ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 05-5-16/16224-16/107

12.06.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча»

до 1) Донецької обласної державної адміністрації

2)Управління праці та соціального захисту населення у Ново азовському районі Донецької області

3) Управління Державного казначейства в Донецькій області

про стягнення 648935,29 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача Карастоянов П.В.-дор., Колодязний К.В.-дор., Табій А.В. –дор.

Від відповідача 1 Цукур А.С., Скоробагата Т.М. –дор.

Від відповідача 2 не з‘явився

Від відповідача 3 не з»явився

Обставини справи :

Пред‘явлені вимоги про стягнення з належного відповідача на користь позивача відшкодування збитків від перевезень автомобільним транспортом пасажирів пільгових категорій у 2006 р. в сумі 648935,29 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 1 укладений договір № 122-20/8144 від 05.10.2004 р., на підставі якого він протягом 2006 року здійснював пасажирські перевезення на маршруті загального користування приміським сполученням Новоазовськ –Маріуполь всіх без винятку категорій пасажирів, в тому числі і тих, що користуються правом безкоштовного проїзду. При цьому зазнав збитків. Позивач посилається на ст. ст.. 22, 633 ЦК України, ст.ст. 7, 11, 31, 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», постанову Кабінету України № 256 від 04.03.2002р.

Відповідач 1 проти позову заперечує. Свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву та поясненнях, які долучені до матеріалів справи, зокрема посилається на Бюджетний кодекс України.

Відповідач 2 позов визнає частково в сумі 5219,69 грн. , посилається на Бюджетний кодекс України, Закон України «Про Державний бюджет», постанови Кабінету Міністрів № 256 від 04.03.2002р., № 117 від 29.01.2003р., надав копії звітів, актів звірки та договору № 6 на фінансування витрат підприємства по перевезенню пільгової категорії громадян від 01.05.2006р.

Відповідач 3 в запереченнях на позов пояснив, що Донецька обласна державна адміністрація та УПТЗН Новоазовської РДА є розпорядниками бюджетних коштів , які беруть зобов‘язання та проводять видатки в межах бюджетних асигнувань самостійно (ст..22, 51 Бюджетного кодексу України), просись звільнити від участі у даній справі в якості відповідача 3.

Позов про стягнення збитків заявлено до трьох відповідачів - Донецької обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення у Новоазовському районі Донецької області, Управління Державного казначейства в Донецькій області. В позовній заяві позивач просить стягнути з належного відповідача відшкодування збитків

Відповідно до ст.54 ( ч.2 п.4) ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Зміст позовних вимог включає предмет і підстави позову до кожного з відповідачів.

Неодноразових вимог суду про визначення належного відповідача позивач не виконав, в поясненнях посилається на ст. 23 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

5 жовтня 2004 р. між позивачем та відповідачем 1 - Донецькою обласною державною адміністрацією був укладений договір № 122-20/8144 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, згідно якого відповідач 1 (замовник за договором) надає позивачу (перевізник за договором) право на перевезення пасажирів на маршруті загального користування Новоазовськ (АС) –Маріуполь (АС) у звичайному режимі, щоденно рейсах № 8609, 8610, 8611, 8612, 8613, 8614, 8603 –8608, 8615 –8620 з 05.10.04 по 05.10.07.; визначає марки автобусів для роботи на маршрутах, затверджує графіки руху автобусів по маршрутам, погоджує тариф на перевезення пасажирів, а позивач забезпечує перевезення пасажирів на умовах, передбачених цим договором.

Позивач звернувся з вимогами про стягнення з належного відповідача відшкодування збитків від перевезень автомобільним транспортом пасажирів пільгових категорій у 2006 році в сумі 648935, 29 грн. на маршруті Новоазовськ –Маріуполь.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує ст. 22 ЦК України, а також тим, що за своєю правовою природою договір № 122-20/8144 від 05.10.2004 р. є публічним договором ( ст. 633 ЦК України), відмова від укладання якого є незаконною, посилається на ст.ст. 7, 11, 31 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про автомобільний транспорт», п.2.1.4, 2.1.5, 2.4.4. договору. Крім того, позивач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.02.та зазначає, що головним розпорядником коштів по цій постанові є відповідач 2, розрахунки кількості перевезених пасажирів , в тому числі й їх пільгових категорій здійснені згідно з наказом Міністерства статистики України № 150 від 27.05.1996 р. , застосовано коефіцієнт 1,48 , згідно з указівкою начальника головного управління статистики від 26.01.2006 р. № 05/1-2-08/16.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судових засіданнях докази в їх сукупності, суд дійшов висновку в позові відмовити, виходячи з наступного.

