ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 8/290

04.09.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство

«Елетер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія

«Київінвестбуд»

про стягнення 1 736,17 грн.

Суддя В.С. Катрич

Представники:

Від позивача представник Пікуль А.Б. (дов. № 40 від 28.11.07)

Від відповідача представник Прудкий В.І. (дов. № б/н від 03.09.08)

Обставини справи :

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача 466,46 грн. пені за неналежне виконання умов спірного договору на виконання проектної документації № 41.04.06-Пр від 17.04.2006р. та 152,34 грн. трьох відсотків річних, 1 117,27 грн. збитків від інфляції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.07.2008р. розгляд справи був призначений на 04.09.2008р.

У судове засідання, призначене на 04.09.2008р. з’явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 241,92 грн. пені, 152,34 грн. трьох відсотків річних, 1117,27 грн. збитків від інфляції.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з врахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача зазначив, що відповідач не визнає заявлені позовні вимоги. У судовому засіданні представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що у позивача права вимоги виникло 07.06.2006р., а позивач звернувся до суду лише 21.07.2008р., тобто після закінчення строку позовної давності, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд –

ВСТАНОВИВ :

17.04.2006р. між ТОВ «Холдингова компанія «Київінвестбуд»- «замовник»та ТОВ «НВП «Елетер»- «підрядник» був укладений договір на виконання проектної документації № 41.04.06-Пр, відповідно до п.1.1 якого «замовник»доручив, а «виконавець»прийняв на себе обов’язки по виконанню проектної документації комплексу спеціальних будівельно-монтажних робіт з улаштування антикризової системи покрівлі на об’єкті: «Житловий будинок по вул. Гоголівській, 4 в Шевченківському районі м.Києва»(надалі - роботи).

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що вартість робіт за цим договором визначається кошторисом та протоколом погодження договірної ціни та становить 5 078,52 грн.

«Замовник»протягом п’яти банківських днів після підписання сторонами цього договору перераховує «виконавцю»аванс у розмірі 50 відсотків від приблизної вартості робіт, що становить 2 539,26 грн. (п.3.3 договору).

Відповідач на виконання умов спірного договору перерахував на рахунок позивача 2 539,26 грн. авансу, що підтверджується платіжною вимогою-дорученням № 3557 від 18.05.2007р.

Як свідчать матеріали справи, сторонами по договору був підписаний акт здачі-приймання виконаних робіт 30.05.2006р., яким сторони погодили, що «підрядник»виконав весь обсяг робіт по договору № 41.04.06-Пр від 17.04.2006р. (копія в матеріалах справи).

Остаточний розрахунок з «виконавцем»здійснюється «замовником»протягом 5-ти банківських днів після підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт з вирахуванням одержаного авансу (п.3.4 договору).

Таким чином, остаточний розрахунок відповідачем мав бути проведений 07.06.2006р.

Відповідачем в свою чергу остаточний розрахунок був проведений 06.06.2008р., що підтверджується платіжним дорученням № 1151 від 06.06.2008р. (копія в матеріалах справи).

Таким чином, оскільки відповідач здійснив остаточний розрахунок виконаних робіт за договором на виконання проектної документації № 41.04.06-Пр від 17.04.2006р. майже через 2 роки, позивач просить суд стягнути з відповідача 241,92 грн. пені за неналежне виконання умов спірного договору на виконання проектної документації № 41.04.06-Пр від 17.04.2006р. та 152,34 грн. трьох відсотків річних, 1 117,27 грн. збитків від інфляції.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що за порушення «замовником»терміну проведення кінцевого розрахунку, «замовник»сплачує «виконавцю»пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який платиться пеня, він невчасного перерахованої суми за кожен день затримки.

Статтею 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 241,92 грн. за період з 01.06.2007р. по 01.06.2008р. посилається на те, що п. 5 роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України від 29.04.1994р. № 02-5/293 «про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань»передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; виходячи з цього, пеня, встановлена чинним законодавством або договором, підлягає сплаті за весь період часу, протягом якого не виконано грошове зобов'язання з урахуванням … строку позовної давності.

Однак, позивач не врахував, що 6-місячного строку позовної давності.

Крім того, позивач не врахував також, що відповідно до ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, статтею 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, враховуючи те, що зобов’язання відповідача по оплаті виконаних робіт виникло 07.06.2006р., про що також наголошує позивач, а отже нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання припинилося 07.12.2006р.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 241,92 грн. за період з 01.06.2007р. по 01.06.2008р. неправомірна, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зазвичай ставляться.

Згідно з чч. 2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач у встановлений договором строк не розрахувався за виконані роботи, тому позивач просить також суд стягнути з відповідача 152,34 грн. трьох відсотків річних, 1 117,27 грн. збитків від інфляції.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту вищезазначеної норми не вбачається будь-яких випадків обмеження її дії в частині застосування.

При цьому, застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно з частиною першою цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, з огляду на що їх стягнення не залежить від наявності вини боржника у простроченні грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено, що зобов'язання відповідача по оплаті виконаних робіт виникло на підставі укладеного між позивачем і відповідачем договору на виконання проектної документації № 41.04.06-Пр від 17.04.2006р., відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, а саме не сплатив вартість виконаних робіт у встановлений договором строк, відповідачем не надано доказів, які б спростовували розмір нарахованих позивачем інфляційних у розмірі 1 117,27 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 152,34 грн., зазначених позивачем в розрахунку, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 1 117,27 грн. та трьох відсотків річних в сумі 152,34 грн. правомірні та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджена правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків від інфляції в сумі 1 117,27 грн. та трьох відсотків річних в сумі 152,34 грн., відповідач не довів протилежне, тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України передбачено, що стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони.

Керуючись ст. ст. 258, 525, 526, 530, 548, 549, 625 ЦК України, ст. ст. 175, 193, 232 ГК України, ст.ст. 33, 49, 75, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Київінвестбуд»(юридична адреса: 04060, м.Київ, вул. Вавилових, 9; фактична адреса: 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Елетер»(02660, МСП, м.Київ, вул. Магнітогорська, 2; ) 152 (сто п’ятдесят дві) грн. 34 коп. трьох відсотків річних, 1 117 (одна тисяча сто сімнадцять) грн. 27 коп. збитків від інфляції, 102 (сто дві) грн. державного мита, 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

В.С. Катрич

Дата підписання: 18.09.2008р.