СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 липня 2008 р.

Справа № 13/16-10/19

Розпорядженням
голови господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.08р. справу
№13/16 передано на новий розгляд судді Шелест Світлані Богданівні

Господарський суд Івано-Франківської області у складі
судді Шелест С.Б.

При секретарі судового засідання:
Ковалюк С.Я.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за  позовом:        Підприємця ОСОБА_1

76000, м.
Івано-Франківськ,АДРЕСА_1

до відповідачів: 1.   Виконавчого комітету Івано-Франківської
міської ради

76004, м.
Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21

2. Фонду
комунальної власності територіальної громади

міста
Івано-Франківська,

76000, м.
Івано-Франківськ, вул. Л. Курбаса, 2

про                визнання недійсним договору
оренди від 01.04.04р. № ДО-2238, повернення орендної плати в розмірі 3784, 69
грн., неотриманого доходу в сумі 5000 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000
грн.

За участі представників сторін:

від позивача :
ОСОБА_1.- підприємець,

(свідоцтво про
державну реєстрацію № НОМЕР_1.);

від  відповідача
1:  не з'явився

від  відповідача
2:  не з'явився

в с т а н о в и в:

Підприємцем ОСОБА_1 заявлений позов
до Івано-Франківської міської ради та Фонду комунальної власності
територіальної громади міста Івано-Франківська про визнання недійсним договору
оренди від 01.04.04р. № ДО-2238, укладеного між виконавчим комітетом
Івано-Франківської міської ради та Підприємцем ОСОБА_1, повернення орендної
плати в розмірі 3784, 69 грн., неотриманого доходу в сумі 5000 грн. та
моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Позивач в судовому засіданні подав заяву
/вх. № 7601 від 08.07.08р./, згідно з якою відмовився від позовних вимог в
частині стягнення неотриманого доходу в сумі 5000 грн.  та просить суд припинити провадження у справі
у цій частині.

Відповідно до ст.22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення
по  справі   змінити підставу або предмет позову,
збільшити розмір  позовних  вимог, відмовитись  від
позову  або  зменшити
розмір позовних вимог.

Суд приймає відмову від позову в зазначеній
частині позову з огляду на те, що така відмова не суперечить вимогам
законодавства та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів,
в зв'язку з чим провадження в цій частині
підлягає припиненню на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Згідно з ухвалою від
17.06.08р. судом  здійснено заміну
первісного відповідача-1 (Івано-Франківської міської ради), належним -
виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, так як останній є
стороною оспорюваного договору.

Підтримуючи позов в частині вимог про
визнання недійсним оспорюваного договору оренди, повернення орендної плати в
розмірі 3784, 69 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн., позивач
посилається на те, що: такий договір
вчинений під впливом обману, так як
згідно з цим договором в оренду було фактично передано техпідпілля в
підвалі будинку АДРЕСА_2 у м. Івано-Франківську, тобто місце (простір) у
приміщенні під підлогою, яке не є нежитловим приміщенням, а отже не може бути
самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та предметом договору оренди;
нежитловим це приміщення стало тільки після проведеної позивачем
реконструкції  техпідпілля в підвальне
приміщення і затвердження акта державної комісії згідно з рішенням виконкому
Івано-Франківської міської ради від 14.03.2006 р. №117;  вчинення неправомірного договору спричинило
моральну шкоду, що полягає в загостренні хронічних захворювань, що
супроводжувалось стаціонарним лікуванням позивача.

Відповідачі в судове засідання не
прибули, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,
причин неприбуття суду не повідомили.

Неприбуття відповідачів, належним
чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає її вирішенню
за наявними у справі матеріалами.

Представник Івано-Франківської
міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив, вказуючи на те, що
оспорюваний договір вчинений з дотриманням усіх істотних умов для даного виду
договорів і не суперечить актам цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи,
суд встановив наступне.

01.04.2004 р. між позивачем
(орендарем) та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради
(орендодавцем) було укладено договір оренди нежитлових приміщень                              № ДО-2238, відповідно до якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення
площею 54 кв.м, розташовані в підвалі в будинку за адресою: м.
Івано-Франківськ, АДРЕСА_2, який знаходиться на балансі ЖЕО-9.  Згідно з п.1.3. Договору, дані приміщення
передаються орендареві для використання під підсобні приміщення.  Цього ж дня сторони склали акт
приймання-передачі нежитлових приміщень.

