ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 р.

№ 30/257

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Грека Б.М.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Копусь А.А.

прокурор: Сахно Н.В.

розглянувши касаційне подання Заступника прокурора м. Києва

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2008р.

у справі № 30/257 Господарського суду м. Києва

за позовом Київського природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Дніпровської районної у м. Києві ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА”

про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

Київський природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Дніпровської районної у м. Києві ради та Товариства з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов’язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” повернути земельну ділянку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.10.2007р. (суддя Т.М.Ващенко) позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 28,8кв.м., яка розташована по вул. Бучми, 2-б у Дніпровському районі м. Києва, зобов’язано Товариство з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” повернути земельну ділянку площею 28,8кв.м., яка розташована по вул. Бучми, 2-б у Дніпровському районі м. Києва, звільнивши її від будівель та споруд, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” в доход Державного бюджету України 42,50грн. державного мита та 59,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, стягнуто з Дніпровської районної у м. Києві ради в доход Державного бюджету України 42,50грн. державного мита, 59,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з рішенням Господарського суду м. Києва від 23.10.2007р., Товариство з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2008р. (судді: Б.В.Отрюх, А.А.Верховець, А.І.Тищенко) апеляційну скаргу задоволено, рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2007р. скасовано, провадження по справі припинено.

Не погодившись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2008р., заступник прокурора м. Києва вніс до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2008р. та залишити в силі рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2007р. Свою вимогу заступник прокурора м. Києва мотивує тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційне подання Товариство з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” доводить безпідставність вимог касаційного подання та просить залишити його без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2008р. –без змін.

Розглянувши касаційне подання, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційне подання заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено:

Рішенням Київської міської ради VII сесії XXIII скликання від 08.06.2000р. № 164/885 районним у м. Києві радам було передано повноваження щодо надання земельних ділянок в оренду під розміщення стаціонарних та пересувних малих архітектурних форм площею до 42кв.м.

21.07.2004р. між відповідачами Дніпровською районною у м. Києві радою та Товариством з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” було укладено договір оренди земельної ділянки, за яким Дніпровська районна у м. Києві рада на підставі рішення від 23.06.2004р. № 175 надала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю “Тельбін ІВА” земельну ділянку площею 28,8кв.м., яка розташована по вул. Бучми, 2-б у Дніпровському районі м. Києва, за рахунок міських земель терміном на 3 роки.

Проте, встановивши дані обставини господарський суд не встановив чи приймалося рішення від 23.06.2004р. № 175 у порядку, визначеному рішенням Київської міської ради VII сесії XXIII скликання від 08.06.2000р. № 164/885.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Таким чином, приписами даної правової норми визначено, що наявність чи відсутність відповідних обставин встановлюється на підставі на підставі доказів.

Проте, місцевий господарський суд, пославшись на вказівки прокурора не у встановленому законом порядку не досліджував укладений між відповідачами договір, чим порушив вищенаведену правову норму.

Згідно ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно ст. 20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Проте, вирішуючи спір щодо визнання договору недійсним господарський суд не досліджував факту чи було здійснено реєстрацію спірного договору у порядку, що встановлений законом, а отже не досліджено обставин щодо набрання даним договором чинності.

Крім того, вирішуючи спір в частині звільнення земельної ділянки від будівель та споруд господарський суд мав дослідити обставини щодо того які споруди знаходяться на відповідній земельній ділянці та хто є їх власником.

Згідно ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи, право позивача на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів господарський суд зобов’язаний встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачем прав позивача та прийняти відповідне рішення.

Проте, господарський суд апеляційної інстанції порушив вищенаведену правову норму щодо прав позивача на захист свого порушеного права і виходячи з того, що строк дії спірного договору закінчився припинив провадження у справі, не розглянувши позов по суті.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційне подання заступника прокурора м. Києва задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2008р. у справі № 30/257, а справу передати на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий - суддя Грек Б.М.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.