ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" жовтня 2008 р.

Справа № 21/12/14/285

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВТП "Каннінг" м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницький комбінат хлібопродуктів" м. Хмельницький

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Манада" м. Дніпропетровськ

про стягнення 42027 кг зерна гречки з врожаю поточного року по якості, щодорівнює базисному виходу крупи після переробки зерна у 72% та 35607 грн. упущеної вигоди

Суддя Огороднік К.М.

Представники сторін:

Позивача: Лошатецький В.В. - за довіреністю

Відповідача: Драч В.М. - за довіреністю

Від третьої особи: не з'явився

у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору: ТзОВ ВТП „Каннінг” звернулось до господарського суду Хмельницької області з позовом до ВАТ „Хмельницький комбінат хлібопродуктів” про стягнення 75948,41 грн. збитків у зв’язку з невиконанням договору № Д34-000158 від 19.09.2003 року та втратою майна, переданого відповідачу за цим договором.

Позов мотивовано тим, що відповідач заперечує факт отримання ним зерна гречки за договором № Д34-000158 від 19.09.2003 року про переробку зерна на крупи на давальницьких умовах, укладеним з ТзОВ „Манада”. З огляду на таке позивач дійшов висновку про втрату відповідачем переданого йому зерна гречки вагою 44730 кг, а тому зобов’язаний відповідати за таку втрату перед позивачем, до якого перейшло право вимоги згідно з договором купівлі-продажу № 22/12-ПК від 22.12.2003 року, укладеним між ним та ТзОВ „Манада”.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 07.03.2006 року замінено відповідача ВАТ „Хмельницький комбінат хлібопродуктів” його правонаступником ТзОВ „Хмельницький комбінат хлібопродуктів”.

Відповідач проти позову заперечив, оскільки на момент укладення договору № 22/12-ПК від 22.12.2003 року, на який посилається позивач, у ТзОВ „Манада” не було статусу юридичної особи.

Житомирський апеляційний господарський суд при здійсненні апеляційного провадження залучив до участі у справі в якості третьої особи ТзОВ „Манада”, яка позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини передачі відповідачу для переробки 44730 кг зерна гречки та продажу цього зерна позивачу згідно з вищевказаними договорами.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Вищий господарський суд України постановою від 21.02.2007 року рішення і постанову судів попередніх інстанцій скасував, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова мотивована вирішенням судами спору з висновком про відсутність прострочення боржника без дослідження фактичних обставин стосовно виконання сторонами зобов’язань за відповідним договором, а також відсутність встановлення судами обставин щодо наявності або відсутності збитків, про стягнення яких заявлялись вимоги.

При новому розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги наступним чином: стягнути з відповідача на користь позивача 42027 кг зерна гречки з врожаю поточного року по якості, що дорівнює базисному виходу крупи після переробки зерна у 72%, а також 35607 грн. упущеної вигоди.

Рішенням від 03.07.2007 року господарський суд Хмельницької області у задоволенні позову відмовив через відсутність між позивачем та відповідачем зобов’язань щодо передачі зерна гречки, не визнавши укладений між позивачем та третьою особою договір угодою щодо уступки вимоги.

Житомирський апеляційний господарський суд постановою від 18.03.2008 року рішення залишив без змін, погодившись з висновком суду першої інстанції.

Вищий господарський суд України постановою від 11.06.2008 року рішення і постанову судів попередніх інстанцій скасував, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова мотивована вирішенням судами спору без визначення належним чином правової природи договору № 22/12-ПК від 22.12.2003 року із наданням правової оцінки його умовам, наявності збитків в розумінні цивільного і господарського законодавства тощо.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, які зазначені в матеріалах справи та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, у зв’язку з чим просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в засіданні суду заперечили проти доводів, викладених позивачем, у зв’язку з чим просять позов ТзОВ ВТП „Каннінг” залишити без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

Між відповідачем та ТзОВ „Манада” укладено договір № Д34-000158 від 19.09.2003 року про переробку відповідачем належного ТзОВ „Манада” зерна на крупи на давальницьких умовах. На виконання цього договору ТзОВ „Манада” на підставі накладних: № 10 від 22.09.2003 року, № 11 від 22.09.2003 року, № 12 від 22.09.2003 року, № 13 від 23.09.2003 року, № 14 від 23.09.2003 року, № 15 від 23.09.2003 року, № 703 від 30.09.2003 року передала для переробки 44730 кг зерна гречки.

