ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.

№ 8/797/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України"

НАК "Нафтогаз України"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2008р.

у справі господарського суду Миколаївської області №8/797/07

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України"

до            Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго"

про           стягнення 15 505 254,96 грн.,

за участю представників:

від позивача: Рак О.В. (довіреність у справі),

від відповідача: Савицька О.Е. (довіреність у справі),

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Миколаївської області з позовом до Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" і просила суд стягнути з останнього 12 710 359,32 грн. основного боргу, 1 029 691,63 грн. пені, 1 552 585,12 грн. інфляційних втрат та 212 618,89 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №4-06/06-621-ТЕ-22 від 30.10.2006р. щодо повної та своєчасної оплати отриманого протягом листопада-грудня 2006р. природного газу.

Відповідач, не заперечуючи проти заявленої до стягнення суми боргу, стверджує про невірний розрахунок суми інфляційних втрат, оскільки позивач рахує інфляцію на інфляцію. Відповідно до розрахунку відповідача загальна сума інфляційних втрат складає 1 398 427,58 грн. Одночасно просить суд на підставі ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України, ст.83 ГПК України не стягувати пеню, а також надати відстрочку виконання рішення строком на шість місяців до 06.06.2008р. та розстрочку виконання рішення строком на 24 місяця з оплатою рівними частинами щомісячно, починаючи з 06.06.2008р. до 06.06.2010р. (а.с.33-36).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 17.01.2008р. (суддя Гриньова Т.В.) позов задоволено: присуджено до стягнення з відповідача 12 710 359,32 грн. основного боргу, 1 029 691,63 грн. пені, 1 552 585,12 грн. інфляційних втрат та 212 618,89 грн. 3% річних. Виконання рішення відстрочено до 06.06.2008р.

Клопотання відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення на 2 роки, відмови у стягненні пені та зменшення суми інфляційних збитків залишені судом без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. (головуючий, суддя М.В.Сидоренко, судді Н.Б.Таценко, М.А.Мишкіна) рішення суду першої інстанції змінено в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків. Відповідно до постанови присуджено до стягнення з відповідача 522 893,49 грн. інфляційних збитків.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення сума у розмірі 1 552 585,12 грн. є вартістю, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, що, у свою чергу, за своєю правовою природою і згідно до приписів ч.1 ст.22 ЦК України та ч.1 ст.225 ГК України, являється збитками. За висновком суду апеляційної інстанції позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення, крім основного боргу, також штрафних санкцій та збитків, які йому було заподіяно відповідачем у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань за договором №4-06/06-621ТЕ-22.

Оскільки сторони не визначили в договорі можливість стягнення збитків у повній сумі, понад штрафних санкцій, то за приписами ч.1 ст.232 ГК України збитки повинні відшкодовуватись лише в частині, не покритій штрафними санкціями. За висновком суду до спірних правовідносин має бути застосовано залікову неустойку. Відтак, в частині стягнення з відповідача 1 029 691,63 грн. збитків від інфляції слід відмовити, стягнувши лише 522 893,49 грн. (1 552 585,12 –1 029 691,63 (пені) = 522 893,49 грн.).

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд її скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1 552 585,12 грн., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що передбачений ст.625 ЦК України індекс інфляції за своєю правовою природою є збитками.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Названа норма є спеціальною щодо ст.623 і ст.22 ЦК України, що встановлюють відповідальність у вигляді відшкодування збитків. Тому при порушенні грошового зобов'язання не може пред'являтись вимога про відшкодування збитків, якщо це не передбачено договором.

При цьому, індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов’язання у всіх випадках. Стягнення з боржника, що порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки індексація і проценти не є способом відшкодування збитків.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв’язку з тим, що в країні відбулися інфляційні процесі, то позивач має право на збереження реальної величини не сплачених грошей.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що індекс інфляції за своєю правовою природою є збитками, спростовується також з огляду на таке.

В силу ч.2 ст.612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов’язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Аналогічний припис міститься у статті 224 ГК України, згідно з якою учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.614 ЦК України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов’язань покладається при наявності вини (умислу або необережності). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності. При цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб’єкт та об’єкт правопорушення, а також суб’єктивна та об’єктивна сторони. Суб’єктивну сторону становить вина боржника.

Положення ж частини другої статті 625 ЦК України не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Між тим, вирішуючи даний спір по суті заявлених вимог, ні суд першої, ні суд апеляційної інстанцій не дали належної правової оцінки доводам відповідача, якими він заперечував проти нарахування позивачем інфляційних втрат, та не перевірили чи відповідає зроблений позивачем розрахунок інфляційних втрат ст.625 ЦК України та порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових спорів (лист ВСУ №62-97р від 03.04.97) з огляду на те, що не допускається нарахування індексу інфляції на суму боргу, на яку вже було нараховано індекс інфляції.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, а рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача 1 552 585,12 грн. інфляційних втрат скасуванню з передачею справи в цій частині позову на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2008р. у справі №8/797/07 скасувати.

3. Рішення господарського суду Миколаївської області від 17.01.2008р. щодо стягнення з відповідача 1 552 585,12 грн. інфляційних втрат скасувати, та передати справу в цій частині позовних вимог на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

4. В іншій частині рішення господарського суду Миколаївської області від 17.01.2008р. залишити в силі.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій