Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2008 р. Справа № 57/168-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Погребняк В. Я., судді Бухан А.І. , Шевель О. В.

при секретарі Цвірі Д.М..

за участю представників сторін:

позивача –Мірошніченко І.В. – дов.

відповідача –Перепелиці І.І.– дов. (після перерви не з’явилася)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 2284Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 09 вересня 2008 року по справі № 57/168-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ротофлекс», м. Харків

до Приватного підприємства «ХПП», м. Харків

про стягнення 277634,28 грн.

встановила:

Позивач, ТОВ «Ротофлекс», у серпні 2008 року звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 188702,07 грн. основного боргу по договору, 5521,73 грн. річних, 49249,53 грн. інфляційних, 34160,95 грн. пені, 2776,34 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Вимоги позовної заяви обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо оплати отриманого товару.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09 вересня 2008 р. (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15 вересня 2008 р.) по справі № 57/168-08 (суддя Аюпова Р.М.) позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 188702,07 грн. основного боргу, 17815,78 грн. пені, 5521,73 грн. річних, 49249,53 грн. інфляційних, 2612,89 грн. держмита та 110,92 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог (в частині стягнення 16345,17 грн. пені) відмовлено.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області по справі № 57/168-08 від 09 вересня 2008 р. та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Вимоги апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки оскаржуване рішення прийнято за відсутністю представника відповідача, який не був повідомлений про час та місце засідання суду. Відповідне, на думку відповідача, позбавило його можливості скористатися своїми процесуальними правами.

В судовому засіданні 13 жовтня 2008 року представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати докази часткової оплати отриманої від позивача продукції.

Представник позивача в судовому засіданні 13 жовтня 2008 року повідомив, що від відповідача дійсно надходили певні грошові кошти, але їх розмір був незначним. Документів, які б свідчили про отримання відповідних коштів, їх розмір, дату отримання та підстави перерахування представник позивача у даному судовому засіданні надати не зміг.

Враховуючи вищенаведене та з метою надання сторонам можливості надати всі необхідні документи, які можуть мати суттєве значення для справи, колегія суддів ухвалила оголосити в судовому засіданні перерву до 15 жовтня 2008 року до 09 год. 15 хв., тим самим, задовольнивши клопотання відповідача про надання йому можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Матеріали справи свідчать, що представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 13 жовтня 2008 року. Разом з тим, в судове засідання апеляційного господарського суду 15 жовтня 2008 року не з’явився, будь-яких доказів в обґрунтування вимог апеляційної скарги не надав. Причину неявки в судове засідання не повідомив.

Враховуючи те, що представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце засідання суду, однак свого права бути присутнім у судовому засіданні не використав, будь-яких доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги не надав, колегія суддів вирішила розглянути апеляційну скаргу відповідача за його відсутністю, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Представником позивача у судове засідання 15 жовтня 2008 року було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відхилити апеляційну скаргу відповідача та прийняти рішення про стягнення суми основного боргу у розмірі 181702,07 грн., пені у розмірі 17815,78 грн., річних у розмірі 5521,73 грн., інфляційних збитків у розмірі 49249,53 грн., держмита у розмірі 2612,89 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 110,92 грн. У відзиві на апеляційну скаргу та у наданих суду усних поясненнях представником позивача зазначено, що за період з 22 липня 2008 року по 14 вересня 2008 року відповідачем на адресу позивача дійсно було перераховано 7000 грн. основного боргу, які позивачем зараховані в рахунок погашення боргу по договору № 01/01/07/21. Разом з тим, як зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, інфляційні, річні та пеня підлягають залишенню без змін, як такі, що нараховані вірно.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

матеріали справи свідчать, що оскаржуване рішення місцевим господарським судом дійсно прийнято за відсутності представника відповідача. Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення, судом перевірено юридичну адресу відповідача, згідно довідки Головного управління статистики у Харківській області № 46/2-6779 станом на 09 вересня 2008 року юридична адреса відповідача - 61184, м. Харків, Московський район, вул. Дружби Народів, 206, кв. 221. Саме таку адресу було зазначено позивачем у позовній заяві та судом направлено процесуальні документи у справі.

Таким чином, твердження відповідача щодо того, що він не був повідомлений належним чином про час та місце засідання суду спростовуються вищенаведеними доказами. Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги суду апеляційної інстанції, представник відповідача не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні, оскільки після оголошеної (за його клопотанням) перерви, не з’явився до суду апеляційної інстанції, причину неявки не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (відповідна дата та час були узгоджені з представниками сторін в судовому засіданні 13 жовтня 2008 р.).