Стаття 7 Закону України «Про автомобільний транспорт»(в редакції Закону України від 23 лютого 2006 року N 3492-IV «Про внесення змін до Закону України «Про автомобільний транспорт»), визначає, що організація пасажирських перевезень покладається на приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньо-обласні маршрути), - на Раду міністрів Автономної Республіки Крим чи обласні держадміністрації. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані, зокрема, проводити конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування; забезпечувати укладання договору на автобусних маршрутах загального користування із автомобільним перевізником - переможцем конкурсу на приміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), забезпечувати компенсацію втрат автомобільному перевізнику внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів та регулювання тарифів.

Згідно ст. 31 зазначеного Закону відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Постановою Кабінету Міністрів від 4 березня 2002 р. № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету, який визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п.3 Порядку).

Згідно п.5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають до фінансових органів райдержадміністрацій, виконкомів міських рад до 22 числа місяця, що настає за звітним.

Відповідно до п. 4. ст. 22 Бюджетного кодексу України, головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Відповідно до ст. 89 п. 4 підпункту "б" Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються з районних бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Законами України про державний бюджет встановлюються бюджетні призначення для надання пільг та компенсацій за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При заявленні позову про стягнення збитків, позивач повинен обґрунтувати розмір збитків, які виникли у нього в зв”язку з порушенням відповідачем своїх зобов”язань, та надати докази, які підтверджують причинний зв”язок між невиконанням або неналежним виконанням зобов”язань та понесеними збитками.

Обсяг збитків позивач обґрунтовує арифметичними розрахунками, виходячи з обігу пасажирів на маршруті, який склав 5169,7 тис. пасажиро –кілометрів з застосуванням коефіцієнта відповідності кількості безплатних та платних пасажирів 1,48 помноженого на 0,10 - тариф на перевезення одного пасажира на відстань 1 км.

Згідно розрахунків позивача, сума дотації за пільгові перевезення пасажирів на маршруті склала 765115,60 грн. ( 5169700 х 1,48 х 0,10).

За звітний період позивачем отримано бюджетних коштів на суму 116180,31 грн. Тому сума збитків за розрахунками позивача складає 648935,29 грн. (765115,60 грн. –116180,31 грн.).

Позивачем безпідставно застосовано даний метод для визначення розміру компенсації за пільгові перевезення окремий категорій громадян.

Форма 51-авто (місячна) «Звіт про перевезення вантажів та пасажирів автомобільним транспортом»є формою державних статистичних спостережень, затвердженою наказом Державного комітету статистики України відповідно до Закону України «Про державну статистику», і чинне законодавство не передбачає її використання для обчислення розмірів компенсацій за перевезення пільгових категорій пасажирів.

Застосування коефіцієнта 1,48 та посилання на указівку начальника головного управління статистики у Донецькій області від 26.01.2006 р. № 05/1-2-08/16 є безпідставним, оскільки відповідно до абзацу 3 зазначеного листа коефіцієнт 1,48 використовується лише для складання державної звітності зі статистики автомобільного та міськелектротранспорту з метою встановлення єдиного порядку обліку при визначенні об‘ємів перевезених пасажирів, враховуючи тих, котрі користуються правом безкоштовного проїзду, без права використання для інших цілей.

Таким чином, надані позивачем форми № 51 –авто не є належними доказами у справі в розумінні ст. 34 ГПК України.

Договором від 05.10.2004 р. № 122-20/8144, укладеним між позивачем та відповідачем 1, яким обґрунтовує вимоги позивач, визначено, що облдержадміністрація зобов‘язується сприяти щодо компенсації збитків від перевезень пільгової категорії населення в порядку встановленому законодавством України.

Зазначеним договором зобов‘язання компенсувати позивачу збитки від перевезень пільгової категорії населення не передбачено. Дія зазначеного договору поширюється тільки на осіб, які його уклали, тобто на позивача та відповідача 1, на відносини позивача з відповідачами 2 та 3 зазначений договір не розповсюджується.

Інших доказів розміру збитків та наявності причинного зв”язку між неналежним виконанням та понесеними збитками, суду не надано.

Обов”язок доказування та подання доказів, відповідно до ст.33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному випадку це стосувалося позивача, що мав довести розмір збитків та наявність причинного зв”язку між невиконанням або неналежним виконанням договору та понесеними збитками.

З врахуванням викладеного, належить визнати, що позивач не обгрунтував документально заявлені вимоги та не надав суду доказів наявності причинного зв‘язку між діями якого небудь з відповідачів та понесеними збитками.

Позивач не довів належним чином, за якою методикою, яким чином та відповідно до якого нормативного акта визначено розмір збитків (компенсації, в якому саме розмірі необхідно відшкодовувати зазначену компенсацію з кожного з відповідачів.

З врахуванням викладеного, належить визнати, що позивач не обгрунтував документально заявлені вимоги та не надав суду доказів наявності причинного зв‘язку між діями діями котрогось із відповідачів та понесеними збитками,тому позов про стягнення з належного відповідача збитків задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

За згодою сторін 12.06.2008р. в засіданні суду суддя оголосив тільки вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст.49, 77, 82-85 ГПК України, Господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

О.М.Ярмак

Рішення підписано 08.08.2008 р.