ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2008 р.

Справа № 15/227-06-6371А

15 год. 45 хв. м. Одеса

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Петрова В.С.

при секретарі Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача – Драганов Д.М.,

від відповідача – Притула Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Малого приватного підприємства „Дакар” до Ізмаїльської об’єднаної державної податкової інспекції Одеської області про визнання рішення недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство „Дакар” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою в порядку адміністративного судочинства про визнання недійсним рішення Ізмаїльської об’єднаної державної податкової інспекції Одеської області про застосування фінансових санкцій від 29.03.2006 р. № /0/4981, посилаючись на невідповідність вказаного рішення нормам чинного законодавства у зв'язку з відсутністю підстав для нарахування позивачу штрафних санкцій, а саме: відсутністю порушення позивачем вимог Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”. При цьому позивач зазначає, що перевірка, за наслідками якої було прийнято оспорюване рішення, була проведена працівниками міліції без законних підстав та з перевищенням встановлених законодавством повноважень і тому обставини, викладені в акті перевірки не можуть вважатися фактичними і не можуть бути підставою для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.06.2006 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 15/227-06-6371А та призначено попереднє засідання.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.07.2006 р. у справі № 15/227-06-6371А закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.08.2006 р. провадження у справі № 15/227-06-6371А було зупинено до вирішення адміністративної справи за скаргою МПП „Дакар” на неправомірні дії працівників міліції, що розглядається Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, оскільки від результатів розгляду скарги позивача на неправомірні дії працівників міліції, що здійснювали перевірку позивача, на підставі якої відповідачем прийнято оспорюване рішення, залежав подальший розгляд даної справи.

02.09.2008 р. Мале приватне підприємство „Дакар” звернулось до господарського суду Одеської області з клопотанням про поновлення провадження у справі № 15/227-06-6371А, посилаючись на те, що 12.05.2008 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області була прийнята постанова, яка набрала законної чинності 23.05.2008 р., про визнання неправомірними дій оперуповноважених ВДСБЕЗ Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області. Також вказаною постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області обставини, викладені в акті перевірки б/н від 18.03.2006 р., на підставі якого відповідачем було прийнято оспорюване рішення, визнані такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2008 р. провадження у справі № 15/227-06-6371А поновлено у зв’язку з усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження у справі, та розгляд справи призначено в засіданні суду на 19.09.2008 р.

Відповідач позовні вимоги не визнав у зв’язку з їх необґрунтованістю, про що зазначено у письмових запереченнях на позовну заяву та доповненнях до заперечень.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

18 березня 2006 р. оперуповноваженими ВДСБЕЗ Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області була проведена перевірка кафе „West”, яке належить позивачу та розташоване за адресою: м. Ізмаїл, пр. Суворова, 56. За результатами проведеної перевірки складено акт від 18.03.2006 р. (а.с. 7-8).

Як вказує відповідач у своїх запереченнях на позов, при перевірці було виявлено порушення позивачем ст. 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, а саме: при відсутності ліцензії на торгівлю алкогольними напоями у кафе знаходились алкогольні напої. Однак зберігання алкогольних напоїв можливо лише в місцях зберігання, внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви та копії ліцензії на відповідний вид діяльності, виданої заявнику. Таким чином, алкогольні напої знаходились у кафе або для реалізації, або для збереження. Однак факт реалізації алкогольних напої не був встановлений при перевірці, тому відповідачем до позивача була застосована фінансова санкція в розмірі 1700 грн. за зберігання алкогольних напоїв в місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру на підставі ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів”, про що було прийнято рішення № /0/4981 від 29.03.2006 р.

Проте, на думку суду, вищезазначене рішення про застосування фінансових санкцій прийнято Ізмаїльською об’єднаною державною податковою інспекцією Одеської області в порушення вимог законодавства, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були оскаржені у судовому порядку дії оперуповноважених ВДСБЕЗ Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області, які проводили перевірку належного позивачу кафе „West”.

