділянку розміром 1419 кв.м., та не надавав останні відповідачу для сплати.

Таким чином, позивачем було порушено норми Закону України «Про плату за землю»щодо повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету плати за землю.

Виходячи, з наведеного суд не вбачає, винних дій з боку відповідача, при виконанні договірних зобов’язань по відшкодуванню земельного податку.

Особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (п. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Підтвердженням належності виконання відповідачем зобов’язання по відшкодуванню податку на землю є платіжні доручення та рахунки –фактури, що виставлялись позивачем до сплати, за період з 2005 року по 2007 рік.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не були надані суду докази на підтвердження викладеного в позові.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відшкодування земельного податку в розмірі 68 125,15 грн., та штрафних санкцій в розмірі 34062,58 грн., є не обґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя М.Є. Літвінова