ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "16" жовтня 2008 р. по справі № 01/46-91

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом прокурора Старовижівського району в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області

до товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Укрінтекс ЛТД», м. Луцьк

про розірвання договору купівлі-продажу №333 від 12.12.2000р., повернення об’єкта незавершеного будівництва в держану власність

Суддя Якушева І.О.

за участю представників:

від позивача:Повх О.М. (дов. №14 від 30.07.2008р.),

від відповідача: Петрова О.Є (дов. від 30.07.2008р.)

В судовому засіданні взяв участь Манзій П.П. - прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури Волинської області.

Суть спору: прокурор в інтересах позивача в позовній заяві просить розірвати договір купівлі-продажу №333 від 12.12.2000р., повернути об’єкт незавершеного будівництва в держану власність. На обгрунтування позовних вимог посилається на таке:

- наказом ФДМ України №30 від 13.01.1998 року затверджено перелік об’єктів, що підлягають приватизації;

- п. 2 переліку об’єктів, що підлягають приватизації у Волинській області, передбачена приватизація незавершеного будівництва об’єкта "Завод картоплепродуктів" в смт. Стара Вижівка;

- наказом регіонального відділення ФДМУ по Волинській області №336 від 18.08.1999 року визначено спосіб приватизації об’єктів незавершеного будівництва через аукціон;

- котельня передана регіональним відділенням відповідачу на підставі акту приймання- передачі об’єкту незавершеного будівництва від 5.12.2000р.;

- розділом 5 договору та додаткових угод до договору купівлі-продажу передбачено, що відповідач зобов’язаний в установлений договором термін переоформити права забудовника на об’єкт незавершеного будівництва; в установлений договором термін завершити будівництво викуплених об’єктів незавершеного будівництва до 25.07.2008 року;

- поточною перевіркою виконання умов договорів купівлі-продажу, яка проводилась регіональним відділенням 04.03.2008, 15.08.2008р. року встановлено, що свої зобов’язання відповідач не виконує, а саме: права забудовника в установлений термін не переоформлені, роботи по будівництву аб’єкта взагалі не проводились;

- регіональне відділення ФДМУ по Волинській області зверталось до відповідача з пропозицією у добровільному порядку розірвати договір купівлі-продажу, проте відповідач не реагує;

- згідно із вимогами ст. 19 Закону України "Про особливості приватизації об’єктів незавершеного виробництва" однією з умов приватизації об’єкта незавершеного будівництва є завершення будівництва об’єктів у встановлений термін.

Прокурор, представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач у відзиві, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечують, посилаючись на таке:

- 01.12.2000р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та ТзОВ «ВКФ Укрінтекс ЛТД» було укладено договір купівлі-продажу № 333 об'єкта незавершеного будівництва - котельні.

30.04.2004 року між РВФДМУ по Волинській області та ТОВ «ВКФ Укрінтекс ЛТД» було підписано додаткову угоду № 333/1 до договору № 333, відповідно до умов якої мета використання об'єкту була змінена з розбирання на добудову. Строк для добудови та введення об'єкту в експлуатацію був встановлений до 25.07.2006 року.

29.08.2006 року між РВФДМУ по Волинській області та ТОВ «ВКФ Укрінтекс ЛТД» було підписано додаткову угоду № 333/2, відповідно до п. 1 якої в розділі 5 «Обов'язки покупця» внесли зміни про таке: завершити будівництво протягом 2 років - до 25.07.2008 року, у разі неможливості завершення будівництва у вказані строки, за наявності необхідних обгрунтувань строки завершення будівництва можуть бути змінені за рішенням органу місцевого самоврядування та органу приватизації з укладанням додаткової угоди».

Отже, строк для закінчення будівництва був визначений до 25.07.2008 року з беззаперечною можливістю продовження даного терміну в разі наявності об'єктивних перешкод для закінчення будівництва в обумовлені строки.

Однак, РВ ФДМУ по Волинській області, починаючи з лютого 2008 року, тобто фактично більш ніж за півроку до дати завершення будівництва, обумовленої договором, почало направляти листи з вимогою добровільного розірвання договору купівлі-продажу на адресу відповідача.

З березня 2008 року РВ ДМУ по Волинській області отримало довідки в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Старовижівської селищної ради, склало акт поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, зміст яких зводився до тою, що добудова об'єкту незавершеного будівництва відповідачем станом на лютий 2008 року не здійснюється.

В той же час, РВ ФДМУ по Волинській області не було з'ясоване питання щодо причин затримки ходу виконання зобов'язання за договором та обставин, які перешкоджали фактичному отриманню проектно-кошторисної та дозвільної документації на будівництво. Існували об'єктивні обставини, які перешкоджали дотриманню строків виконання договору.

Із змісту ст. 24 Закону України «Про планування та забудову територій» випливає, що отримання дозволу на будівництво та дозволу па виконання будівельних робіт неможливе без попереднього оформлення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до чинного законодавства України відведення земельної ділянки здійснюється в один або два етапи. Перший етап передбачає підготовку та затвердження матеріалів попереднього погодження місця розташування об'єкта, а другий - розробку проекту відведення. Таким чином, в даній ситуації відведення земельної ділянки здійснювалося в два етапи, а саме: погодження місця розташування земельної ділянки та розробка проекту відведення даної земельної ділянки.

Процес, який передує укладенню договору оренди, є досить тривалим та містить в собі багато погоджень в органах влади, що суттєво віддаляє дату підписання договору оренди, відповідне подальше отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України «право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється».

Як свідчить проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «ВКФ Укрінтекс ЛТД» для обслуговування незавершеного будівництва (копія якого додається до відзиву на позовну заяву) отримання погоджень та складання проекту землеустрою затягнулося на кілька років. Відповідач звернувся до Старовижівської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на складання проекту землеустрою ще 25.07.2003 року, а рішення Старовижівської селищної ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки було отримано лише 08.10.2004 року.

Договір оренди земельної ділянки був підписаний між Старовижівською селищною радою та відповідачем лише 03.05.2007 року.

Будівництво для виконання умов договору купівлі-продажу без дотримання вимог

законодавства вважалося б суттєвим порушенням закону та призвело б до самочинного

будівництва.

Отже у відповідача з об'єктивних причин не було іншого вибору, як чекати на відповідне законне оформлення всіх необхідних землевпорядних документів, оскільки в іншому випадку будівництво без відповідних дозволів було б самочинним;

- для виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу в частині завершення будівництва об'єкту відповідачем було виконано низку робіт, зокрема, було укладено договір № 24 від 05.07.2006 року на виготовлення проектно-кошторисної документації, договір б/н від 03.07.2006 року на реконструкцію бетонної огорожі.

Однак, до отримання всієї проектної документації та необхідних погоджень та дозволу на виконання будівельних робіт відповідач був позбавлений можливості проведення робіт із завершення будівництва об'єкту купівлі-продажу.

На етапі отримання необхідної дозвільної документації строк закінчення будівництва об'єкта купівлі-продажу, встановлений Додатковою угодою № 333/2 від 29.08.2006 року до Договору купівлі-продажу № 333, сплинув. Відповідач не встигнув завершити будівництво;

- частина перша ст. 614 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, обов'язкової умовою, необхідною для прийняття господарським судом рішення про розірвання договору купівлі-продажу (угоди приватизації), є наявність вини сторони за таким договором (угодою) у порушенні зобов'язання.

Зі сторони ТзОВ "ВКФ "Укрінтекс" було вжито всіх необхідних заходів для виконання зобов'язань за договором № 333 від 01.12.2000 року, і його вина у невиконанні зобов'язань щодо строків завершення будівництва відсутня, оскільки відповідач не міг виконати відповідного зобов'язання у зв'язку з відсутністю передбачених для цього законодавством України документів, оформлення яких займає тривалий час;

- в позовній заяві позивач посилається на те, що факт порушення умов договору підтверджується актом поточної перевірки виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 04.03.2008 року.

Порядок складання актів поточної перевірки встановлений наказом Фонду державного майна № 1649 від 19.08.1998 року «Про затвердження Порядку здійснення державними органами приватизації контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу державного майна» .

Відповідно до п. 1.3.1. цього наказу плановими - підсумковими чи поточними, залежно від того, фіксується перевіркою повне виконання умов договору чи стан їх виконання за певний період. Планові перевірки здійснюються відповідно до щоквартальних наказів Фонду і щоквартальних графіків перевірок регіональних відділень Фонду та Фонду майна Автономної Республіки Крим.

