ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.08 р.                     Справа № 34/153а

Господарський суд Донецької області у складі судді Кододової О.В.

при секретарі судового засідання Котельниковій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Закритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Союз” м.Краматорськ

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Краматорську

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 05.03.2007р. №/0/1018776

за участю прокурора Лисенко С.І.

Представників сторін :

від позивача – Беловол О.І., Шикалов Ю.І. (за дорученням)

від відповідача – Чирикіна Н.В., Макаров В.М., Коротя В.Г. (за довір.)

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Українська страхова компанія “Союз” м. Краматорськ звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.03.2007року №/0/1018776, розгляд якої згідно пункту 6 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" №2953-ІУ від 6 жовтня 2005 року, до початку діяльності окружного адміністративного суду був підвідомчий господарському суду Донецької області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що його тричі перевіряли за один і той же період, а саме 2004рік та 2005рік, що на думку позивача суперечить Закону України від 04.12.90р. №509. Крім того ті ж самі господарські операції досліджувалися перевіряючими в тому числі з ВАТ „ХК „Луганськтепловоз” та ОДО „СК СПИЧ и К”. Податковим органом не було враховано, що під час прийняття спірного податкового повідомлення - рішення від 05.03.2007р. №000003200/0/8776, попереднє податкове повідомлення – рішення №/0/65543 від 20.12.2006р. було ним оскаржене до господарського суду і рішенням по справі №34/51а визнане недійсним повністю.

Позивач вважає, що він правомірно відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” у редакції яка діяла під час здійснення господарських операцій з 01.07.2004року по 31.12.20004року, зменшував суму доходу, який підлягав оподаткуванню, на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) нарахованих за договором перестрахування з ОДО „СК СПИЧ и К”. Відтак позивач вважає, що застосування відповідачем норми, яка не діяла під час здійснення господарської операції суперечить ст.58 Конституції України.

Позивач заявою від 06.11.2008року (вхід. №02-41/02-41/43052) уточнив номер податкового повідомлення – рішення, яке оспорюється, у зв’язку із припущеною опискою, а саме №/10/8776 від 05.03.07р. із зазначеним уточненням був ознайомлений відповідач та прокурор.

Відповідач проти позову заперечує (т.1 а.с.66-67) в повному обсязі та зазначає, що податкове повідомлення – рішення прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач зазначає, що перевірка позивача проводилась відповідно до постанови слідчого від 25.12.2006року та листа ДПА від 18.01.2007року. Відповідач посилається на те, що відповідно до частини 13 ст.11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Законом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться після порушення кримінальної справи проти платника податків (посадових осіб платника податків), що перевіряється, відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

Відповідач з посиланням на норми Закону України „Про страхування” робить висновок, що у випадку несплати страховиком (позивачем) страхової премії перестраховику (ТДВ „СК „СПІЧ і К”) в період дії договору перестрахування, зобов’язання в відшкодуванні збитків страховику (при виникненні страхових випадків по оригінальному договору страхування) не виникає. Відповідач вважає, що виникнення зобов’язань ТДВ „СК „СПІЧ і К” в наданні страхових послуг та їх обсяг залежать від платежів, що надійшли на його розрахунковий рахунок. У зв’язку з цим, на думку відповідача, страхові премії перестраховику, які визначені в ковер – нотах, не можуть вважатися нарахованими, до їх фактичної сплати в період дії перестрахування.

Прокурор повідомленням від 07.11.2007року №05/1-25нр-07 (вхід. №02-41/41764 від 08.11.2007року) повідомив суд про вступ прокурора в процес в інтересах держави в особі ДПІ у м. Краматорську.

Враховуюче те, що дослідження первинних бухгалтерських документів та облікових реєстрів у яких відображені господарські операції, потребує спеціальних знань, суд ухвалою від 21.08.2007року призначив по справі судово-бухгалтерську експертизу проведення якої доручено Науково – дослідницькому експертному криміналістичному центру при УМВС України в Донецькій області (т.1 а.с.133).

Розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами додаткові докази судом встановлено наступне.

Відповідачем була проведена позапланова позивача з питань відповідності податковому законодавству фінансово-господарських взаємовідносин з ВАТ “ХК “Луганськтепловоз” за період з 01.07.2004року по 30.09.2005року. За результатами перевірки було складено Акт №164/22-24811619 від 20.02.2007 року.

