ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.09.08 Справа №13/465/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Антонік С.Г. судді Мірошниченко М.В. , Кричмаржевський В.А.

при секретарі Пересаді О.В.

за участю представників:позивача: Бєлан Д.А., довіреність № 8486/10/10-013 від 16.08.2008р.;

позивача: Слюсар С.А., довіреність № 4600/10-010 від 14.04.2008р.;

відповідача: Гардер О.Г., довіреність № 42;

відповідача: Білоусов А.С., паспорт СВ № 373021 від 26.06.2001р., директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Енергодар

Запорізької області, м. Енергодар Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області від 31.07.2008р.

у справі № 13/465/08

за позовом Державної податкової інспекції у м. Енергодар

Запорізької області, м. Енергодар Запорізької області

до відповідача Приватного підприємства «Ресурс»,

м. Енергодар Запорізької області

про стягнення 7031,00 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у м. Енергодар Запорізької області, м. Енергодар Запорізької області було подано позов до Приватного підприємства «Ресурс», м. Енергодар Запорізької області про стягнення суми 7031,00 грн. збитків.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 31.07.2008р. у справі № 13/465/08 (суддя Серкіз В.Г.) в позові відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що Законом України «Про державну податкову службу в Україні» не передбачено право органів державної податкової служби звертатись до суду про стягнення вартості безхазяйного майна. Позивачем не надано доказів того, що майно, яке ним було описане з ознаками безхазяйності, перейшло у власність держави відповідно до діючого законодавства. Описане майно було власністю ПП «Власта». Проведення позивачем перевірки відповідача відбувалось з порушеннями норм діючого законодавства України.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ДПІ у м. Енергодар Запорізької області, позивач у справі, вказує на те, що рішення прийнято судом з неповним з’ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає зокрема, що відповідачем не було збережено майно, що передано йому на зберігання відповідно до акту № 24/2 від 05.08.2005р., яке з 11.02.2006р. перейшло у власність держави, у зв’язку з чим відповідач зобов’язаний відшкодувати державі збитки, які оцінюються як сума коштів, неотриманих державою від реалізації майна. Позивач просить рішення господарського суду Запорізької області від 31.07.2008р. у справі № 13/465/08 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

ПП «Ресурс», відповідач у справі, у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що судом при прийнятті рішення повністю досліджені обставини, які мають значення для справи, висновки суду відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права при вирішенні справи. Зазначає зокрема, що позивачем не надано доказів того, що виявлене ним майно визнано безхазяйним відповідно до законодавства. Відповідач просить рішення господарського суду Запорізької області від 31.07.2008р. у справі № 13/465/08 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1793 від 24.09.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Антоніка С.Г. (головуючий), суддів Мірошниченка М.В. (доповідач), Кричмаржевського В.А.

В судовому засіданні 24.09.2008р. представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї. За клопотанням учасників судового процесу розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу. За їх згодою в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 05.08.2005р. на виконання розпорядження міського голови Енергодарської міської ради № 188-р від 05.08.2005р. відділом податкової міліції Енергодарської ОДПІ разом із співробітниками міського відділу Управління внутрішніх справ та працівниками Виконавчого комітету Енергодарської міської ради проведено перевірку підприємств, які придбавають та реалізовують брухт чорних та кольорових металів з питання дотримання останніми вимог чинного законодавства з наступних питань: законність укладених договорів; цільове використання землі; сплата податків.

В ході перевірки на території ПП «Ресурс» перевіряючими було виявлено наступне майно: електродвигуни – 3 шт.; насоси – 2 шт.; труба 1220 мм – 11 м; труба 720 мм – 29 м; уголок алюмінієвий 108 м – 18 шт.; кабель в бухті загальною вагою 520 кг.

Працівниками ДПІ складено акт опису і попередньої оцінки майна, прийнятого на облік № 24/2 від 05.08.2005р. Вартість описаного майна попередньо визначена в сумі 7031,00 грн. Майно було передано на відповідальне зберігання відповідачу.

Заявою від 09.08.2005р. за № 7614/24-013 позивач повідомив Енергодарську міську раду про виявлення на території ПП «Ресурс» майна з ознаками безхазяйності. Вказана заява отримана Енергодарською міською радою 11.08.2005р.

28.02.2006р. позивачем прийнято рішення № 2 про реалізацію безхазяйної речі, за яким вирішено реалізувати безхазяйні речі, які були взяті на облік 05.08.2005р. за актом опису та попередньої оцінки майна № 24/2 та які 11.02.2006р

11.08.2006р. комісією у складі ДПІ у м. Енергодар та регіонального управління боротьби з корупцією в органах ДПС у Запорізькій області проведено інвентаризацію майна з ознаками безхазяйності та безхазяйного майна, за наслідками чого складений акт інвентаризації безхазяйного та іншого майна, що перейшло у власність держави. В ході інвентаризації встановлено недостачу раніше описаного та переданого на зберігання відповідачу майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що акт № 24/2 від 05.08.2005р. є договором зберігання, за яким позивач виступив поклажедавцем, а відповідач – зберігачем, який зобов’язався зберігати майно, яке передано йому позивачем, і повернути його поклажедавцеві у схоронності. На думку позивача, описане за актом № 24/2 від 05.08.2005р. майно перейшло у власність держави з 11.02.2006р., тобто після спливу шестимісячного строку з моменту заявлення про знахідку до органів місцевого самоврядування. Відповідачем не було збережено майно, що було передано йому на зберігання відповідно до акту № 24/2 від 05.08.2005р., у зв’язку з чим відповідач зобов’язаний відшкодувати державі збитки, які оцінюються як сума коштів, неотриманих державою від реалізації майна.