З матеріалів справи не можливо зробити висновок про те, що даний акт був складений в результаті планової перевірки здійсненої відповідно до щоквартального наказу ФДМУ та щоквартального графіку перевірок РВ ФДМУ по Волинський області.

Відповідно до п. 3.2. наказу у разі неявки покупця для участі в перевірці, відмови його та/або представника підприємства від підписання акту перевірки, представник органу приватизації, що проводить перевірку, може здійснити оформлення акта перевірки за підписом (підписами) представників інших органів (за погодженням з ними): органу місцевого самоврядування, бюро технічної інвентаризації тощо. Можливим у такому випадку є також оформлення акта перевірки комісією органу приватизації.

Як вбачається з акту поточної перевірки, який знаходиться в матеріалах справи, на ньому відсутній підпис директора відповідача.

Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

встановив:

13.01.1998 року наказом ФДМ України № 30 "Про перелік об’єктів, що підлягають приватизації" включено до переліку об’єктів малої приватизації, які перебувають у державній власності та підлягають приватизації, об’єкти незавершеного будівництва згідно з додатком 1 (Т.1 а.с.7).

Пунктом 2 переліку об’єктів, що підлягають приватизації у Волинській області, передбачена приватизація незавершеного будівництва об’єкта "Завод картоплепродуктів" в смт. Стара Вижівка.

Наказом регіонального відділення ФДМУ по Волинській області № 336 від 18.08.1999 року "Про визначення способу приватизації ОНБ" визначено спосіб приватизації об’єктів незавершеного будівництва - заводу картоплепродуктів, смт. Стара Вижвка, вул. Жовтнева, 2, шляхом продажу на аукціоні.

Наказом регіонального відділення ФДМУ по Волинській області № 256 від 26.06.2000р. "Про приватизацію незавершеного будівництвом об’єкта "Завод картоплепродуктів" в смт. Стара Вижівка " виділено зі складу цілісного майнового комплексу незавершеного будівництвом Старовижівського заводу кортоплепродуктів об’єкти незавершеного будівництва: котельню, виробничий корпус із картоплесховищем та картоплесортувальним пунктом, адміністративно-побутовий корпус, вагову.

1.12.2003 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтекс" було укладено договір №333 купівлі-продажу об’єкта незавершеного будівництва, що підлягає продажу шляхом викупу "Котельню", Волинська обл., смт. Стара Вижівка.

Згідно п. п. 1.1, 1.2, 2.1 договору позивач –РВ ФДМ України по Волинській області зобов’язувався передати у власність відповідача незавершений будівництвом об’єкт "Котельню", яка знаходиться за адресою: Волинська обл., смт. Стара Вижівка, а відповідач –прийняти об’єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов договору.

Як визначено п.1.2. договору №333 від 12.12.2000р. право власності на об’єкт незавершеного будівництва переходить до покупця з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі об’єкта.

Пунктами 1.4., 3.1., 3.2. договору передбачено, що об’єкт проданий під розбирання.

Передача об’єктів приватизації здійснюється продавцем покупцю в 5-денний термін після повної сплати покупцем вартості об’єкта приватизації, передача об’єкта приватизації продавцем і прийняття об’єкта приватизації покупцем засвідчується актом прийому-передачі, який підписується сторонами.

Розділом 5 договору визначено обов’язки покупця: у встановлений цим договором термін сплатити ціну продажу об’єкта, у встановлений договором термін прийняти об’єкт, в місячний термін з моменту підписання договору переоформити права забудовника на об’єкт.

Додатковою угодою №333/1 від 13.04.2004р. внесено зміни до п.1.4. договору №333 від 12.12.2000р.: замінено слова "під розбирання" на "під добудову без збереження первісного призначення"; в абзаці 4 розділу 5 "Обов’язки покупця" слова "в місячний термін з моменту підписання цього договору " замінено словами "протягом 6 місяців з дня підписання угоди; абзац 6 викладено в редакції:" завершити будівництво до 25.07.2006р., у разі неможливості завершення будівництва в установлені строки за наявності відповідних обгрунтувань строки завершення будівництва можуть бути змінені за рішенням органу приватизації та органу місцевого самоврядування, про що укладається додатковий договір".