У висновку акту перевірки №164/22-24811619 від 20.02.2007 року встановлені порушення п.п.7.2.1 п. 7.2 ст.7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в редакції від 22.05.97р. №283/97-ВР із змінами, внесеними із Законом України від 01.07.2004р. №1957-IV в результаті чого за 2004рік занижено податок за ставкою 3% у розмірі 1173,9тис. грн.

На підставі Акту перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення №/0/10/8876 від 05.03.2007року, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 2347800,00грн., з них основного платежу 1173900,00грн., та штрафні (фінансові) санкції 1173900,00грн.

Відповідач у акті перевірки зазначив (т.1 а.с.17 зворот. сторона), що даною перевіркою встановлено заниження скоригованого доходу від страхової діяльності за рахунок неправомірного зменшення сум страхових платежів, страхових премій одержаних (нарахованих) ЗТ „УСК „Союз” протягом звітного періоду за договорами страхування, на суму страхових премій, визначених в перестраховочних ковер - нотах (№1-С від 05.07.04, №2-С від 02.08.04., №3-С від 01.10.04, №4-С від 01.11.04.) укладених перестраховщиком – ТДВ „СК СПІЧ і К”.

Відповідач у акті перевірки зробив висновок, що перевіркою правильності визначення суми податку, який оподатковується за ставкою 3% встановлено заниження у 2004році податку у розмірі 1173,9тис.грн., в тому числі за 3 квартали 2004 року у розмірі 409,5 тис.грн.

У зв’язку із необхідністю дослідження первинних бухгалтерських документів та облікових регістрів судом була призначена судова бухгалтерська експертиза.

Судом був направлений запит щодо направлення із слідчих органів на адресу суду кримінальної справи №180-239, яка містила оригінали договорів, первинних бухгалтерських документів та податкових декларацій. Зазначена справи була направлена судовому експерту для дослідження та надання висновку.

Під час судового розгляду на стадії дослідження доказів зазначена справа була досліджена судом. Копія декларації з податку на доходи (прибуток) страховика за 2004рік а Уточнюючий розрахунок (Кримінальна справа №180-239 т.1а.с.30-38), які мають значення для розгляду справи долучені до матеріалів справи.

Як вбачається із Статуту позивача (п.3.3.) предметом безпосередньої діяльності Товариства є страхування, перестрахування та фінансова діяльність в межах, обумовлених Законом України „Про страхування”.

Між позивачем та ВАТ „Холдінгова компанія „Луганськтерловоз” був Укладений договір страхування майна №300 від 05.07.2004року (т.1 а.с.83-85), №304/1 від 02.08.2004року (т.1 а.с.86-88), №307 від 01.10.2004року (т.1 а.с.89-91), №310 від 01.11.2004року (т.1 а.с.92-94).

До зазначених договорів між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю „Страховою компанією „СПІЧ і К” були укладені перестраховочні ковер – ноти: №1-С від 05.07.04р. (т.1 а.с.95), №2-С від 02.08.04р. (т.1 а.с.96), №3-С від 01.10.04р. (т.1 а.с.97), №4-С від 01.11.04р. (т.1 а.с.98), які підписані сторонами та скріплені печатками та передбачають, що вони вступають у силу з моменту підписання та передбачають оплату частками. Між сторонами до перестраховочних ковер – нотів були укладені додаткові угоди про зміну строків заборгованості (т.1 а.с.99-100) та укладена Додаткова угода №2 від 20.04.2005р. (т.2 а.с.14) про продовження строку розрахунків до 31.12.2010року.