Крім того, між ТзОВ „Манада” (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 22/12-ПК від 22.12.2003 року та доповнення до цього договору про купівлю-продаж зерна гречки, яка належить ТзОВ „Манада” та знаходиться у відповідача на підставі договору № Д34-000158. Згідно з п. 1 цього договору ТзОВ „Манада” передало позивачу в повному обсязі право власності на зерно гречки, передане відповідачу по договору № Д34-000158.

У зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору № Д34-000158 позивач звернувся з позовом у даній справі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення містить ст.193 ГК України.

Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор - прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконуючи вказівку Вищого господарського суду України, суд дослідив правову природу договору № 22/12-ПК від 22.12.2003 року, надав правову оцінку його умовам, які передбачають перехід права власності на зерно гречки, передане для переробки, а також перехід відповідних прав, які стосуються зобов'язань з переробки цього зерна та його отримання після такої переробки тощо.

Статтею 197 Цивільного кодексу України було визначено, що уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону чи договору або коли вимога не пов'язана з особою кредитора. Не допускається уступка вимог про відшкодування майнової шкоди, викликаної ушкодженням здоров'я або заподіянням смерті. До набувача вимоги переходять права, що забезпечують виконання зобов'язання.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Суд при прийнятті рішення приймає до уваги, що між сторонами не виникло ніякого зобов’язання стосовно передачі зерна гречки. Відповідно до договору від 22.12.2003 року між ТзОВ „Манада” взяла на себе зобов’язання перед позивачем і тому відповідно повинна її йому передати. Посилання позивача на те, що укладений договір є договором уступки права вимогти, судом не приймається, оскільки враховуючи викладене, з його змісту і суті вказане не вбачається. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 42027 кг зерна гречки з врожаю поточного року по якості, що дорівнює базисному виходу крупи після переробки зерна у 72% та 35607грн. упущеної вигоди є безпідставними та не підтвердженими матеріалами справи.

Щодо позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, то суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Оскільки позивач ставить вимогу про стягнення 42027 кг зерна гречки з врожаю поточного року по якості, що дорівнює базисному виходу крупи після переробки зерна у 72% за договором, а не з метою відновлення певного порушеного права, такі витрати не можна віднести до реальних збитків. Зважаючи на визначення поняття упущеної вигоди, вказані вимоги не можна віднести також і до цього виду збитків.

Приписами статей 224, 225 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання прибутку позивачем в результаті випадкового збігу обставин.

За таких обставин, суд вважає, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що за юридичними адресами позивач та третя особа відсутні, що підтверджується повідомленнями пошти. Фактичні адреси позивача та третьої особи суду не відомі. Враховуючи, що в матеріалах справи наявні матеріали, підписанні різними керівниками ТзОВ ВТП „Каннінг” (Грицку А.А., Грицук А.А.) та ТзОВ „Манада” (Уфанцев О.І., Прокопенко М.І.) судом неодноразово зобов’язувалось позивача подати в судове засідання установчі документи, докази (наказ, тощо) про призначення Грицук А.А, керівником ТзОВ ВТП „Каннінг”, докази на підтвердження повноважень Грицук А.А. (оригінали для огляду в судовому засіданні, належним чином завірені копії долучити до матеріалів справи). Також третю особу зобов’язувалось подати в судове засідання установчі документи, докази (наказ, тощо) про призначення Уфанцева О.І. керівником ТзОВ „Манада”, докази на підтвердження повноважень Уфанцева О.І. (оригінали для огляду в судовому засіданні, належним чином завірені копії долучити до матеріалів справи). Однак вказані документи надані суду не були.

У відповідності із ст. 49 ГПК України судові витрати у справі належить покласти на позивача.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 44, 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Суддя                                                                      К.М. Огороднік

Рішення оформлено та підписано 23.10.2008р.

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи,

2 - ТзОВ ВТП „Каннінг” (49033, м. Дніпропетровськ, вул. 152-ї дивізії, б. 3, кв. 17),

3 - ТзОВ „Хмельницький комбінат хлібопродуктів” (29000, м. Хмельницький, вул. Заводська, 53),

4, 5 - ТзОВ „Манада” (м. Дніпропетровськ, пер. Піхтовий, 7,

м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, 30, кв. 16),

Помічник судді О.С. Гуменюк