Додатковою угодою №333/2 від 29.08.2006р. абзац 6 розділу 5 "Обов’язки покупця" викладено в редакції:" завершити будівництво протягом двох років - до 25.07.2006р., у разі неможливості завершення будівництва у вказані строки за наявності необхідних обгрунтувань строки завершення будівництва можуть бути змінені за рішенням органу місцевого самоврядування та органу приватизації з укладенням додаткової угоди".

Пунктом 4.1. договору №333 від 12.12.2000р. передбачено, що кожна сторона зобов'язується виконувати обов'язки, покладені на неї цим договором та сприяти другій стороні у виконанні обов'язків.

Згідно з розділом 6 договору продавець взяв зобов'язання у разі потреби сприяти покупцю в переоформленні документів на право користування земельною ділянкою , а за його бажанням - у придбанні її у власність.

У разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду (п. 10.3 договору).

Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору №333 від 12.12.2000р., цивільні права та обов’язки виникають, зокрема, з угод.

Відповідно до ст. 174 ГК України, який набрав чинності з 1.01.2004р., господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з договору.

В даному випадку зобов’язання сторін виникли з договору №333 від 12.12.2000р., додаткових угод до нього №333/1 від 13.04.2004р., №333/2 від 29.08.2006р.

Договір №333 від 12.12.2000р., додаткові угоди до нього підписані повноважними представниками сторін, не оспорені, не розірвані, в судовому порядку недійсними не визнавалися.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору №333 від 12.12.2000р. позивач передав, а відповідач прийняв об’єкт незавершеного будівництва – "Котельню" Старовижівського заводу картоплепродуктів, що підтверджується актом передачі від 5.12.2000р.

Відповідачем сплачена повна вартість об'єкта приватизації.

Враховуючи положення п.1.2 договору №333 від 12.12.2000р., відповідач є власником об’єкту.

Звертаючись до господарського суду з позовною заявою про розірвання договору №333 від 12.12.2000р., прокурор обгрунтовує вимогу невиконанням відповідачем зобов’язань щодо переоформлення прав забудовника та непроведенням робіт по будівництву.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

У відповідності із ст. 22 Закону України “Про містобудування”, ст.ст. 24, 25, 29

Закону України “Про планування та забудову територій” будь-яка забудова (здійснення нового будівництва, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт, впорядкування об’єктів містобудування, розширення та технічне переоснащення підприємств) потребує наявність документа, який засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Підставою отримання дозволів на будівництво та виконання будівничих робіт є надання документа, що посвідчує право на земельну ділянку.

Із поданих відповідачем доказів вбачається, що відповідач звернувся до Старовижівської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на складання проекту землеустрою 25.07.2003р.

29.07.2003р. було прийнято рішення ради №143 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки".

Рішенням селищної ради №15/3 від 8.10.2004р. затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки для обслуговування незавершеного будівництва об’єкта; передано в оренду на 5 років ТзОВ “ВКФ Укрінтекс ЛТД”земельну ділянку загальною площею 5,7581га для обслуговування незавершеного будівництва.

Договір оренди земельної ділянки підписаний 18.10.2004р., зареєстрований в Старовижівському районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при державному комітетові України по земельних ресурсах” 22.10.2004р. за № 500.

З наведеного вбачається , що всупереч рішенню № 15/3 від 8.10.2004р., договір оренди земельної ділянки укладено на строк до 17.10.2006р.

Договір оренди від 3.05.2007р. укладено до 31.12.2007р.

Відповідно до ст.18 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Про те, що відповідач звертався за реєстрацією договору оренди від 3.05.2007р. свідчить його заява №01/05-07 від 7.05.2007р. до Старовижівського районного відділу Волинської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при державному комітетові України по земельних ресурсах" (повідомлення про отримання заяви №47458871).

Однак, всупереч вимог ст. 18 Закону України “Про оренду землі” договір оренди від 3.05.2007р. не був зареєстрований в установленому порядку, а отже не набрав чинності.

Доводи позивача про те, що фактично договір оренди від 18.10.2004р. діяв і після 17.10.2006р. (строк до якого його було укладено) до 31.12.2007р. не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами щодо внесення змін до цього договору та реєстрації змін до нього відповідно до вимог ст.ст. 654 ЦК України, ст. 18 ЗУ "Про оренду землі".