Так, постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2008 р. у справі № 2а-45-08 (а.с. 51-52), що набрала законної чинності 23.05.2008 р., позов МПП „Дакар” до оперуповноважених ВДСБЕЗ Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області був задоволений, а саме: дії оперуповноважених ВДСБЕЗ Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області Мінчева А.П. та Гавлицького А.М. визнані незаконними, а обставини, що викладені в акті перевірки від 18.03.2006 р. кафе „West”, розташованого за адресою: м. Ізмаїл, пр. Суворова, 56, визнані такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2008 р. у справі № 2а-45-08 відносно неправомірності здійсненої оперуповноваженими ВДСБЕЗ Ізмаїльського МВ УМВС України в Одеській області перевірки кафе позивача „West”, не підлягають доведенню у даній справі.

Між тим, як вбачається з оспорюваного рішення про застосування фінансових санкцій, підставою для його прийняття відповідачем став саме акт перевірки від 18.03.2006 р., викладені обставини в якому визнані Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування відповідачем до позивача фінансових санкцій в розмірі 1700 грн. відповідно до ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” за відсутністю порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” щодо порядку зберігання алкогольних напоїв.

Так, факт порушення позивачем встановленого законом порядку зберігання алкогольних напоїв матеріалами справи спростовується, інших доказів відповідачем не надано.

Крім того, щодо порядку прийняття відповідачем оскаржуваного рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” № 481/95-ВР від 19.12.1995 р., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 р. № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Пунктом 6 вказаного Порядку встановлено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономіки), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, Державної податкової адміністрації, Держкомстату, Держспоживстандарту у межах їх компетенції, визначеної законодавством. Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції.

Статтею 1 Закону України від 04.12.1990 р. № 509-XII „Про державну податкову службу в Україні” визначено, що до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” Державна податкова адміністрація України здійснює такі функції: виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов'язану із проведенням роботи по боротьбі з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових виробів, веденням реєстрів імпортерів, експортерів, оптових та роздрібних торговців, місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; застосуванням у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до суб'єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства про виробництво і обіг спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Указом Президента України від 11.07.2001 р. № 510/2001 „Про посилення державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів” на Державну податкову адміністрацію України покладено функції із забезпечення реалізації державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, здійснення міжгалузевої координації у цій сфері.

Підпунктом 2 п. 2 вищенаведеного Указу Кабінету Міністрів України доручено здійснити у двотижневий строк заходи, пов'язані з покладенням на Державну податкову адміністрацію України функцій із забезпечення реалізації державної політики у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, передбачивши, зокрема, вирішення питань щодо ліквідації Державного департаменту регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну у складі Міністерства фінансів України та створення у складі Державної податкової адміністрації України відповідного департаменту з питань реалізації державної політики у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та його територіальних підрозділів.

На виконання зазначеного Указу Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова від 07.08.2001 р. № 940 „Про заходи щодо посилення державного контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та справлянням акцизного збору”, відповідно до якої утворено у складі ДПА України Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів як самостійний функціональний підрозділ з правами юридичної особи, у складі державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі - регіональні управління Департаменту з правами юридичної особи та їх територіальні підрозділи. Пунктом 2 зазначеної Постанови від 07.08.2001 р. № 940 встановлено, що Департамент очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Державної податкової адміністрації. Регіональні управління очолюють начальники, які призначаються на посаду та звільняються з посади начальником Департаменту. Департамент діє на підставі положення, що затверджується Головою Державної податкової адміністрації, а його регіональні управління - на підставі положень, що затверджуються начальником Департаменту.

