ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№
49/421-07

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос
О.І.,

суддів:

Бакуліної
С.В.,

Рогач
Л.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги

Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

на
постанову від
16.04.2008 року Харківського апеляційного господарського суду

у
справі  господарського суду

№
49/421-07 Харківської області

за
позовом

ФО
-підприємця ОСОБА_1

до

Фермерського
господарства “Кегичівське”

про

стягнення
108 818,11 грн.

в
судовому засіданні взяли участь представники :

від
позивача:

не
з'явились

від
відповідача:

не
з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Харківської області (суддя Кононова О.В.) від 05.03.2008
року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського
суду (головуючий суддя -Погребняк В.Я., судді -Афанасьєв В.В., Бухан А.І.) від
16.04.2008 року, у справі № 49/421-07 в задоволенні позову відмовлено.

В
касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та
направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, а саме: ст.42, ч.5 ст.81 ГПК
України, ст.1187 ЦК України.

Відзиву
на касаційну скаргу відповідач не надіслав.

Сторони
не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду
касаційної інстанції.

Перевіривши
повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач
звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки, упущеної вигоди та моральної шкоди на підставі
ст.ст.22, 23, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст.224, 226 ГК України.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, 01.10.2005 року о 14 год. 30 хвилин на
автошляху Харків - Вовчанськ відбулася дорожньо-транспортна пригода внаслідок
зіткнення автобуса “Газель” ГАЗ - 32313, державний номер НОМЕР_1, та автомобілю
ГАЗ -3307, державний номер НОМЕР_2. Вказане зіткнення допустив громадянин
ОСОБА_2 під час керування автомобілем ГАЗ - 3307, державний номер НОМЕР_2,
внаслідок того, що, як було встановленого Харківським районним судом
Харківської області в постанові від 18.11.2005 року про накладення на ОСОБА_2
адміністративного стягнення, порушив п.16.11. Правил дорожнього руху України
(а.с.36).

Позивач
свої вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок цього зіткнення автобус “Газель”
ГАЗ - 32313, державний номер НОМЕР_1, який належить позивачеві на праві власності,
зазнав значних ушкоджень, до цього часу не відремонтований та, враховуючи
довготривалий простой автомобіля, позивач не отримує належний доход, який він
мав отримати у разі його звичайної експлуатації. Загальну суму завданої
матеріальної та моральної шкоди позивач оцінив у розмірі 108 818,11 грн., з
яких: 268,00 грн. витрати, пов'язані з буксуванням (транспортуванням)
автомобіля з місця події на стоянку зберігання; 182,00 грн. витрати, пов'язані
із заміною автобуса на справний та доставку пасажирів на автостанцію м.
Вовчанськ; 320,33 грн. витрати на проведення експертизи автомобіля з метою
визначення вартості ремонтних робіт; 24033,78 грн. витрати пов'язані із
відновленням автомобіля; 74 014,00 грн. неодержаного прибутку та 10 000,00 грн.
моральної шкоди.

Відповідно
до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема,
діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних
засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи,
яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 цієї ж статті, шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже,
якщо шкоду заподіяно джерелом підвищеної небезпеки, його володілець несе
відповідальність перед потерпілим, якщо він використовує, зберігає, утримує
таке джерело на підставах, передбачених законом.

В
результаті дослідження всіх матеріалів справи, а також адміністративного
матеріалу № 5.3/3-9628 Харківського районного суду Харківської області,
витребуваного за клопотанням позивача, судами встановлено, що зіткнення
допустив громадянин ОСОБА_2, який керував автомобілем ГАЗ - 3307, державний
номер НОМЕР_2. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію-транспортного засобу, що
також знайшло підтвердження в Постанові про відмову в порушені кримінальної
справи від 10.10.2005 року Липецького відділу УМВС України в Харківській
області, автомобіль ГАЗ - 3307 д/н НОМЕР_2 належить на праві власності
ОСОБА_3у. Відповідно до даних листа Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному транспорті в Харківській області від
05.02.2008 року, ФГ “Кегичівське” не подавало заяву та документи на отримання
ліцензії щодо здійснення господарської діяльності з надання послуг з
перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. У зв'язку з чим
ліцензія на зазначений вид господарської діяльності ФГ “Кегичівське” та
ліцензійна картка на автомобіль ГАЗ -3307, державний номер НОМЕР_2 - не
видавалась.