Статтею 8 Закону України “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” встановлено, що відведення земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, оформляється відповідним рішенням згідно з вимогами законодавства. У разі відсутності рішення про відведення земельної ділянки в натурі, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, за поданням органів приватизації спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його органи на місцях разом з адміністрацією підприємства, установи, організації, на балансі яких перебуває об'єкт незавершеного будівництва, у місячний строк вживають у встановленому порядку заходів щодо відведення земельної ділянки несільськогосподарського призначення, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Роботи, пов'язані з відведенням земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, та підготовкою технічної документації, необхідної для її придбання, а також оформленням державного акта на право власності на землю, виконуються за рахунок коштів, передбачених на підготовку та проведення приватизації.

Із змісту договору №333 від 12.12.2000р. вбачається, що продавець зобов’язувався сприяти покупцю в переоформленні документів на земельну ділянку.

Посилання позивача на відсутність відповідних звернень відповідача спростовується змістом ст.8 Закону України “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва”, норма якої передбачає, що саме на орган приватизації покладається обов’язок вживати відповідних заходів щодо відведення земельної ділянки.

Доказів вчинення таких дій прокурором та позивачем не подано.

Відсутність належно оформлених документів на земельну ділянку унеможливило звернення та отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт, і відповідно не дало можливості розпочати будівництво.

У відповідності із ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливістю досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди.

Доказів на обґрунтування наявності шкоди в розумінні ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України позивачем не наведено.

Крім цього, як випливає із змісту норми ст. 614 Цивільного кодексу України відповідальність особи за порушення зобов’язання настає за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до п.3 ст.219 ГК України якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Судом враховано, що згідно із ст. 19 Закону України “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва”обов’язковою умовою приватизації об’єктів незавершеного будівництва є встановлення строку затвердження будівництва об’єкта незавершеного будівництва, проте при визначенні строку, зазначеного у договорі №333 від 12.12.2000р., не враховано умови та порядок відведення земельної ділянки, визначений статтею 8 вказаного закону, яка передбачає вжиття відповідних заходів саме органами приватизації, а також того, що вказаною статтею передбачено, що у разі неможливості завершення будівництва в установлені строки за наявності відповідних обгрунтувань, строки завершення будівництва можуть бути змінені за рішенням органу приватизації та органу місцевого самоврядування, про що укладається додатковий договір.

Відповідно до ст.19 ЗУ “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва” обов’язковою умовою договору приватизації є завершення будівництва.

Переоформлення прав забудовника не є обов’язковою, істотною умовою договору.           Відповідно до ст.651 ЦК України розірвання договору передбачено у разі порушення істотних умов договору.

А тому посилання прокурора на те, що невиконання відповідачем зобов’язання по переоформленню прав забудовника є порушенням істотних умови договору, а отже підставою для розірвання договору, не грунтуються на вимогах закону.

Разом з цим, судом взято до уваги те, що відповідачем вживались дії на виконання умов договору №333 від 12.12.2000р., про що свідчить укладення відповідачем 03.07.2006р. договору з підприємцем Шлапай Л.М. на реконструкцію бетонної огорожі, 05.07.2006р. - договору з ПП "Техніка-проект" на виготовлення проектно-кошторисної документації та інженерно-геодезичні вишукування складу металу, металоконструкцій та металевих форм. в смт.Стара Вижва, 19.09.2006р. – договору будівельного підряду з ПП "Енергоресурси" на реконструкцію об’єкта незавершеного будівництва.

Крім цього, враховуючи положення п.1.2 договору №333 від 12.12.2000р., відповідач є власником об’єкту, оскільки ним сплачена повна вартість об'єкта приватизації, а позивачем передано об’єкт, про що сторонами підписано акт -приймання передачі.

У відповідності із ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, в процесі судового розгляду прокурором та позивачем не доведена бездіяльність відповідача щодо виконання умов договору, наявність його вини у несвоєчасному закінченні будівництва, а тому позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204, 321, 526, 614, 651 Цивільного України, ст.125 Земельного кодексу України, ст.22 Закону України "Про містобудування", ст.ст. 24, 25, 29 Закону України "Про планування та забудову територій", ст.ст. 8, 19 Закону України “Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва”, ст.ст. 218, 219 Господарського кодексу України, ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

в позові відмовити.

Суддя                                                    І.О.Якушева

Дата виготовлення повного тексту рішення: 20.10.2008р.

Суддя