Що ж стосується тих обставин, що направлена за належною адресою ухвала суду першої інстанції про порушення провадження по справі повернута поштовим відділенням з відміткою, що за даною адресою ніяких організацій немає, колегія суддів зазначає, що відповідне стосується взаємовідносин відповідача з поштовим відділенням, оскільки відповідач повинен був повідомити поштове відділення про те, що за адресою фізичної особи (квартири) зареєстровано підприємство відповідача.

Як свідчать матеріали справи та встановлено місцевим господарським судом, 01 січня 2007 року між сторонами по справі був укладений договір поставки № 01/01/07/21, у відповідності до умов постачальник (позивач) зобов’язується передати у власність покупця (позивача), а покупець (відповідач) прийняти та оплатити розхідні матеріали для поліграфії в асортименті, кількості та по цінам, узгодженим сторонами.

Відповідно до пункту 1.2 договору, поставка продукції здійснюється окремими партіями, асортимент, комплектність та кількість продукції в яких погоджується сторонами шляхом оформлення заявок на поставку продукції відповідно до умов, викладених в розділі 3 договору.

Пунктами 3.1, 3.3 договору передбачено, що поставка продукції здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих покупцем (відповідачем) та погоджених постачальником (позивачем) заявок на поставку продукції; погоджені сторонами асортимент та кількість продукції в кожній партії вказується в додатках до даного договору.

Згідно з пунктами 3.5, 3.6 договору, датою поставки є дата передачі продукції покупцю (відповідачу), зазначена в товарно-супровідних документах на продукцію, передача продукції уповноваженій особі покупця (відповідача) здійснюється постачальником (позивачем) на підставі довіреності, виданої покупцем на ім'я такої уповноваженої особи.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що датою переходу права власності на продукцію від Постачальника до Покупця є дата поставки (п.3.5. договору).

Розділом 5 договору (п.5.1, п. 5.2) передбачено, що ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України - гривнях (з врахуванням податку на додану вартість) та вказується в Додатках до цього договору, які є його невід'ємними частинами, а також у податкових накладних; вартість тари, пакування та маркування продукції внесена у її ціну.

Відповідно до п. 6.1 договору, покупець (відповідач) зобов'язаний здійснити оплату поставленої продукції протягом 30 календарних днів з моменту поставки продукції.

Відповідно до п. 13.1 договору, строк його дії встановлено до 31 грудня 2007 року. Додатковою угодою № 8 від 01 січня 2008 р. до цього договору, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2008 року.

Колегією суддів апеляційного господарського суду в судовому засіданні 15 жовтня 2008 року з’ясовано питання щодо наявності попередніх семи додаткових угод та встановлено, що відповідна додаткова угода за № 8 є єдиною додатковою угодою до договору від 01 січня 2007 року. Номер 8 цій угоді присвоєно у зв’язку з тим, що на підприємстві здійснюється облік та реєстрація усіх додаткових угод по всім укладеним договорам. Додаткові угоди за номерами 1-7 стосуються інших угод з іншими контрагентами та не відносяться до даної справи. Відповідні пояснення представника позивача залучені до матеріалів справи. Відповідачем вказані твердження не спростовані.

