донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.10.2008 р.                                                              справа №26/48

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Радіонов Я.С.за довіреністю,

від відповідача:

Чумаков Д.В. за довіреністю , Пахоменков В.І. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго", в особі Краматорських електричних мереж м.Краматорськ Донецької області

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

27.08.2008 року

по справі

№26/48 (Приходько І.В.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Донецькобленерго", в особі Краматорських електричних мереж м.Краматорськ Донецької області

до

Відкритого акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" м.КраматорськДонецької області

про

стягнення інфляційних витрат у розмірі 223 343,35грн. та 3% річних в сумі 75 624,65грн.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Донецькобленерго" в особі Краматорських електричних мереж, м. Краматорськ Донецької області (позивач) із позовом до Відкритого акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" м.Краматорськ Донецької області (відповідач) про стягнення інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату електричної енергії у сумі 223 343,35грн. та 3% річних в сумі 75624,65грн.

Рішенням Донецького господарського суду від 27.08.2008р. у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв’язку з недоведеністю.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в який просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

В обґрунтування заявленої скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідач вважає, що заявлені вимоги позивача є безпідставними у зв»язку зі спливом строку позовної давності, а рішення господарського суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату електричної енергії у сумі 223 343,35грн. та 3% річних в сумі 75624,65грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням господарського суду від 19.03.07 р. по справі №5/42 з відповідача на його користь стягнуто 3 006 862,48грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, що постачалась позивачем відповідачу за договорами на користування електричною енергією, однак станом на 26.02.08р. зазначена заборгованість відповідачем не оплачена у зв»язку з чим на підставі ст. 625 ЦК України позивач здійснив нарахування інфляційних та 3% річних за період прострочення з лютого 2005р по січень 2006р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.03.07 р. по справі №5/42, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 3 006 862,48грн.

Зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

За приписами ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду від 19.03.07 р. по справі №5/42 встановлені факти укладення між позивачем та відповідачем Договорів на користування електричною енергією №10 від 20.10.1997р. та №10 від 05.01.2000р., за умовами яких розрахунки за активну та реактивну електроенергію та інші платежі за розрахунковий період мали здійснюватися платіжними документами у формі планового платежу у розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії та остаточного розрахунку поточного періоду.

Відповідач в порушення умов укладених договорів несвоєчасно сплачував вартість спожитої електричної енергії у зв»язку з чим за ним утворилась заборгованість.

Також зазначеним рішенням встановлено факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 3006862,48грн. за спожиту електроенергію, з яких –196805,66грн. за реактивну електроенергію, за активну 2728210,51 грн. та за екологічну складову 81846,31 грн.

Крім того, встановлено, що у період дії договорів сторони здійснювали зарахування грошових зобов»язань по оплаті електричної енергії шляхом передачі векселів, про що складались відповідні акти приймання-передачі.

Отже рішенням суду по справі №5/42 встановлено розмір заборгованості відповідача перед позивачем, підстави ії виникнення, але моменту виникнення прострочення оплати вказаним рішенням не встановлено. За текстом рішення вказану суму заборгованості встановлено шляхом проведення експертизи та звірки взаєморозрахунків протягом розгляду справи.

В процесі розгляду справи №26/48, на вимогу господарського суду, позивач надав письмові пояснення, в яких уточнив, що спірна заборгованість утворилась за період з 01.12.99р. по 01.01.03р. та надав додаткові розрахунки за якими у 2000 р. позивачем нараховано до сплати 5 521 711,56 грн., сплачено відповідачем - 5 821 526,17 грн., у 2001 р. нараховано - 11 081 905,10 грн., сплачено -8 767 877,41 грн., в 2002 р. нараховано -17 825 886,05 грн., сплачено -15 764 352,16 грн.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у даному випадку вирішення питання щодо тривалості періоду прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання на користь позивача безпосередньо залежить від доказів, що підтверджують факт прострочення (конкретну дату) відповідачем кожного платежу із спірної загальної суми.

Як вбачається, підставою заявлених позовних вимог є рішення господарського суду по справі №5/42, що прийнято 19.03.07р., однак позивач здійснив нарахування інфляційних та річних за період, що передує прийняттю рішення господарського суду яким встановлено розмір заборгованості та ії підстави.

Первинних документів (рахунків, актів), що підтверджують прострочення виконання саме стягнутої суми у період з лютого 2005р. по січень 2006р. позивачем до матеріалів справи не надано.

Наявні в справі документи такими доказами не являються.

Рішенням господарського суду по справі №5/42 не встановлено момент прострочення виконання зобов»язання, що є обов»язковою умовою для здійснення нарахування інфляційних та річних за будь-який період. Посилання позивача на зміст 7-го абзацу на 5-й сторінці рішення суду по справі №5/42, як на встановлення періоду прострочення є безпідставним, оскільки цей абзац вказує на межи позовних вимог позивача стосовно їх розміру, які далі по тексту рішення аналізуються судом.

Оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують момент виникнення грошового зобов’язання, період його прострочення, є вірним висновок суду першої інстанції, про безпідставність та недоведеність вимог позивача про стягнення інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату електричної енергії у сумі 223 343,35грн. та 3% річних в сумі 75624,65грн.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 27.08.08року по справі №26/48 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” в особі Краматорських електричних мереж, м. Краматорськ Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 27.08.08року по справі №26/48 залишити без змін.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

Т.А. Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС