ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Дніпропетровськ",

м. Дніпропетровськ

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.03.2008 р.

у справі

господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Дніпропетровськ",

м. Дніпропетровськ

до

1. Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Шполянський елеватор", м. Шпола Черкаської області,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос", м. Дніпропетровськ

про

спонукання відновити в натурі заставлений соняшник, видачу подвійного складського свідоцтва на зерно та стягнення штрафу у розмірі 10 000 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Кучерева Н.В. за дов. від 12.02.2007р. №158,

відповідача 1: не з’явився,

відповідача 2: не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Дніпропетровськ" звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Шполянський елеватор" та товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос" про спонукання відновити в натурі заставлений соняшник в кількості 18600,0 т, видачу подвійного складського свідоцтва на зерно та стягнення штрафу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2007 р. у справі № 12/38-07 в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано недоведеністю факту укладання договору зберігання насіння соняшнику, додаткової угоди до цього договору та видачі відповідачем-1 складської квитанції.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.03.2008р. у справі №12/38-07 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2007р. з даної справи про відмову в позові залишено без змін, але з інших підстав, а саме з підстав невідповідності способу захисту прав позивача обставинам справи та приписам діючого законодавства.

Не погоджуючись із вказаною постановою у даній справі, Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Дніпропетровськ" звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову скасувати та задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі 1 та 2 не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Розглядаючи касаційну скаргу та перевіряючи юридичну оцінку обставин справи і повноту їх встановлення у відповідності до приписів ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція вважає за необхідне зазначити наступне.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.08.2005р. між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Красногвардійське відділення Промінвестбанку" (позивач) та ТОВ "Агрос" (відповідачем-2) був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 30/0932/02-01.

В забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором між останніми було укладено договір застави № 3905 від 15.08.2005р., згідно умов якого у заставу позивачеві відповідач-2 передав 18600,0 т соняшника.

Підставою позову, як зазначає суд апеляційної інстанції, позивач вказував наявність між дочірнім підприємством державної акціонерної компанії "Хліб України" "Шполянський елеватор" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос" договору № 57 від 29.06.2005р. про приймання, збереження, сушку, очистку та відпуск сільськогосподарської продукції, наявність складської квитанції № 920, виданої 14.07.2005 року на бланку АК №024781, згідно якої відповідач-1 підтвердив прийняття від відповідача-2 на зберігання за договором № 57 від 29.06.2005р. соняшника 2004 року збирання врожаю фізичною та заліковою вагою 18600000 кг, ГОСТ 22931-89, вологістю 8,0, сміттєва домішка 1,8.

Позивач також посилався на договір між ним, позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 від 15.08.2005р. про внесення змін № 1 договору зберігання №57 від 29.06.2005р., згідно якого (п.5.6 договору) забороняється відвантаження насіння соняшнику із елеватора до повного виконання зобов'язань відповідача перед позивачем по кредитному договору.

Відповідно п.5.7 договору від 15.08.2005р. за порушення зобов’язань, передбачених п.5.6 цього договору в редакції додаткової угоди, а саме за відвантаження насіння соняшнику без письмового дозволу Банку (позивача), виконавець (відповідач-1) виплачує на користь Банку штраф в розмірі 10 000 грн., а також відшкодовує останньому в натурі кількість відвантаженого без дозволу Банку насіння соняшнику чи відшкодовує його вартість за ринковими цінами, що діють на момент відшкодування.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові зазначив про недоведеність факту укладання договору зберігання насіння соняшнику, додаткової угоди до цього договору та видачі відповідачем-1 складської квитанції, з чим на думку колегії цілком обґрунтовано не погодився господарський суд апеляційної інстанції з тих підстав, що господарським судом 1-ї інстанції достовірність вказаних доказів чи їх фальсифікація належним чином не перевірялась, а саме: експертиза достовірності підписів та печаток з боку відповідача-1 на договорах та на складському свідоцтві не проводилась.

Однак, не вдаючись до оцінки достовірності вказаних доказів, апеляційний господарський суд вирішив, що позов задоволенню не підлягає, оскільки визначений позивачем спосіб захисту права в частині позову про спонукання відповідачів солідарно відновити в натурі на користь позивача заставлений соняшник в кількості 18600 т і видати подвійне складське свідоцтво на зерно не відповідає обставинам справи, умовам договору та приписам діючого законодавства.

При цьому в порушення вимог, які ставляться до судового рішення щодо його обґрунтованості та законності (ст.84 ГПК України), в мотивувальній частині постанови апеляційний господарський суд, як і в рішенні суд 1-ї інстанції, не вказав норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін у даній справі та на яких ґрунтуються висновки суду щодо неправильності визначення позивачем способу захисту прав останнього.

Стосовно ж позову в частині стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн., то апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскільки позивач вимог про відшкодування відповідачем-1 в натурі насіння соняшнику чи відшкодування його вартості за ринковими цінами, як то передбачено п.5.7 договору від 15.08.2005р., не заявляв, то позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн. з відповідача-1 можливе лише в разі задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача насіння соняшнику в натурі або його вартості.

Однак з таким висновком суду 2-ї інстанції колегія не погоджується, оскільки він суперечить умовам договору від 15.08.2005р. (п. 5.7) та вимогам чинного законодавства за змістом та суттю якого стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн. з відповідача-1 є окремим видом відповідальності останнього за порушення зобов’язання по договору (неустойка), що регламентується відповідними нормами матеріального права, за приписами яких неустойка підлягає стягненню в повному розмірі незалежно від відшкодування збитків, за умови, звичайно, доведеності факту порушення договірного зобов’язання.

Отже, оскільки господарськими судами першої та апеляційної інстанції не досліджено в повному обсязі матеріали і обставини справи, що мають суттєве значення для розгляду спору (ст. 43 ГПК України), не з’ясовано дійсні правовідносини сторін за договором та не застосовано законодавство, яке підлягає застосуванню в даному випаду, колегія вважає, що з урахуванням приписів ст. 11110 ГПК України такі порушення норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування постановлених по справі судових рішень з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.03.2008р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2007 у справі №12/38-07 скасувати.

Справу направити до господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд.

Головуючий суддя           В.С. Божок

Судді: Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко