ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.10.2008

Справа №2-31/5794-2008А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Привалової А.В.

при секретарі судового засідання Лауман Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача – Сокол С.В., довіреність у справі

від відповідача – не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом – фізичної особи – підприємця Карамушка Сергія Вікторовича, (98433, Бахчисарайський район, с.Віліно, вул.Чапаєва, 21, кв.9)

до відповідача – Головної Державної інспекції на автомобільному транспорті (01135, м.Київ-135, пр.Перемоги, 14)

про скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про скасування наказу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті №261 від 13.11.2007 р. в частині анулювання ліцензії серії АБ №213333 від 01.12.2004 р. на провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), виданої фізичній особі-підприємцю Карамушка Сергію Вікторовичу.

Ухвалою господарського суду АРК від 21.05.2008 р. за клопотанням позивача вжити заходи забезпечення позову, зупинено дію наказу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті України від 13.11.2007 р. №261 в частині анулювання ліцензії серії АБ №213333 від 01.12.2004 р. на провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), виданої фізичній особі-підприємцю Карамушка Сергію Вікторовичу, до набрання постановою суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ виданий відповідачем без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття та без належної перевірки наявності правових підстав для накладення адміністративно-господарської санкції. Вважає, що застосована відповідачем санкція є неспівмірною із вчиненням порушенням.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просить позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві. Просить в позові відмовити посилаючись на документальне встановлення факту порушення законодавства позивачем та на необґрунтованість його доводів.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, своїм правом на участь у розгляді справи не скористався. Клопотань або заяв до суду не надсилав. Про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Неявка відповідача – суб’єкта владніх повноважень без поважних причин у судове засідання не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до п.4 ст.128 КАС України.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України після початку діяльності окружного адміністративного суду на господарський суд покладено обов’язок вирішення адміністративних справ, підвідомчих господарському суду відповідно до Господарського процесуального кодексу України, провадження в яких було відкрито місцевим господарським судом до початку діяльності відповідного адміністративного суду, за правилами КАС України.

В порядку ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України справа слуханням відкладалась, у зв’язку з необхідністю надання додаткових документів.

Відповідно до ч.2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З 29.10.2007 р. по 02.11.2007р. на підставі наказу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті від 04.09.2007 р. №213 та посвідчення за №41/1-9-10555П від 25.10.2007р. територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в АРК проведена планова перевірка діяльності фізичної особи-підприємця Карамушка С.В. з питань додержання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом загального користування.

За результатами перевірки був складений акт перевірки додержання ліцензіатом ліцензійних умов №270 від 02.11.2007р. і акт №270/1 від 02.11.2007р. про встановлення факту неподання у встановлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії, зокрема, несвоєчасно були надані відомості про укладені договори на технічне обслуговування та ремонт автотранспорту, про продаж транспортних засобів, про знов прийнятих та звільнених робітників та інше.

За результатами розгляду матеріалів перевірок додержання ліцензіатами ліцензійних умов, Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті виданий наказ №261 від 13.11.2007р., яким, зокрема, на підставі акту про встановлення факту неподання в установлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії від 02.11.2007 р. №270/1, СПД Карамушка С.В. анульовано ліцензію АБ 213333 від 01.12.2004р.

Позивач оскаржив вказаний наказ в частині анулювання ліцензії АБ 213333 від 01.12.2004 р. до експертно-апеляційної ради при Державному комітеті України з питань регуляторної політики та підприємництва.

За результатами розгляду скарги експертно-апеляційною радою при Державному комітеті України з питань регуляторної політики та підприємництва 15.05.2008 р. прийнято рішення, яким наказ Головної державної інспекції на автомобільному транспорті №261 від 13.11.2007 р. в частині анулювання ліцензії серії АБ №213333 від 01.12.2004 р. визнано таким, що прийнятий відповідно до вимог законодавства у сфері ліцензування.

В силу положень ст..9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом є тим видом господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Фізична особа-підприємець Карамушка С.В. здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії серії АБ №213333, виданої Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті 01.12.2004 р. зі строком дії до 30.11.2009 р.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» суб’єкт господарювання зобов’язаний провадити певний вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відповідно до встановлених для цього виду діяльності ліцензійних умов.

Статтею 21 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» встановлений вичерпний перелік підстав для анулювання ліцензії, зокрема, акт про встановлення факту неподання в установлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії.

Постановою Кабінету Міністрів України №756 від 04.07.2001р. «Про затвердження переліку документів, які додаються до заяви про видачу ліцензії для окремого виду господарської діяльності» пунктом 39 затверджений перелік документів, обов’язкових для видачі ліцензії на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі): відомості за підписом заявника – суб’єкта господарської діяльності про відповідність матеріально-технічної бази, необхідної для підтримання належного технічного стану транспортних засобів та проходження технічного огляду автомобілів, забезпечення проведення медичного огляду водіїв або копії договорів на проведення цих робіт у разі відсутності власної бази та спеціалістів.

Згідно ст.17 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» ліцензіат зобов'язаний повідомляти орган ліцензування про всі зміни даних, зазначених у документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії. У разі виникнення таких змін ліцензіат зобов'язаний протягом десяти робочих днів подати до органу ліцензування відповідне повідомлення в письмовій формі разом з документами або їх нотаріально засвідченими копіями, які підтверджують зазначені зміни.

При цьому підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є неможливість ліцензіата згідно з поданими документами забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності, на який видана ліцензія.

Позивач не заперечує проти встановлених вказаним актом перевірки порушень щодо строку повідомлення про зміну даних, але вказує, що вся необхідна оформлена належним чином документація була у позивача в наявності і надавалась відповідачу під час проведення позапланової перевірки. Отже відсутні негативні наслідки у вигляді неможливості ліцензіата забезпечити виконання ліцензійних умов, тим більш, що встановлені перевіркою незначні порушення негайно були усунути.

На момент проведення перевірки позивача діяв Порядок контролю за додержанням Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі, затверджений спільним Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва і Міністерства транспорту України №26/153 від 02.03.2004р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 березня 2004 р. за N 319/8918., який розроблено відповідно до Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності"

Пунктом 5.7. зазначеного Порядку передбачено, що орган контролю у разі виявлення в ході перевірки за місцезнаходженням ліцензіата порушень не пізніше десяти робочих днів з дати складання акта перевірки додержання суб'єктом господарювання Ліцензійних умов видає розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов та вручає або надсилає його ліцензіату листом з поштовим повідомленням. Якщо в акті проведення планової перевірки додержання ліцензіатом Ліцензійних умов викладені порушення, які є підставою для анулювання ліцензії, складаються відповідні акти, зазначені в п. 6.1. Порядку.

Пунктом 5.8. Порядку встановлено, що у разі усунення ліцензіатом виявлених перевіркою порушень Ліцензійних умов до прийняття розпорядження про їх усунення та надання органу контролю відповідних документів у письмовій формі, які це підтверджують і не потребують додаткової перевірки, розпорядження про усунення порушень Ліцензійних умов не видається.

Матеріали справи свідчать про надання позивачем органу контролю (ліцензування) копій документів, про зміну яких орган ліцензування не був своєчасно проінформований позивачем, а саме: супровідні листи №24 від 01.11.2007 р. та №№25,26 від 06.11.2007 р. (а.с.28-34).

Тобто позивачем негайно були усунути усі порушення вимог законодавства про ліцензування, встановлені вказаними актами перевірок.

Надані позивачем до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті України в АРК документи свідчать про те, що на момент проведення перевірки фізичною особою-підприємцем у повному обсязі виконувались Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), затверджені наказом Держкомпідприємництва та Мінтрансу України №136/985 від 18.12.2003 р.

Слід зазначити, що акт про неможливість ліцензіата забезпечити виконання ліцензійних умов, встановлених для даного виду господарської діяльності, при проведенні перевірки посадовими особами відповідача не складався, розпорядження про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування відповідачем також не видавалось.

Дані обставини не оспорює й відповідач, який вважає, що усунення позивачем встановлених перевіркою порушень і надання копій відповідних документів не є підставою для звільнення від відповідальності за вчинене порушення.

Приписами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняти (вчинені) ці рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності в порядку ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що відповідачем при здійсненні своїх владних функцій при прийнятті рішення про анулювання ліцензії, владні повноваження використані необґрунтовано, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та не пропорційно. Фактично відповідач позбавив права позивача займатись певним видом підприємницької діяльності.

При цьому суд виходить з того, що акт про встановлення факту неподання в установлений строк повідомлення про зміну даних, зазначених в документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії є однією з підстав для анулювання ліцензії і надає право контролюючому органу застосовувати таку санкцію, а не покладає на нього такий обов’язок.

Отже при наявності документально підтверджених відомостей що фізична особа -підприємець Карамушка С.В. здійснює свою господарську діяльність відповідно умовам чинного законодавства про ліцензування, а порушення, встановлене актом перевірки додержання ліцензіатом Ліцензійних умов №270 від 02.11.2007 р. є незначним, було негайно ним усунуто, носило разовий характер і не заподіяло будь-яких негативних наслідків, судом вбачається, що покладена на позивача відповідальність не є адекватною вчиненому порушенню. Застосована спірним наказом до позивача крайня міра відповідальності не відповідає принципам збалансованості і доцільності.

Відповідно до ст..4 Закону України «Про засади державної регуляторної політки у сфері господарської діяльності» встановлено, що державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності вимагає доцільності, збалансованості та забезпечення адекватності відповідальності суб’єктів підприємництва характеру вчинених правопорушень та розміру заподіяної шкоди.

Таким чином, спірний наказ Головної державної інспекції на автомобільному транспорті №261 від 13.11.2007 р. в частині анулювання ліцензії серії АБ №213333 від 01.12.2004 р. на провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), виданої фізичній особі-підприємцю Карамушка Сергію Вікторовичу, не відповідає фактичним обставинам справи та положенням законодавства, що визначає підстави та порядок покладення на особу адміністративно-господарської відповідальності, вимогам справедливості, розумності та адекватності.

Відтак застосування до позивача санкцій за порушення законодавства про ліцензування у вигляді анулювання ліцензії неправомірно і є підставою для скасування спірного наказу

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч.1 ст.94 КАС України.

Ухвалою господарського суду АРК від 21.05.08р. були вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного наказу Головної державної інспекції на автомобільному транспорті України від 13.11.2007 р. №261 в частині анулювання ліцензії серії АБ №213333 від 01.12.2004 р. на провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), виданої фізичній особі-підприємцю Карамушка Сергію Вікторовичу, до набрання постановою суду законної сили, тому вказані заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Вступна та резолютивна частина постанови оголошена в судовому засіданні 06.10.2008р. Постанова складена у повному обсязі 13.10.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 17, 70, 71, 86, ч.4 ст.94, 118, ст.122, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Скасувати наказ Головної державної інспекції на автомобільному транспорті №261 від 13.11.2007 р. в частині анулювання ліцензії серії АБ №213333 від 01.12.2004 р. на провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі), виданої фізичній особі-підприємцю Карамушка Сергію Вікторовичу.

3.          Заходи забезпечення адміністративного позову, вжити ухвалою суду від 21.05.2008р. скасувати.

4.          Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця Карамушка Сергія Вікторовича, (98433, Бахчисарайський район, с.Віліно, вул..Чапаєва, 21, кв.9; ідентифікаційний код ) 3,40грн. державного мита.

Виконавчий документ видати після вступу постанови у закону силу.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Копію постанови направити на адреси сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Привалова А.В.