Позивачем на адресу відповідача була направлена заява від 25.07.2006р. за № 2249/24-013 з вимогами про відшкодування збитків, завданих внаслідок незбереження майна. Листом від 15.08.2006. за № 24 відповідач фактично відмовився від відшкодування збитків. У зв’язку з цим, позивач звернувся з позовом в суд про стягнення з відповідача суми 7031,00 грн. збитків, визначених в розмірі вартості не збереженого майна. Позов ґрунтується на приписах ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», ст.ст. 335, 337, 338, 339, 626, 629, 639, 950, 951 ЦК України, ст.ст. 173 – 175, 193, 216, 224 - 226 ГК України, «Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним», затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998р. №1340.

Колегія суддів зазначає, що фактичні обставини справи свідчать про те, що спірні правовідносини сторін виникли в сфері обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, у зв’язку з чим до таких правовідносин підлягає застосуванню «Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним», затверджений постановою КМУ від 25.08.1998р. № 1340, пунктом 1 якого передбачено, що дія цього Порядку поширюється, зокрема, на майно, визнане безхазяйним відповідно до законодавства.

Згідно з п.2 названого Порядку, облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного у пункті 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до пункту 9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його.

Спір виник з приводу майна, яке за твердженням позивача, виявилось безхазяйним. У відповідності з ч.1 ст.335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Загальний порядок здійснення операцій з безхазяйним майном виглядає наступним чином: 1) вилучення майна - облік, попередня оцінка, зберігання майна органами, що здійснили його вилучення або зберігають його; 2) визначення статусу майна – прийняття рішення про визнання майна безхазяйним; 3) оцінка майна та передача його органам, які здійснюватимуть розпорядження цим майном; 4) розпорядження майном – реалізація, безоплатна передача, знищення, уцінка, тощо; 5) перерахування коштів до Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженим органом не приймалось рішення про визнання безхазяйним майна, яке позивачем було описано за актом № 24/2 від 05.08.2005р. Таким чином, відповідне майно не може вважатися безхазяйним та не може вважатися таким, що перейшло у власність держави.

Посилання позивача на те, що описане майно, згідно ст.338 ЦК України, перейшло у власність держави з 11.02.2006р., тобто після спливу шестимісячного строку з моменту заявлення про знахідку до органів місцевого самоврядування, судом до уваги не приймається, оскільки за змістом ч.1 ст.338 ЦК України, особа, яка знайшла загублену річ, набуває право власності на неї після спливу шести місяців з моменту заявлення про знахідку міліції або органові місцевого самоврядування, якщо: 1) не буде встановлено власника або іншу особу, яка має право вимагати повернення загубленої речі; 2) власник або інша особа, яка має право вимагати повернення загубленої речі, не заявить про свої право на річ особі, яка її знайшла, міліції або органові місцевого самоврядування.

З обставин справи вбачається наявність договору зберігання № 1 від 05.01.2002р., укладеного між ПП «Ресурс» (зберігач) і ПП «ВЛаста» (поручитель), за умовами якого зберігач зобов’язаний організувати зберігання і схоронність поставленого товару (металоконструкції) в кількості згідно накладної, що є невід’ємною частиною договору. Суду також надані відповідні накладні, за якими відповідачем було отримано від ПП «ВЛаста» майно, описане за актом № 24/2 від 05.08.2005р.

Таким чином, власником описаного майна є ПП «ВЛаста». Оскільки власник зазначеного майна був встановлений, то, згідно ст.338 ЦК України, відсутні підстави для переходу такого майна до державної власності.

Посилання позивача на те, що між ним та відповідачем укладено договір зберігання майна, оформлений актом №24/2 від 05.08.2005р., у зв’язку з чим на відповідача має бути покладена відповідальність за незбереження майна у відповідності до ст.ст. 950, 951 ЦК України, є безпідставним, оскільки акт опису і попередньої оцінки майна №24/2 від 05.08.2005р. не є правочином в розумінні ст.202 ЦК України, а є актом складеним на підставі «Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним», затвердженого постановою КМУ від 25.08.1998р. №1340.

Акт № 24/2 від 05.08.2005р. складений позивачем при реалізації ним своїх функцій, передбачених пунктом 12 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», де зазначено, що ДПІ проводять роботу, пов'язану з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом успадкування до держави, скарбів і конфіскованого майна. В силу ж ст.1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позивачем безпідставно заявлено до відповідача вимоги про цивільну відповідальність, згідно ст.ст. 950, 951 ЦК України, при наявності між сторонами податкових відносин.

У відповідності зі ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Притягнення боржника до відповідальності, можливо лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного (господарського) правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб’єкт, об’єкт, об’єктивна та суб’єктивна сторона. Суб’єктом є боржник; об’єктом – правовідношення по зобов’язаннях; об’єктивною стороною – наявність збитків у майновій сфері кредитора, противоправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного невиконання боржником свого зобов’язання, причинний зв’язок між противоправною поведінкою боржника і збитками; суб’єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї противоправної поведінки і її наслідків.

Відсутність хоча б одного з елементів цивільного правопорушення є підставою для звільнення від відповідальності.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, всупереч наведеної норми закону, не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Так, позивачем не було доведено факту наявності збитків, протиправної поведінки відповідача у спірних правовідносинах та причинного зв’язку між діями відповідача та збитками позивача. В той же час, відповідачем, згідно вимог ст.33 ГПК України, доведено відсутність будь-якої його вини у спричиненні позивачу збитків. Таким чином, позовні вимоги є недоведеними і необґрунтованими.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими і спростовуються вищевикладеним.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Енергодар Запорізької області, м. Енергодар Запорізької області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 31.07.2008р. у справі № 13/465/08 – без змін.

Головуючий суддя Антонік С.Г.

судді Мірошниченко М.В.

Кричмаржевський В.А.