ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2008 р.

Справа № 7/115-3А.

за позовом відкритого акціонерного товариства „Волиньобленерго”, м. Луцьк

до відповідача: Контрольно-ревізійного управління в Волинській області, м. Луцьк

про визнання протиправними дій

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Дзірба О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Смусь В.Л. –заступник генерального директора з юридичних питань (дов. №19/26-206 від 16.01.2008р.)

від відповідача: Денісов С.П. –головний спеціаліст-юрисконсульт відділу правової роботи (дов. №015-07/4365 від 01.09.2008р.)

Відповідно до ст. 127 Кодексу адміністративного судочинства України представникам сторін було роз’яснено право відводу судді та секретаря судового засідання. Відводу заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу на підставі ст.ст. 49, 51 КАС України було роз’яснено їх процесуальні права та обов’язки. Заяв та клопотань від останніх на розгляд господарського суду не поступило.

СУТЬ СПОРУ: відкрите акціонерне товариство „Волиньобленерго” звер нулось до господарського суду Волинської області з позовом у котрому просить суд визнати протиправними дії Контрольно-ревізійного управлін ня в Волинській області стосовно здійснення ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ „Волиньобленерго” та його структурних підрозділів за 2007 рік –1 квартал 2008 року.

В обґрунтування пред’явлених позовних вимог позивач посилається на те, що ВАТ „Волиньобленерго” є суб’єктом приватного права, здійснює свою діяльність на базі майна приватної форми власності, а тому проведення відповідачем ревізії фінансово-господарської діяльності товариства, як „суб’єкта державного сектору економіки” не відповідає положенням частини 1 статті 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”.

В судовому засіданні представник позивача пред’явлені до відповідача позовні вимоги підтримав та просить суд задовольнити останні в повному об’ємі.

Відповідач у відзиві від 03.09.2008р. №015-07/4413 на позовну заяву та представник останнього в судовому засіданні з приводу пред’явленого до Контрольно-ревізійного управлін ня в Волинській області позову заперечили зазначивши при цьому, що дії працівників управління по проведенню ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ „Волиньобленерго” та його структурних підрозділів за 2007 рік –1 квартал 2008 року за затвердженою Програмою, повністю відповідають вимогам Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”. Зазначено відповідачем також і те, що оскільки державна частка у статутному фонді позивача перевищує 50%, ВАТ „Волиньобленерго” є суб’єктом господарювання державного сектору економіки, на який розповсюджуються повноваження органів державної контрольно-ревізійної служби щодо перевірки повної фінансово-господарської діяльності.

У зв’язку з викладеними обставинами відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог ВАТ „Волиньобленерго” відмовити.

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені сторонами документи, заслухавши пояснення представників останніх, господарський суд прийшов до висновку про підставність пред’явленого позивачем до відповідача позову.

Викладена позиція господарського суду пов’язана з наступними обставинами:

05 червня 2008 року Контрольно-ревізійним управлін ням в Волинській області на адресу відкритого акціонерного товариства „Волиньобленерго” було направлено повідомлення за №060-14/2931 „Про проведення ревізії”, яким позивача було повідомлено про те, що з 17 червня по 15 липня 2008 року у ВАТ „Волиньобленерго” та його структурних підрозділах буде проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності товариства у відповідності до переліку питань, передбачених програмою.

17 червня 2008 року Контрольно-ревізійне управлін ня в Волинській області ознайомило позивача з направленнями №511 та №512 від 12 червня 2008 року та з затвердженою Програмою ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ „Волиньобленерго” та його структурних підрозділів за 2007 рік –1 квартал 2008 року.

ВАТ „Волиньобленерго” було допущено представників КРУ в Волинській області до проведення перевірки лише за окремими питаннями діяльності товариства, які стосувалися використання державного майна та коштів, що у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 січня 2008 року № 130-р віднесено до Основних напрямів контрольно-ревізійної роботи органів державної контрольно-ревізійної служби на 2008 рік.

Відповідача було повідомлено про це листом позивача від 17.06.2008р. №07.1-2436 та зазначено у примітці під час підписання направлень.