Поставка продукції позивачем відповідачу за вказаним договором підтверджується залученими до матеріалів справи накладними № РН 0000855 от 26.06.07р. на суму 16156,20 грн.; № РН 1688 от 10.11.07р. на суму 3432,48 грн.; № РН 1648 от 06.11.07р. на суму 11881,56 грн.; № РН 1625 от 01.11.07р. на суму 1752,00 грн.; № РН 1480 от 10.10.07р. на суму 10606,32 грн.; № РН 0001450 от 05.10.07р. на суму 8407,32 грн.; № РН 1700 от 13.11.07р. на суму 1530,72 грн.; № РН 0001461 от 02.10.07р. на суму 36129,60грн.; № РН 0001420 от 28.09.07р. на суму 3854,64 грн.; № РН 0001375 от 24.09.07р. на суму 15091,86 грн.; № РН 0001348 от 20.09.07р. на суму 841,20 грн.; № РН 0001310 от 14.09.07р. на суму 2253,12 грн.; № РН 0001281 от 11.09.07р. на суму 8933,88 грн.; № РН 0001146 от 20.08.07р. на суму 12878,64 грн.; № РН 0001198 от 29.08.07р. на суму 2277,00 грн.; № РН 0001118 от 15.08.07р. на суму 4830,00 грн.; № РН 0001078 от 09.08.07р. на суму 2430,00 грн.; № РН 0001073 от 08.08.07р. на суму 4358,64 грн.; № РН 0001045 от 03.08.07р. на суму 3707,10 грн.; № РН 0001039 от 01.08.07р. на суму 4830,00 грн.; № РН 0001025 от 30.07.07р. на суму 6233,40 грн.; № РН 0000993 от 23.07.07р. на суму 4212,00 грн.; № РН 0000983 от 20.07.07р. на суму 4773,60 грн.; № РН 0000938 от 13.07.07р. на суму 6928,20 грн.; № РН 0000922 от 11.07.07р. на суму 1449,00 грн.; № РН 0000918 от 10.07.07р. на суму 10530,90 грн.; № РН 0000873 от 02.07.07р. на суму 6083,40 грн., всього у сумі 188 702,00 грн.

При цьому, відповідні накладні містять посилання на номери та дати рахунків-фактур, номери довіреностей на отримання товару та номер договору.

З боку відповідача товар був отриманий уповноваженою особою Ростовською Катериною Миколаївною, паспорт МН 706346, вид. Дзержинським РО ХГУ УМВСУ у Харківській області 31.08.04 року, на підставі довіреностей серії № НАН № 314567 от 25.06.07р., серії НАН № 189251 от 10.11.07р., серії НАН № 189450 от 06.11.07р., серії НАН № 189449 от 01.11.07р., серії НАН № 189438 от 11.10.07р., серії НАН № 189252 от 13.11.07р., серії НАН № 189437 от 02.10.07р., серії НАН № 189432 от 28.09.07р., серії НАН № 189420 от 12.09.07р., серії НАН № 189420 от 12.09.07р., серії НАН № 189420 от 12.09.07р., серії НАН № 189420 от 12.09.07р., серії НАН № 189408 от 15.08.07р., серії НАН № 189408 от 15.08.07р., серії НАН № 189407 от 09.08.07р., серії НАН № 189408 от 15.08.07р., серії НАН № 189406 от 09.08.07р., серії НАН № 189405 от 03.08.07р., серії НАН № 189403 от 01.08.07р., серії ЯОЕ № 314598 от 23.07.07р., серії ЯОЕ № 314598 от 23.07.07р., серії ЯОЕ № 314597 от 20.07.07р., серії ЯОЕ № 314598 от 13.07.07р., серії ЯОЕ № 314589 от 11.07.07р., серії ЯОЕ № 314588 от 10.07.07р., серії ЯОЕ № 314579 от 02.07.07р.

Відповідні довіреності також містять посилання на номери та дати рахунків-фактур і номер договору.

Залучені апеляційним господарським судом до матеріалів справи рахунки-фактур, що зазначені у вищенаведених накладних та довіреностях, у якості підстави оплати містять посилання на номер та дату укладеного між сторонами договору.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що поставка товару по вищепереліченим накладним здійснена позивачем та отримана відповідачем саме у межах укладеного між сторонами договору № 01/01/07/21 від 01 січня 2007 року. Відповідний факт відповідачем не заперечується.

Крім того, як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт належного виконання робіт підтверджується актами звірки взаємних розрахунків, що підписані обома сторонами: № 082 від 01 травня 2008 року, за яким сторони підтвердили наявність заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 218202,07 грн., № 085 від 01 липня 2008 року, за яким сторони підтвердили наявність заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 194202,07 грн.

З урахуванням часткових оплат позивачем до стягнення заявлено 188702,07 грн. основного боргу станом на 19 серпня 2008 року та на відповідну суму до матеріалів справи надані докази поставки товару.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що позивач свої зобов’язання за договором виконав належним чином, передавши відповідачу у власність товар, проте відповідач розрахунки за отриманий товар повністю не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 188702,07 грн., що стало підставою для звернення позивача до господарського суду Харківської області з відповідним позовом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторони дійсно відступили від умов договору щодо погодження асортименту, кількості та комплектності товару відповідними заявками, разом з тим, зазначення в видаткових накладних, довіреностях на отримання товару та залучених до матеріалів справи рахунках-фактурах номеру та дати спірного договору свідчить про те, що поставка товару здійснена у межах спірного договору № 01/01/07/21 і цими ж документами сторони погодили ціну, асортимент, кількість та комплектність товару. Відповідні документи, на думку колегії суддів, можливо вважати додатками до договору (згідно з п. 3 та 5 договору), оскільки в них міститься посилання на дату та номер спірного договору.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов’язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

У відповідності до ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов’язання, що виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб’єкт (зобов’язана сторона, у тому числі боржник) зобов’язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб’єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб’єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов’язаної сторони виконанню її обов’язку.