Згідно
даних листа УДАІ Управління внутрішніх справ Харківської області від 12.02.2008
року, в 2005 році автомобіль ГАЗ - 3307 д/н НОМЕР_2 проходив державний огляд у
Липецькому відділенні ДАІ УМВС України в Харківській області разом з
транспортними засобами ТОВ “Кулинічівський хлібокомбінат”, оскільки був
переданий його власником ОСОБА_3 в оренду Приватному підприємцю ОСОБА_4 а
останній передав цей автомобіль у суборенду ТОВ “Кулинічівський хлібокомбінат”
(а.с.94).

Відмовляючи
в позові суди порахували недоведеною позицію позивача,  відповідно до якої володільцем спірного
автомобілю є ФГ “Кегичівське”, про що свідчать дані подорожнього листа №751562
від 01.10.2005 року, в якому наявний відтиск штемпелю ФГ “Кегичівське”. Так,
суди правомірно не визнали за можливе прийняти надану копію подорожнього листа
в якості належного, достовірного та допустимого доказу, що містить точне та
правильне відображення обставин, що входять до предмету доказування в даній
справі, стосовно здійснення відповідачем діяльності, яка є джерелом підвищеної
небезпеки, шляхом правомірного або неправомірного володіння транспортним
засобом, яким в момент зіткнення керував ОСОБА_2

Крім
того, наявна в матеріалах справи копія подорожнього листа

№
751562 від 01.10.2005 року, за будь-яких обставин не є доказом правомірного або
неправомірного володіння саме відповідачем джерелом підвищеної небезпеки, оскільки
подорожні листи не є а ні договором, на підставі якого виникають права і
обов'язки його сторін, а ні встановленою законом підставою виникнення права
володіння, а ні підтвердженням фактичного тримання транспортного засобу у себе.

За
таких обставин суди дійшли вірного висновку, що позивачем в ході судового
розгляду не доведено у встановленому процесуальним законом порядку порушення
відповідачем його прав або охоронюваних законом інтересів на отримання
відшкодування шкоди, завданої діяльністю у вигляді джерела підвищеної
небезпеки.

Колегія
суддів вважає не бере до уваги доводи касаційної скарги стосовно того, що в
матеріалах справи відсутні докази незаконного перебування транспортного засобу
ГАЗ - 3307, державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який не є
його власником, оскільки це саме по собі не доводить володіння відповідачем
транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Колегія
суддів звертає увагу, що в обов'язки суду не входить здійснення дій по
встановленню належного відповідача по справі; залучення до участі у справі
іншого відповідача та заміна неналежного відповідача є правом а не обов'язком
суду, та за умови наявності для цього достатніх підстав, або встановлення того,
що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом (ст.24 ГПК
України).

Доводи
скарги щодо порушення судом п.5 ст.81 ГПК України є помилковим тлумаченням
положень цієї процесуальної норми, яка встановлює підстави залишення позову без
розгляду за умови ненадання позивачем суду необхідних для розгляду спору
матеріалів. Так, в даній нормі йдеться про ненадання позивачем конкретних
(індивідуально-визначених) матеріалів, що не є тотожним ненаданню суду належних
доказів (будь-яких взагалі) на підтвердження правомірності своєї правової
позиції.

Касаційна
інстанція вважає слушними доводи касаційної скарги стосовно того, що суд
безпідставно встановлював обставини та робив висновки щодо перебування
відповідача у трудових стосунках з водієм ОСОБА_2, оскільки позивачем не
заявлялось позовних вимог на підставі ст.1172 ЦК України. Однак таке
процесуальне порушення суду не є безумовною підставою для скасування ухвалених
по справі судових актів та не потягло за собою прийняття неправильного рішення.

Враховуючи
наведене постанова Харківського апеляційного господарського суду є законною і
обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому
тлумаченні положень чинного законодавства України.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу ФО - підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2008 року у справі

№
49/421-07 залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 16.04.2008 року у справі № 49/421-07 -без змін.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і С.Бакуліна  Л.Рогач