Розроблення та затвердження Положення про Департамент покладено на Державну податкову адміністрацію, в якому необхідно передбачити основні завдання щодо участі в реалізації державної політики у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, сплати акцизного збору, здійснення міжгалузевої координації у цій сфері, зокрема:

- здійснення контролю за виробництвом та обігом спирту, виноматеріалів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і сировини, додержанням норм втрат та виходу спирту, алкогольних напоїв суб'єктами підприємницької діяльності, які виробляють, імпортують, експортують, зберігають, транспортують та реалізують таку продукцію;

- ліцензування діяльності суб'єктів підприємницької діяльності з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами;

- застосування у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до суб'єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства з ліцензування, виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів;

- запобігання незаконному виробництву та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

На виконання Указу Президента України від 11.07.2001 р. № 510/2001, постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2001 р. № 940 наказом ДПА України від 09.08.2001 р. № 320 створено Департамент з питань адміністрування акцизного збору та контролю за виробництвом і обігом підакцизних товарів (наказ ДПА України від 09.08.2001 р. № 320 втратив чинність у зв'язку з прийняттям наказу ДПА України від 10 лютого 2007 року № 71 „Про затвердження Положення про Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України”).

Але згідно Положення про Департамент з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України, затвердженого Наказом ДПА України від 21.08.2001 р. № 331, що був чинний на момент прийняття відповідачем оскаржуваного позивачем рішення, до функцій Департаменту належали, зокрема:

- (п. 3.14) здійснення відповідно до законодавства регулювання і контроль у сфері виробництва, зберігання, транспортування та реалізації спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та виробництва парфумерно-косметичної продукції з використанням спирту етилового;

- (п. 3.16) організація видачі суб'єктам підприємницької діяльності ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, і парфумерно-косметичної продукції з використанням спирту етилового, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами;

- (п. 3.19) ведення реєстрів виробників парфумерно-косметичної продукції з використанням спирту етилового і виробників, імпортерів, експортерів, оптових та роздрібних торговців, місць зберігання спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- (п. 3.24) організація проведення перевірок діяльності суб'єктів підприємницької діяльності щодо обігу на митній території України спирту, виноматеріалів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів на підставі первинних документів бухгалтерського обліку, інвентаризацію цієї продукції та сировини на підприємствах усіх форм власності, які виробляють, зберігають, транспортують та реалізують таку продукцію;

- (п. 3.26) застосування у випадках, передбачених законодавством, фінансові санкції до суб'єктів підприємницької діяльності за порушення вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів;

- (п. 3.37) звернення до суду з позовами про стягнення з суб'єктів підприємницької діяльності фінансових санкцій у вигляді штрафів за порушення вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Також статтею 16 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” встановлено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до п. 27 Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 р. № 1698, Департамент визначено органом, що здійснює ліцензування таких видів діяльності:

- виробництво спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв;

- оптова торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями;

- виробництво тютюнових виробів, оптова, роздрібна торгівля тютюновими виробами;

- виготовлення парфумерно-косметичної продукції з використанням спирту етилового.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів. Рішення про стягнення штрафів приймаються органом, який видав ліцензію, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Оскільки відповідач не є органом, уповноваженим видавати суб'єктам підприємницької діяльності ліцензії на торгівлю алкогольними напоями і тютюновими виробами, суд доходить висновку, що законодавчими актами йому не надано повноважень щодо прийняття рішень про застосування фінансових санкцій, встановлених ст. 17 Закону України № 481/95-ВР, оскільки вказані повноваження віднесені до компетенції Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України.

Відтак, оскільки Ізмаїльська ОДПІ не є підрозділом Департаменту, суд вважає, що відповідачем прийнято оскаржуване рішення від 29.03.2006 р. за межами своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу, що передбачає підстави для звільнення від доказування. А частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, виходячи з вищевикладеного, відповідач не довів суду правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення щодо застосування до позивача фінансових санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ст. 105 КАС України позивач має право вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача –суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень, а також заявляти інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд Одеської області вважає, що позовні вимоги Малого приватного підприємства „Дакар” цілком обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов Малого приватного підприємства „Дакар” до Ізмаїльської об’єднаної державної податкової інспекції Одеської області про визнання рішення недійсним задовольнити.

2.          Рішення до Ізмаїльської об’єднаної державної податкової інспекції Одеської області № /0/4981 від 29.03.2006 р. про застосування фінансових санкцій визнати недійсним.

Постанову суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 185-187 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254-256 КАС України.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2008 р.

Суддя Петров В.С.