Даний договір є предметом спору.

З посиланням на те, що за оспорюваним
договором в оренду фактично було
передано неіснуюче нежитлове приміщення, а саме: техпідпілля в підвалі
будинку,  тобто місце (простір) у
приміщенні під підлогою, яке не є нежитловим приміщенням, а отже не може бути
самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та предметом договору оренди,
позивач вважає, що   орендодавець
навмисно ввів позивача в обману щодо предмета договору, а Фонд комунальної
власності територіальної громади
безпідставно отримав орендні платежі за період дії договору з 01.04.04р.
по 21.06.06р. в загальній сумі 3784, 69 грн.

Суд вважає вимоги позивача частково
обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, до
моменту  укладання оспорюваного договору
рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.06.1997 р.
№211, позивачу було дозволено згідно висновків міжвідомчої комісії
міськвиконкому після виготовлення і погодження в установленому порядку
проектної документації переобладнати техпідпілля у підвальне приміщення під
приватним лікарським кабінетом на                                 вул. Вагилевича, 9, кв. 2.

Після виготовлення та погодження в
установленому порядку проектної документації, отримання дозволу на проведення
робіт, позивач звернувся до міського голови із заявою від 29.12.2003 р., в якій
просив надати дозвіл на передачу в оренду незакінченого переобладнаного
техпідпілля в будинку по АДРЕСА_2 і зобов'язувався за власні кошти завершити
всі роботи з переобладнання техпідпілля у підвальне приміщення, як додаткову
площу до існуючого лікарського кабінету (а.с. 18).

Про закінчення переобладнання
техпідпілля державна приймальня комісія склала акт  приймання в експлуатацію реконструкції
техпідпілля в підвальне приміщення, який затверджений рішенням виконкому
Івано-Франківської міської ради від 14.03.06р. № 117.

На підставі розпорядження міського
голови від 05.05.06р. № 261-р, яким позивачу дозволено оформити право приватної
власності  на це приміщення, міським
головою було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від
29.05.06.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності НОМЕР_2 Івано-Франківським обласним бюро технічної
інвентаризації  таке право зареєстроване
01.06.06р.

До дати реєстрації підвального
приміщення, будь-яка інша реєстрація прав власності на зазначений об'єкт не
проводилась, про що свідчить надана на запит суду довідка Івано-Франківського
ОБТІ  № 1585 від 23.06.08р.

Відповідно до довідки ЖЕО № 9 від
18.06.2007 р. № 605 (а.с. 57), жодних нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2,
в м. Івано-Франківську  на балансі ЖЕО №9
не обліковувалось та до  31.05.2006 р.
фактично не було.

Наведені обставини та документальні
докази підтверджують той факт, що позивачу було передано в оренду фактично
неіснуюче нежитлове приміщення , а саме: техпідпілля, яке позивач власними
силами переобладнав в нежитлове приміщення.

При визначенні  поняття житлових  і
нежитлових  приміщень   слід керуватися державними   будівельними   нормами
ДБН  В.2.2-15-2005
"Житлові  будинки.  Основні
положення"  та  ДБН В.22-9-99
"Громадські  будинки та
споруди",  а також нормативними
вимогами державних наглядових органів із
забезпеченням  проектами
стійкості  будівель,  надійності
їх  експлуатації,  протипожежної безпеки,  екологічних та санітарно-гігієнічних правил і
норм  щодо складових частин комплексу та
їх функціональної належності.

Так, згідно з  додатком
Б  "Терміни  та
визначення  понять"  ДБН В.2.2-15-2005      нежитлове приміщення   -
приміщення  в  структурі
житлового будинку,  що не  належить
до  житлового  фонду
і  є  самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

Визначення підпілля наведене у
Великому тлумачному словнику сучасної української мови (уклад. І гол. ред. В.
Бусел -К., 2002-С.778), як місце під підлогою, де потай від сторонніх ховають
що-небудь.

Відповідно до  ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України,
за  договором  найму
(оренди)  наймодавець  передає
або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на
певний строк.

Предметом договору найму, згідно ст.760 ЦК України  може
бути річ,  яка визначена
індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд  при неодноразовому використанні (неспоживна
річ).

Право
передання  майна у найм має
власник речі або особа, якій належать майнові права (ст.761 ЦК України).

Частина перша ст. 10 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна" однією із істотних умов
договору оренди визначає: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням
її індексації).

