ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2008 р.

№ 29/33

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Стратієнко Л.В.,

суддів

Грека Б.М., Козир Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів"

на

рішення господарського суду міста Києва від 3 квітня 2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року

у справі

№ 29/33

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Завод спецбетон"

до

товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів"

про

стягнення 54 240,00 грн.

участю представників сторін:

від позивача –Сердюк С.М.

відповідача –Козін В.М.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року відкрите акціонерне товариство "Завод спецбетон" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "КВЕР" заборгованості у розмірі 54 240,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що протягом грудня 2005 р. –лютого 2006 року відповідачу було відпущено товар на загальну суму 258 910,42 грн. Внаслідок того, що поставлений товар було оплачено частково, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 54 240,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 3 квітня 2008 року (суддя –І.Усатенко), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року (головуючий –Л.Кондес, судді –С.Куровський, Ю.Михальська), позов задоволено. Стягнено з відповідача 54 240,00 грн. боргу та судові витрати.

В касаційній скарзі, ставиться питання про скасування постановлених у справі судових рішень у зв’язку з їх невідповідністю нормам матеріального і процесуального права та постановлення нового рішення про відмову у позові.

Заслухавши представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено господарськими судами, протягом липня 2005 р. –лютого 2006 р. позивач відпускав продукцію (бетонні блоки), а відповідач, через свого повноважного представника, її приймав і повинен був оплатити згідно наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних. Загальна вартість поставленої продукції склала 258 910,42 грн.

Факт отримання відповідачем зазначеної продукції зі складу відповідача підтверджується копіями довіреностей, що знаходяться в матеріалах справи.

За поставлену продукцію відповідач у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість у розмірі 54 240,00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що вчинені у зазначений період сторонами дії у своїй сукупності, свідчать про виконання умов укладеного в усній формі договору купівлі –продажу.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Стаття 509 ЦК України визначає зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі –продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, з метою виконання взятих на себе обов`язків, позивачем зазначений товар поставлявся, а відповідач приймав і оплачував відповідно до наданих видаткових накладних.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За поставлену продукцію відповідач у повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість у розмірі 54 240,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з претензією від 09.11.2007 року про повернення боргу. Однак, відповідачем борг сплачено не було.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи із викладеного вище, колегія суддів погоджується із висновком місцевого та апеляційного господарських судів щодо правомірності заявлених позивачем вимог про стягнення боргу за поставлений відповідачу товар.

Доводи касаційної скарги висновків господарського суду міста Києва та Київського апеляційного господарського суду не спростовують і підстав для скасування постановлених у справі судових актів не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія відновлювальних енергетичних ресурсів" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 3 квітня 2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 червня 2008 року у справі за № 29/33 –без змін.

Головуючий, суддя

Л.Стратієнко

Суддя

Б.Грек

Суддя

Т.Козир