ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" жовтня 2008 р. Справа № 19/163

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХІД-АВТО-ПЛЮС"

до відповідача Приватна фірма "Девіз"

про стягнення в сумі 116545 грн. 74 коп.

Суддя

Представники:

Від позивача : Світличний Р.В.

Від відповідача : Драгун І.І. - ліквідатор

Статті 20, 22, 91, 107 ГПК України сторонам роз'яснені.

В судовому засіданні 06.10.2008 року оголошувалась перерва до 10.10.2008 року.

СУТЬ СПОРУ: Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в сумі 116545,74 грн., з яких 100173,87 грн. основний борг, 5540,75 грн. пеня, 1895,56 грн. відсотки річних та 8935,56 грн. збитки від інфляції. Вимоги обгрунтовує невиконанням відповідачем умов договору від 03.02.2006 року на перевезення вантажів автомобільним транспортом в частині оплати наданих послуг. В судовому засіданні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що приватне підприємство "Девіз" визнано банкрутом і позивач у встановлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" термін не звернувся з грошовими вимогами до боржника. Таким чином, згідно вказаного Закону, вимоги не розглядаються і вважаються погашеними. Просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2006 року між ТзОВ "Захід-Авто-Плюс" та ПП "Девіз" було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом. Відповідно до умов договору, відповідач (замовник) доручає, а позивач (товариство) доставляє довірені замовником вантажі до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу.

Розміри плати за перевезення вантажів "товариством" проводиться за договірними цінами, визначеними в додатку до договору № 1, який є його невід'ємною частиною. "Замовник" проводить розрахунки за надані послуги шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок "товариства" на протязі 7 (семи) банківських днів з моменту надання "товариством" рахунку на оплату (п.п. 7.1, 7.2 Договору).

Протягом 2006 року позивачем було надано відповідачу послуги автотранспортом на загальну суму 296028,87 грн., що підтверджується актами виконаних робіт, виставленими до оплати рахунками, реєстром подорожніх листів та звірками взаєморозрахунків. За надані послуги відповідач розрахувався частково. Станом на 25.12.2006 року заборгованість відповідача склала 100173,87 грн.

15 березня 2007 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 10 з вимогою погасити існуючу заборгованість, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

За прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 5540,75 грн. (п. 6.1 Договору), а також, згідно ст. 625 ЦК України, збитки від інфляції в сумі 8935,56 грн. та 3% річних в сумі 1895,56 грн. Відтак загальна суму боргу склала 116545,74 грн.

Доказів сплати боргу відповідач суду не надав.

Відповідно до клопотання відповідача та наданих доказів, ухвалою суду від 23.05.2007 року провадження у справі № 19/163 було зупинено до закінчення реорганізації підприємства-відповідача шляхом перетворення приватної фірми "Девіз" у товариство з обмеженою відповідальністю "Девіз". Зобов'язано відповідача повідомити господарський суд про закінчення процедури реорганізації підприємства. Оскільки на протязі тривалого часу відповідач повідомлень до суду не надсилав, ухвалою від 15.09.2008 року провадження у справі було поновлено.

Як з'ясовано в судовому засіданні 06.10.2008 року, постановою господарського суду Рівненської області від 23.07.2008 року зі справи № 9/30 приватна фірма "Девіз", в порядку ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визнана банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора. На виконання вимог постанови ліквідатором опубліковано оголошення в газеті Верховної Ради України "Голос України" № 145 від 02.08.2008 року про визнання ПФ "Девіз" банкрутом.

За умовами ч. 3 ст. 51 вищевказаного Закону, кредитори мають право заявити свої претензії до боржника, який ліквідується, в місячний строк з дня публікації оголошення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом. Таким чином строк подачі заяв з вимогами до боржника - до 02.09.2008 року.

Позивач не надав суду доказів звернення з вимогами до боржника - ПФ "Девіз" у справі про банкрутство. Присутній в засіданні ліквідатор ПФ "Девіз" підтвердила відсутність заяв позивача з вимогами до боржника.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України № 04-5/1193 від 04.06.2004 р. "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справи у позовному провадженні вирішуються по суті до опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення справи про банкрутство. У разі звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, позовне провадження підлягає припиненню на підставі п. 2 ст. 80 ГПК України. У разі якщо позивач не звернувся з відповідною заявою у справу про банкрутство, суд відмовляє в задоволенні позову на підставі ч. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як свідчать матеріали справи, позивач являється конкурсним кредитором, оскільки його вимоги виникли до порушення провадження у справі про банкрутство ПФ "Девіз", а відтак повинні бути заявлені в місячний термін з моменту опублікування оголошення про визнання боржника банкрутом.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Відтак, враховуючи, що позивач не звернувся з вимогами до боржника у справі про банкрутство, його вимоги не розглядаються і вважаються погашеними. За таких обставин в позові слід відмовити. Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

підписано "14" жовтня 2008 р.