Між позивачем та відповідачам відсутні спір щодо фактичного укладення договорів страхування та перестрахування. Спір стосується правомірності формування позивачем валових витрат по факту нарахування податкових зобов’язань. На думку відповідача, страхові премії перестраховику, які визначені в ковер – нотах, не можуть вважатися нарахованими, до їх фактичної сплати в період дії перестрахування. З даним твердженням відповідача суд не може погодитися за наступних підстав:

Підпункт 7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” (у редакція яка діяла до 31.03.2005року) передбачав, що для цілей оподаткування страхової діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених (нарахованих) страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

Статтею 1 Закону України „Про страхування” в редакції від 04.10.2001 р. N2745-III визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно до ст. 9 Закону України „Про страхування” передбачено, що страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - це плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Статтею 18 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Згідно зі ст. 12 Закону N 2745 перестрахування - це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання всіх або частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

З урахуванням положень пп. 11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” датою збільшення валового доходу від страхової діяльності вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, а саме: дата зарахування коштів на банківський рахунок, оприбуткування в касі або дата фактичного надання результатів страхових послуг платником податку. Такою датою є момент виникнення у страховика страхових зобов'язань перед страхувальником, тобто дата набрання чинності договором страхування (перестрахування).

У Законі України „Про оподаткування прибутку підприємств” (п.7.2.1 п.7.2 ст.7) для страховиків був визначений особливий порядок формування оподатковуваного доходу за фактом страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених (нарахованих) страховиком за договорами перестрахування з резидентом. У Законі не зазначено, що зменшення за перестрахуванням здійснюється саме за конкретним договором страхування.

Експерт за результатами дослідження господарських операцій зазначених у акті перевірки по перестраховочним ковер - нотам (№1-С від 05.07.04, №2-С від 02.08.04., №3-С від 01.10.04, №4-С від 01.11.04.) укладених перестраховщиком – ТДВ „СК СПІЧ і К”, прийшов до висновку (т.2 а.с.27-28), що позивач за 2004рік повинен був сплатити податок за ставкою 3% за 2004рік у сумі 116,1 тис.грн. в тому числі за 3 квартал 2004рік у сумі 40,5тис.грн, за 4 квартал 2004року у сумі 75,6тис.грн.

Як вбачається із „Декларації з податку на доходи (прибуток) страховика” за 2004рік , яка знаходиться в матеріалах кримінальної справи №180-239 (т.1 а.с.30-34), копія якої долучена до матеріалів справи, позивачем у рядку „01” визначена сума валових внесків, одержаних платником або нарахованих на його користь за договорами страхування і перестрахування, у тому числі комісійних винагород цедента, триманих від перестраховика у розмірі 33576,5тис.грн.; у рядку „02” визначена сума валових внесків, сплачених (нарахованих) платником за договорами перестрахування з резидентами у розмірі 27301,0тис.грн.; у рядку „04” визначений оподатковуваний дохід від страхової діяльності та у рядку 06 скоригований оподатковуваний дохід від страхової діяльності – 6275,5 тис.грн. (33576,5 – 27301,0) а у рядку нарахована сума податку за ставкою 3% у розмірі 188,3тис.грн.

За даними експертизи (т.2 а.с.27-28) сума валових внесків, одержаних платником або нарахованих на його користь за договорами страхування і перестрахування за 2004рік складає 43000,0тис.грн. та сума валових внесків, сплачених (нарахованих) платником за договорами перестрахування з резидентами у розмірі 39131,0тис.грн.; скоригований оподатковуваний дохід від страхової діяльності складає 3869,0 тис.грн. (43000– 39131), а нарахована сума податку за ставкою 3% складає 116,1тис.грн.

Тобто позивач задекларував суму податку від страхової діяльності більшу (188,3тис.грн.), ніж та яка визначена за даними експертизи (116,1тис.грн.).

Суд погоджується із висновком експертизи щодо необхідності декларування позивачем доходів та витрат за першою подією, а саме фактом нарахованих страховиком внесків за договорами перестрахування з резидентом, за тих підстав, що ця позиція узгоджується із приписами підпункт 7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакція яка діяла у 2004році), п.п.11.2.1 п.11.2 та п.п.11.3.1 п.11.3 ст. 11 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” які передбачають, що датою збільшення валових витрат та валового доходу, в тому числі і від страхової діяльності, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, а саме: дата зарахування коштів на банківський рахунок, оприбуткування в касі або дата фактичного надання результатів страхових послуг платником податку. Такою датою є момент виникнення у страховика страхових зобов'язань перед страхувальником, тобто дата набрання чинності договором страхування (перестрахування).

Як вбачається із матеріалів справи спірний період з 01.07.2004року по 31.12.2004року ( згідно акту від 20.02.2007року №164/22-24811619) вже перевірявся відповідачем про що свідчить акт від 05.05.2005року №3/23-5-24811619 (т.1 а.с.20-36) за період з 01.04.2004року по 31.12.2004рік, де відповідач зробив висновок, що позивачем у порушення п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” в складі оподатковуваного доходу від страхової діяльності враховувалися суми лише отриманих страхових премій без врахування нарахованих страхових премій (т.1 а.с.27). Тобто податковий орган визнав необхідність формування оподатковуваного доходу від страхової діяльності з врахуванням нарахованих страхових премій.

Судом не приймається посилання відповідача на те, що позивачем порушений підпункт 7.2.1 п.7.2 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакція яка діяла у 2004році) за тих підстав, що зазначена норма для страховиків передбачла єдиний підхід для формування оподатковуваного доходу за фактом страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, який підлягав зменшенню на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених (нарахованих) страховиком за договорами перестрахування з резидентом. Натомість, податковий орган вважає неправомірним формування позивачем тільки страхових платежів на які підлягає зменшенню оподатковуваний дохід, при цьому акт перевірки №164/22-24811619 від 20.02.2007року, за результатами якого було прийняте спірне податкове повідомлення – рішення, не містить порушень формування позивачем суми валових внесків, які ним одержані або нараховані.

Матеріалами справи підтверджується правомірність формування позивачем оподатковуваного доходу від страхової діяльності, відтак вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Крім того, судом при розгляді справи враховано, що податкове повідомлення – рішення від 05.03.2007року №/0/10/877 прийняте відповідно до підпункту „б” п.п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000року №2181 „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, який передбачає, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Як вбачається з матеріалів справи акт перевірки №164/22-24811619 від 20.02.2007року був складений на підставі документів, які надані слідчим з ОВД СВ ПМ ДПА у Донецькій області про що зазначено у п.2.10 акту (т.1 а.с.16). При перевірці використані документи: виписки по особовим рахункам, декларації з податку на доходи (прибуток) страховика, договори страхування з додатковими угодами, договір перестрахування, коверноти, які відображенні у розділі 3.1.1 даного акту. Тобто позивачем не було надано первинних бухгалтерських документів і відповідач здійснив перевірку на наявним у нього документам. Акт перевірки містить посилання на результати попередніх перевірок (т.1 а.с.17).

Відповідно до статті 3 Закону України „Про систему оподаткування” одним із принципів побудови системи оподаткування є принцип обов'язковості, суть якого полягає у впровадженні норм щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), визначених на підставі достовірних даних про об'єкти оподаткування за звітний період, та встановленні відповідальності платників податків за порушення податкового законодавства. За змістом даної норми Закону України при проведенні перевірок господарської діяльності підприємств обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття актів податкового органу, покладається на відповідний податковий орган. Ці обставини можуть доводитись, зокрема, матеріалами документальних перевірок з описом змісту порушення, допущеного платником податку, посиланням на первинні облікові документи із зазначенням реквізитів останніх (назва, дата, номер тощо) або із долученням до матеріалів перевірки оригіналів чи належно засвідчених копій таких документів.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи наведене, податковим органом не доведено правомірність донарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна податкова інспекція є органом державної влади і, відповідно, її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та аналогічним вимогам ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні". Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом.

Суд повинен захистити право платника податку в разі проведення перевірки за відсутності для цього належних юридичних підстав та з порушенням правил, процедури, встановлених законом. Наявність негативних наслідків такої перевірки для можливості судового захисту законом не вимагається. Право на судовий захист пов'язане із самою протиправністю дій.

При розгляді справи суд враховує те, що відповідно до КАСУ адміністративний позов може містити вимоги про встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень (п. 6 ч. 3 ст. 105); звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин із зазначенням способу, який, на думку суду, не приводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто захисті права, що порушуються. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (статті 7, 8, 11, ч. 4 ст. 112, ст. 162); спосіб захисту порушеного права може залежати від того, припинене порушення чи ні - при встановленні факту продовження протиправної поведінки суб'єкта владних повноважень на момент вирішення спору належним способом захисту права може бути зобов'язання відповідача припинити протиправні дії, а при припиненні порушення суд може задовольнити вимогу про встановлення відсутності компетенції (повноважень) у суб'єкта владних повноважень, зокрема на вчинені дії, чи про визнання дій протиправними. Крім того, враховуючи те, що встановлення законом перед органами державної податкової служби завдань (статті 2, 8 - 10 Закону України „Про державну податкову службу в України”) та закріплення повноважень (компетенції) для їх вирішення (ст. 11 Закону) за відсутності встановленого на той час законом порядку реалізації повноважень не могло бути перешкодою для виконання покладених завдань, суд має перевірити, чи використовувались повноваження державною податковою інспекцією з тією метою, з якою вони надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). На це звертає увагу Верховний Суд України у постанові від 24.01.2006року.