В спірному випадку, техпідпілля не є
нежитловим приміщенням, не визначене
індивідуальними ознаками,  не
зареєстроване у встановленому законом порядку, не обліковується ні в Фонді
комунальної власності, ні в ЖЕО-9 (як зазначено у п.1.1 спірного договору), а
отже не може бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та предметом
договору оренди.

Частина перша ст. 215 Цивільного
кодексу України,  підставою недійсності
правочину визначає недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203  Цивільного кодексу України, зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, а в силу ч.5 правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо
обставин,  які мають істотне значення
(частина  перша статті   229
цього  Кодексу),  такий
правочин  визнається  судом недійсним.

Згідно з частиною першою ст.229,  істотне значення має помилка щодо природи
правочину,  прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим призначенням.

Обман має  місце,
якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину,  або якщо вона замовчує
їх існування.

Матеріалами справи підтверджується,
що позивача було введено в оману щодо об'єкта оренди, який не  є нежитловим приміщенням, а отже не може
використовуватись за цільовим призначенням (під підсобні приміщення, як це
передбачено п.1.3. оспорюваного договору).

За наведених обставин та правових
норм, у суду є достатні правові підстави для визнання оспорюваного договору
недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін
зобов'яна повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання
цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли
одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент
відшкодування.

Нежитлове приміщення побудоване
позивачем за власні кошти, стало таким після здачі в експлуатацію та реєстрації
права власності в травні 2006 року, а орендна плата сплачувалась за фактично
неіснуюче приміщення. Матеріалами справи підтверджується (картка розрахунку та
оплати орендної плати за період з 01.04.04р. по 21.06.06р. (а.с. 9-10), що за
період дії договору позивачем на рахунок Фонду комунальної власності
територіальної громади міста Івано-Франківська сплачено орендних платежів на
загальну суму 3784, 69 грн. Даний факт
не заперечили та не спростували
відповідачі.

Таким чином, вимоги позивача щодо
повернення орендної плати в розмірі 3784, 69 грн.  підлягають задоволенню.

Суд не вбачає підстав для задоволення
позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн., виходячи з
наступного.

Так,
відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода
полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку
з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,
членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та
гідності фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно  постанови Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Суд вважає недоведеною ту обставину,
що погіршення стану здоров'я позивача спричинено саме вчиненням оспорюваного
правочину, з огляду на те, що позивач  не
вчиняв дій, спрямованих для припинення цього правочину протягом його дії  (розірвання, відмову тощо), добровільно
сплачував орендні платежі, здійснював реконструкцію техпідпілля з метою
використання його у підприємницькій діяльності.

Судові витрати відповідно до ст. 49
ГПК України підлягають покладенню на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.124 Конституції
України, Законом України "Про оренду державного та комунального
майна",  ст.ст.  215,216,230 Цивільного кодексу України, п.4
ч.1 ст. 80,              ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального Кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Визнати недійсним договір оренди
нежитлових приміщень № ДО-2238 від 01.04.04р. укладений між виконавчим
комітетом Іванно-Франківської міської ради та Підприємцем ОСОБА_1.

Стягнути з Фонду комунальної
власності територіальної громади міста Івано-Франківська,  76000, м. Івано-Франківськ, вул. Л. Курбаса,
2  (код 25698131) на користь Підприємця
ОСОБА_1, 76000, м. Івано-Франківськ,АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3) -
3784, 69 грн. сплаченої орендної плати,
93 грн. 50 коп. судових витрат по сплаті державного мита  та 59 грн. судових витрат по сплаті послуг
інформаційно-технічного забезпечення.

Стягнути з Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,                              76004, м.
Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21 (код 55698131) на користь Підприємця
ОСОБА_1, 76000, м. Івано-Франківськ,АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3)
судові витрати по сплаті державного мита в сумі 93 грн. 50 коп. та послуг
інформаційно-технічного забезпечення в сумі 59 грн.

Накази видати позивачу після
набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення неотриманого
доходу в сумі 5000 грн. провадження у справі
припинити.

В решті позову - відмовити.

Рішення господарського  суду
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
підписання.

Суддя
Шелест С.Б.

Рішення оформлене та підписане
відповідно до вимог ст. 84 ГПК України
14.07.2008р.

Внесено в АС «Діловодство суду»

помічник судді Кузишин У.Б.