Статтями 526, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов’язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов’язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із врахуванням приписів вищеназваних статей та досліджених матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що відповідач прострочив виконання зобов’язання з оплати товару по договору поставки № 01/01/07/21. Разом з тим, колегія суддів вважає, що, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу є такими, що підлягають задоволенню частково, у розмірі 181702,07 грн., оскільки позивачем під час подання позовної заяви не було враховано часткову оплату суми боргу у розмірі 7000 грн., яка здійснена в період з 22 липня 2008 року по 14 серпня 2008 року. Відповідні докази позивачем не були подані до суду першої інстанції, а тому при прийнятті рішення місцевий господарський суд і не зміг зменшити на вказану суму заявлену до стягнення суду основного боргу.

Разом з тим, враховуючи ті обставини, що позивач визнає факт отримання відповідних коштів, у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути на свою користь суму боргу за виключенням відповідних сум, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7000 грн. основного боргу підлягає зменшенню.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов’язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов’язання.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, п. 10.3 договору сторонами була встановлена відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки. Дані положення договору узгоджуються з приписами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»та ст. 343 Господарського кодексу України.

За прострочення внесення платежів по договору поставки позивач нарахував відповідачу пеню, яка за період з 13.11.2007 року по 17.07.2008 року склала 34160,95 грн.

З урахуванням приписів ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, місцевим господарським судом зроблені обґрунтовані висновки щодо того, що позивачем необґрунтовано нараховано відповідачу пеню на всю суму заборгованості за період з 13.11.2007 року по 17.07.2008 року у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня перерахована судом з урахуванням вимог законодавства і за шість місяців за кожну окрему поставку товару складає 17815,78 грн. В решті заявленої вимоги щодо стягнення пені у сумі 16345,17 грн. місцевим господарським судом було відмовлено, як зайво нарахованої.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх обґрунтованими та такими, що зроблені у відповідності з приписами чинного законодавства. Обґрунтованість розрахунків перевірена колегією суддів. При цьому, оплата 7000 основного боргу за період з 22.07.2008 р. по 14.08.2008 р. не вплинула на обґрунтованість розрахунків пені, оскільки пеня нарахована по 17.07.2008 р.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Із врахуванням вимог вищеназваної статті, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 5521,73 грн. та 49249,53 грн. інфляційних витрат, що нараховані позивачем по кожній партії поставки за весь період прострочення станом на липень 2008 року є правомірними та обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом. Обґрунтованість розрахунків перевірена колегією суддів. При цьому, оплата 7000 основного боргу за період з 22.07.2008 р. по 14.08.2008 р. не вплинула на обґрунтованість розрахунків інфляційних та річних, оскільки останні нараховані по 02.07.2008 р. та по 17.07.2008 р. відповідно.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в частині стягнення 181702,07 грн. основного боргу та нарахованих інфляційних, річних і пені у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з‘ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Твердження відповідача, викладені ним у апеляційній скарзі, ґрунтуються на припущеннях, що не підтверджені документально та спростовуються наявними у справі доказами. Що ж стосується 7000 грн. основного боргу –рішення суду у цій частині підлягає зміні, оскільки відповідні суми були сплачені до подання позовної заяви та визнані позивачем під час розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99,101,102, п.2 ст. 103, п. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 09 вересня 2008 року у справі № 57/168-08 в частині стягнення 7000 грн. основного боргу, 70 грн. держмита та 2,85 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині (в частині стягнення 181702,07 грн. основного боргу, 17815,78 грн. пені, 5521,73 грн. річних, 49249,53 грн. інфляційних, 2542,89 грн. держмита, 108,07 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 16345,17 грн. пені) рішення суду залишити без змін.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Погребняк В. Я.

cуддя Бухан А.І.

суддя Шевель О. В.