Статтею 19 Конституції України передбачений обов’язок органів державної влади та їх посадових осіб лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 4 грудня 1990 року N 509-XII ( надалі Закон №509) надає право органам державної податкової планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Згідно приписів п. 10 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, що затверджена Наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001 р. ( із змінами та доповненнями) факти порушень податкового та іншого законодавства посадова особа органу державної податкової служби оформляє актом перевірки, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів та вказуються конкретні їх пункти і статті.

Факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства повинні викладатися в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених у ході перевірки фактів порушень, зокрема норм податкового та валютного законодавства, а також невиконання платником податків законних вимог посадових осіб податкових органів, які проводили перевірку про що зазначено у пунктах 1.6, 1.7 „Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами”, затвердженого наказом ДПА України від 10.08.2005р. N 327, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 925/11205.

У акті перевірки не висвітлені показники, які відображаються підприємством у податковій звітності, та фактичні показники, виявлені у ході перевірки на підставі первинних документів податкового та бухгалтерського обліку підприємства у розрізі періодів, що є порушенням розділу 2 Порядку.

Акт перевірки, на підставі якого податковим органом прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, фактично не містить посилань на первинні документи, на підставі яких зроблено висновок про неправомірне формування позивачем бази оподаткування. Крім того, всупереч вимогам Порядку не зазначено первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, бухгалтерські проводки відображення відповідних операцій в регістрах податкового і бухгалтерського обліку та інші відомості, які достовірно підтверджують наявність факту порушення позивачем правил оподаткування.

Крім того, відповідач зробив висновки про заниження бази оподаткування виходячи із декількох операцій, а саме: перестраховочних ковер - нотах (№1-С від 05.07.04, №2-С від 02.08.04., №3-С від 01.10.04, №4-С від 01.11.04.) укладених перестраховщиком – ТДВ „СК СПІЧ і К”, без дослідження всієї господарської діяльності за період перевірки.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Частина 3 статті 2 передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Враховуючи, що у відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що акт перевірки який складений із порушенням не може бути належним доказом, а відповідач не надав суду документів та матеріалів, які б могли бути використані як докази, які свідчать про правомірність прийнятих податкових повідомлень - рішень.

Відтак вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивач заявою (вхід. №02-41/43052 від 06.11.2008р.) просив покласти на нього витрати по проведенню експертизи.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена вступна і резолютивна частина у судовому засіданні 06 листопада 2008 року в присутності представників сторін.

Керуючись Конституцією України, Законом України „Про систему оподаткування”, Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, Законом України „Про страхування”, Законом України “Про державну податкову службу в Україні” від 4 грудня 1990 року N 509-XII, Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, „Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами", затвердженого наказом ДПА України від 16.09.2002 N 429, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за N 1023/7311, Інструкцією про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, що затверджена Наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001 р., ст.ст.2,11,17-20,69-72,86,94,158-163, 167,185,186,254, п.6,7 розділу V11 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов Закритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Союз” м.Краматорськ до Державної податкової інспекції в м. Краматорську про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 05.03.2007р. №/0/10/8776 задовольнити повністю.

Визнати повністю недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Краматорську від 05.03.2007р. №/0/10/8776 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 1173900,00грн. та штрафної (фінансової) санкції у розмірі 117390,00грн.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Союз” м. Краматорськ (84300 Донецька обл., м. Краматорськ, вул.. Дворова 10, поштова адреса 86115, м. Макіївка, вул.. Пирогова 26а) на користь Науково – дослідного експертно – криміналістичного центру при ГУ МВС України в Донецькій області судові витрати по проведенню експертизи у розмірі 2256,0грн. в тому числі ПДВ 376,0грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 11 листопада 2008 року.

Суддя Кододова О.В.