17.06.2008р. відповідач приступив до проведення перевірки визначених питань діяльності ВАТ „Волиньобленерго”, як підприємства, що використовує державне майно та отримує державні кошти, однак в ході її здіснення 19.06.2008р. поставив вимогу про надання документів та даних, що стосуються всієї фінансово-господарської діяльності відповідача. Підставою для такої вимоги відповідач зазначив віднесення ВАТ „Волиньобленерго” до суб’єктів господарювання державного сектору економіки, про що позивача було повідомлено листом від 17.06.2008р. №060-14/3095.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1.1. Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києва і Севастополі, затвердженого наказом №111 від 09.01.2001р. Головного контрольно-ревізійного управління України, з подальшими змінами та доповненнями, контрольно-ревізійні управління в областях є органами виконавчої влади, входять до складу державної контрольно-ревізійної служби в Україні і підпорядковуються Головному контрольно-ревізійному управлінню України.

Відповідно до п. 1.2. Положення –управління у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністра фінансів України, ГоловКРУ України та цим Положенням, а також іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 4 ст.19 Господарського кодексу України органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами.

Статус державної контрольно-ревізійної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” від 26 січня 1993 року N2939-XII. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону головним завданням Державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб’єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи).

Таким чином, вказаною нормою чітко визначено перелік суб’єктів, щодо яких органи Державної контрольно-ревізійної служби мають повноваження (компетенцію) проводити ревізію фінансово-господарської діяльності. Такими суб’єктами є міністерства та інші органи виконавчої влади; державні фонди; бюджетні установи, суб’єкти, що діють на основі лише державної власності; суб’єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п’ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб’єктів; підприємства та організації, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України суб’єктами господарювання державного сектору економіки є: суб’єкти, що діють на основі лише державної власності; суб’єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п’ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб’єктів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2004 року №794 „Про утворення Національної акціонерної компанії „Енергетична компанія України” було створено Національну акціонерну компанію „Енергетична компанія України” у формі відкритого акціонерного товариства.

Зазначеною постановою встановлено, що статутний фонд Компанії формується шляхом передачі до нього, пакетів акцій, що належать державі в статутних фондах господарських товариств, в тому числі і ВАТ „Волиньобленерго”. У зв’язку з цим пакет акцій, що належать державі в розмірі 75% статутного фонду ВАТ „Волиньобленерго” передано для формування статутного фонду НАК „Енергетична компанія України”.

Таким чином, з моменту створення НАК „Енергетична компанія України” частка держави у статутному фонді позивача відсутня, а власником зазначеного пакету акцій у статутному фонді ВАТ „Волиньобленерго” став інший господарюючий суб’єкт.

Посилання відповідача на ту обставину, що частка держави у статутному фонді ВАТ „Волиньобленерго” складає більше 50% і забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність позивача спростовується наступним.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок” №3480-IV від 23 лютого 2006 року, акція –іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств

Згідно з частиною 1 статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права – це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, корпоративними правами у відношенні акціонерного товариства володіють особи, які є власниками акцій, емітованих цим господарським товариством, тобто його учасники (акціонери).

Відповідно, власником пакету акцій, переданого ВАТ „Волиньобленерго” до статутного фонду НАК „Енергетична компанія України” є не держава, а інший господарюючий суб’єкт –НАК „Енергетична компанія України”, якому і належить право вирішального впливу на господарську діяльність позивача.

В якості підтвердження такого висновку, позивачем надано суду лист Міністерства юстиції України №19-50-3285 від 10.11.2006р. „Щодо надання роз’яснень”, в якому, зокрема, зазначено, що НАК „Енергетична компанія України” здійснює повноваження акціонера в господарських товариствах, пакети акцій яких були передані до статутного фонду НАК „Енергетична компанія України” та в межах своєї частки як акціонер управляє господарською організацією, отримує певну частку прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з положеннями Конституції України та статей 325, 326, 327 Цивільного кодексу України право власності в залежності від суб’єктів права поділяється на право власності Українського народу, право приватної власності, право державної власності та право комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 325 Цивільного кодексу України суб’єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

До матеріалів справи позивачем додано копію Довідки №1608 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, видану 10.01.2007р., у якій зазначено, що у статутному фонді ВАТ „Волиньобленерго” державна частка відсутня, а форма власності за КФВ визначена, як приватна.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що з позивач належить до суб’єктів приватного права та здійснює свою діяльність на базі майна приватної форми власності і відповідно не є суб’єктом державного сектору економіки.

