КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2008                                                                                           № 12/133

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Студенця В.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Бойко А.В.;

від відповідача - Іллюшко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу НВПП "ГЮСС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 08.07.2008

у справі № 12/133

за позовом                               НВПП "ГЮСС"

до                                                   ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"

про                                                  визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробниче приватне підприємство “ГЮСС” (далі – НВПП “ГЮСС”) звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль” (далі – ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”) про визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 19.05.2008 порушено провадження у справі № 12/133 за позовом НВПП „ГЮСС” до ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” про визнання договору недійсним.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 08.07.2008 у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Чернігівської області від 08.07.2008 НВПП “ГЮСС” подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з’ясувано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального і матеріального права.

ВАТ “Райффайзен Банк Аваль” проти доводів наведених в апеляційній скарзі заперечувало та просило рішення господарського суду Чернігівської області від 08.07.2008 залишити без зміни, а апеляційну скаргу НВПП „ГЮСС” – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Статут ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” затверджено Загальними Зборами акціонерів ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” (протокол № 3б-41 від 05.10.2007), 06.12.2007 погоджено з Національним банком України та 18.10.2007 проведено державну реєстрацію.

Згідно п. 1.4 Статуту ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” є правонаступником за всіма правами та обов’язками Акціонерного поштово – пенсійного банку „Аваль” ( адлі АППБ „Аваль”).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 03.02.2005 у справі № 8/187/13, яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2005 залишено без зміни, задоволено позов НВПП „ГЮСС” до АППБ „Аваль” про стягнення 37 066,10 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2005 рішення господарського суду Чернігівської області від 03.02.2005 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2005 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області.

При новому розгляді, рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.11.2005 у справі № 12/250 (8/187/13), яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2006 залишено без зміни, позов задоволено повністю. Суд стягнув з АППБ „Аваль” на користь НВПП „ГЮСС” 37066,10 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2006 рішення господарського суду Чернігівської області від 24.11.2005 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2006 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вищим господарським судом України встановлено, що протягом грудня 2003 р. – лютого 2004 р. НВПП „ГЮСС” перерахувало Чернігівській обласній дирекції АППБ „Аваль” кошти на загальну суму 37 066,10 грн., що підтверджується платіжними дорученнями відмітками банку про проведення платежів.

Згодом НВПП „ГЮСС” звернулося до суду про стягнення коштів, як безпідставно отриманих.

Судами встановлено, що призначенням платежу вказаних доручень була сплата відсотків за користування кредитом по кредитному договору № 0101/03-1/549 від 16.12.2002 згідно договору поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002.

Відповідно до постанови Вищого господарського суду від 28.12.2004 у справі № 8/108 кредитний договір № 010/03-1/549 від 126.12.2002 був укладений між АППБ „Аваль” (кредитор) та Дочірнім підприємством „Щорський молокопереробний завод” НВПП „ГЮСС” ( позичальник).

Також, у справі № 8/108 судом встановлено, що договір поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 був укладений між АППБ „Аваль” в особі Чернігівської обласної дирекції та Черв”як Г.П., яка є власником та директором НВПП „ГЮСС”, яке в свою чергу є власником Дочірнього підприємства „Щорський молокопереробний завод НВП „ГЮСС”, що відображено в статутах вказаних підприємств, тобто при перерахуванні вказаних відсотків НВПП „ГЮСС” діяв як поручитель.

Окрім наведеного, в постанові суду вказано, що позивачем та відповідачем у справі не надано доказів визнання договору поруки № 010/03- 1/549 від 16.12.2002 недійсним в установленому порядку, отже цей договір є чинним.

Отже, Вищим господарським судом України у справі № 12/250 ( 8/187/13) встановлено, зокрема, що протягом грудня 2003 р. – лютого 2004 р. НВПП „ГЮСС” платіжними дорученнями перерахувало АППБ „Аваль” кошти на загальну суму 37 066,10 грн., відсотків за користування кредитом по кредитному договору № 0101/03-1/549 від 16.12.2002 згідно договору поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002, які були підписані директором НВПП „ГЮСС” і договір поруки № 010/03-1/549 від 16.12.2002 є чинним.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно ст. 41 ЦК Української РСР, який діяв на час укладення спірного договору угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ст. 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду.

Статтею 153 ЦК Української РСР було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 154 ЦК Української РСР коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Згідно ст. 191 ЦК Української РСР за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов'язання в повному обсязі або в частині.

Порука може забезпечувати лише дійсну вимогу.

Договір поруки повинен бути укладений у письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне недійсність договору поруки.

Оскільки договір поруки, відповідно до ст. 191 ЦК Української РСР повинен бути укладений у письмовій формі, то в силу ч. 2 ст. 154 ЦК Української РСР він міг бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

При цьому ч. 2 ст. 154 ЦК Української РСР не містила вичерпного переліку документів якими сторони в процесі укладення договору могли обмінятися, однак ці документи мали бути підписані стороною, яка їх надсилає.

Відповідно до ст. 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Договір поруки повинен бути укладений у письмовій формі. Недодержання письмової форми тягне недійсність договору поруки ( ч. 3 ст. 191 ЦУК Української РСР).

З урахуванням наведеного, а також фактів встановлених судом у справі № 12/2500 (8/187/13) стосовно того, що платіжні доручення, якими перераховано кошти Чернігівській обласні дирекції АППБ „Аваль” підписані директором НВПП „ГЮСС”, при перерахувані коштів підприємство діяло як поручитель, та того, що договір поруки № 010/03- 1/549 від 16.12.2002 є чинним, колегія суддів вважає, що договір поруки між сторонами був укладений у письмовій формі.

Оскільки сторонами, відповідно до ст. 191 ЦК Української РСР дотримано вимог щодо письмової форми договору поруки, то наведені НВПП „ГЮСС” обставини, не можуть бути підставою для визнання договору поруки № 010/03- 1/549 від 16.12.2002 недійсним.

Доводи наведенні НВПП „ГЮСС” в апеляційній скарзі стосовно того, що в тексті договору поруки зроблено посилання на статті ЦК України, який був прийнятий 01.01.2004 і зазначене свідчить про те, що договір поруки складений банком не в 2002 році, а в 2004 році, і відтак є недійсним, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на те, що НВПП „ГЮСС”, відповідно до ст. 33 ГПК України не надало належних та допустимих доказів того, що договір поруки № 010/03-1/549 від 16.02.2002 укладений в 2004 році.

Інші доводи наведенні НВПП „ГЮСС” колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З підстав наведених у даній постанові колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 08.07.2008.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернігівської області від 08.07.2008 усправі № 12/133 залишити без зміни, а апеляційну скаргу Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС” - без задоволення.

2. Матеріали справи № 12/133 повернути господарському суду Чернігівської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя

Судді

29.09.08 (відправлено)