ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 33/55-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Владимиренко С.В.,

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2008 р. та

постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2008 р.

У справі

№33/55-08

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

До

Відкритого акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5"

Про

стягнення 8 309 997,13 грн.

за участю представників:

позивача: Мицько Р.М.;

відповідача: Волков О.Ю.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2008 р. (суддя Савченко А.А.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2008 р. (судді Карбань І.І., Бабакова Л.М., Пуль О.А.), в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Дочірня компанія "Газ-України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (надалі за текстом –"ДК "Газ України") звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом встановлено, що 04.03.1999 р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір на постачання природного газу № 10-187 (надалі –"Договір"). Згідно п. 10.1 Договору останній набирає чинності з 01.12.1998 р. і діє в частині поставки газу до 31.12.1998 р., а в частині проведення розрахунків за газ –до їх повного здійснення.

Судами встановлено, що ДК "Газ України" у грудні 1998 року поставив відповідачеві природний газ обсягом 10 000,000 тис. куб. м. на загальну суму 2 741 600,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.1998 р. Дооцінка вартості газу згідно з п. 4.2 договору становить 1 298 400,00 грн.

ВАТ "Харківська ТЕЦ-5" не виконало своєчасно та належним чином взяті на себе зобов’язання, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 4 040 000,47 грн.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком господарських судів про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу, річних, інфляційних та пені, виходячи з наступного.

Згідно умов п. 5.1. Договору оплата за природний газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок позивача вартості обсягу газу, що був поставлений згідно п.п. 2.1, 2.2 Договору, протягом 30 днів з моменту його укладення. Оскільки договір укладено сторонами 04.03.1999 р., право на позов виникло 05.04.1999 р., тобто з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про те, що його право порушене.

Відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

На підставі ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено встановлюється в три роки. Згідно ст. 72 ЦК УРСР встановлено скорочений строк позовної давності за позовами про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Трирічний строк позовної давності за цим позовом сплив 06.04.2002 р., а шестимісячний – 06.10.1999 р.

Господарські суди встановили, що позивачем позов подано 01.04.2008 р., тобто після закінчення трирічного строку, доказів поважних причин пропуску строку позовної давності суду не подано, вимог про відновлення пропущеного строку позивачем не заявлено. Отже, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за пропуском строку позовної давності.

Матеріали справи свідчать про те, що господарським судом в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Харківської області від 27.05.2008 р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 09.07.2008 р. у справі № 33/55-08 залишити без змін, а касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ-України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" –без задоволення.

Головуючий суддя                                  О. Кот

судді                       С. Владимиренко

С. Шевчук