Перелік суб’єктів господарювання, щодо яких органи державної контрольно-ревізійної служби мають повноваження (компетенцію) проводити ревізію фінансово-господарської діяльності, встановлений частиною 1 статті 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” від 26 січня 1993 року N2939-XII, є вичерпним.

Оскільки підставою для проведення ревізії всієї фінансово-господарської діяльності позивача було саме віднесення його до суб’єктів державного сектору економіки, а жодних інших підстав для проведення перевірки, визначених ст. 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” відповідачем зазначено не було, тому за таких обставин суд приходить до висновку, що позивач як суб’єкт приватного права, що здійснює свою діяльність на базі майна приватної форми власності, не підпадає під суб’єктивний склад частини 1 статті 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” від 26 січня 1993 року N2939-XII.

Таким чином, Контрольно-ревізійне управління в Волинській області не має повноважень (компетенції) щодо проведення ревізії фінансово-господарської діяльності відкритого акціонерного товариства „Волиньобленерго”, як суб’єкта господарювання державного сектору економіки.

Посилання відповідача на ту обставину, що ВАТ „Волиньобленерго” належить до числа розпорядників державних коштів, передбачених Законом України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, а тому підлягає перевірці органами ДКРС, суд не бере до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” –державні кошти –кошти Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, державні кредитні ресурси, а також кошти Національного банку України, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, кошти загальнообов’язкового державного соціального страхування, кошти страхування на випадок безробіття, кошти загальнообов’язкового державного соціального страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, кошти, передбачені Законом України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, гуманітарна допомога в грошовій формі, кошти державних, казенних, комунальних підприємств та господарських товариств, в яких державна частка акцій перевищує 50 відсотків, які спрямовуються на придбання товарів, робіт і послуг.

Термін „розпорядники державних коштів” визначено вказаним законом, як органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, інші органи, установи, організації, визначені Конституцією України та законодавством України, а також підприємства, установи чи організації, створені в установленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття за ними зобов’язань та здійснення платежів, державні, казенні, комунальні підприємства та господарські товариства, в яких державна частка акцій перевищує 50 відсотків.

Перелік осіб, які є розпорядниками державних коштів є вичерпний, і тому інші особи, які не зазначені в переліку, не можуть набувати статусу розпорядників державних коштів і, відповідно, на них не розповсюджується дія Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”.

На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач відноситься до суб’єктів приватного права, суд вважає, що положення Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” не застосовуються і не підлягають застосуванню до позивача, у зв’язку з чим, КРУ в Волинській області не має повноважень здійснювати державний фінансовий контроль позивача і за цією ознакою

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що проведення КРУ у Волинській області ревізії ВАТ „Волиньобленерго” за Програмою ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ „Волиньобленерго” та його структурних підрозділів за 2007 рік –1 квартал 2008 року, затвердженою 12.06.2008р. виходить за межу повноважень, наданих Законом України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як доказ у справі.

Однак, відповідачем, в порушення вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено правомірність вжиття відповідних заходів та не спростовано доводи позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 71, 158-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

постановив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Контрольно-ревізійного управління у Волинській області стосовно здійснення ревізії фінансово-господарської діяльності Відкритого акціонерного товариства „Волиньобленерго” за 2007 рік 1 квартал 2008 року.

3. Вжиті у відповідності до ухвали господарського суду Волинської області від 23.06.2008р. заходи забезпечення адміністративного позову скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду впродовж десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами статей 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через господарський суд Волинської області заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя           М.С. Шум