ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.08 Справа № 20/451/08

Суддя Гандюкова Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Приватного сільськогосподарського підприємства “Роса”, Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське

до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, Запорізька область, смт.Приазовське

про визнання права користування земельною ділянкою на умовах оренди

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Ковальов Д.В. (довіреність б/н від 01.06.2007р.)

Від відповідача –Четвертаков Р.В. (довіреність №01-34/2084 від 11.08.2008р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання за приватним сільськогосподарським підприємством “Роса” права користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 6,00га, засвідчене Державним актом на право постійного користування землею 1-ЗП №001504, виданим Приазовською районною радою Запорізької області 02.09.1999р., зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №76, що розташована згідно даних Технічного звіту кадастрової зйомки земельної ділянки, складеному приватним підприємством “Геодезіст” 16.10.2007р.

Ухвалою господарського суду від 12.09.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/451/08, судове засідання призначено на 09.10.2008р.

09.10.2008р. справу розглянуто, за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позові, на підставі ст.ст.8,14,64 Конституції України, п.п.6,12 Перехідних положень Земельного Кодексу України, Рішення Конституційного Суду №5-рп/2005 від 22.09.2005р. просить позов задовольнити. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Приватне сільськогосподарське підприємство “Роса” створене 17 березня 2000 року та відповідно до п.1.2 Статуту підприємства є правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства “ім.Кірова”. 02 вересня 1999 року відповідно до рішення Приазовської районної ради Запорізької області колективному сільськогосподарському підприємству “ім.Кірова” було видано державний акт I-ЗП № 001504 на право постійного користування земельною ділянкою площею 6,00 га на узбережжі Азовського моря для розміщення бази відпочинку. Вказаний державний акт був зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства, про що свідчить запис про державну реєстрацію у самому державному акті (про проведення реєстрації за № 76) та довідка Приазовського районного відділу Запорізької регіональної філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам” № 141 від 09 серпня 2007 року про проведення державної реєстрації державного акту. До червня 2006р. позивач, як правонаступник КСП “ім.Кірова”, використовував належне йому на праві правонаступництва право постійного користування вказаною земельною ділянкою. Однак із публікації в засобах масової інформації стало відомо про те, що відповідачем надано дозвіл на розробку проекту відведення іншій особі. У встановленому Земельним кодексом України (що діяв станом на час створення підприємства у 2000 році) порядку державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 6 га для розташування бази відпочинку (акт І-ЗП № 001504) ніким не скасований та нечинним не визнаний. Позивач 19.06.2008р. звернувся до відповідача із заявою про передачу на умовах оренди спірної земельної ділянки, 25.07.2008р. отримано лист відповідача про відмову в укладенні договору оренди. Єдиною підставою відмови стала незгода відповідача з положеннями проекту договору щодо розміру та строків внесення орендної плати за землю. Розмір орендної плати в проекті договору був внесений згідно виданої раніше Приазовським районним відділом земельних ресурсів довідки про вартість 1 га пасовищ на території сільської ради. Питання щодо строків внесення орендної плати можна було вирішити шляхом зміни проекту договору чи підписання протоколу розбіжностей. Просить визнати за приватним сільськогосподарським підприємством “Роса” право користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 6 га, засвідчене Державним актом на право постійного користування землею I-ЗП № 001504, Приазовською районною радою Запорізької області 02.09.1999р., зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №76, що розташована згідно даних Технічного звіту кадастрової зйомки земельної ділянки, складеному приватним підприємством “Геодезіст” 16.10.2007р.

Позивачем було надано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Приазовській районній державній адміністрації здійснювати будь-які дії щодо передачі спірної земельної ділянки чи її частини, розташованої на території Приморсько-Посадської сільської ради Приазовського району Запорізької області у користування чи власність будь-яким юридичним чи фізичним особам, а також заборони Приазовському районному відділу Запорізької регіональної філії державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” При Державному комітеті України по земельних ресурсах” проводити державну реєстрацію права користування чи права власності будь-яких фізичних чи юридичних осіб спірною земельною ділянкою. Ухвалою суду від 30.09.2008р. відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідач позов не визнав на наступних підставах. 17.01.2008р. по справі №8/581/07 за позовом ПСП “Роса” до Приазовської районної державної адміністрації про визнання права постійного користування земельною ділянкою господарським судом Запорізької області було ухвалено рішення, яким позивачу було відмовлено в задоволенні позову. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 30.07.2008р. рішення залишено без змін. Відповідач вважає, що вказаним рішенням суду встановлені преюдиційні факти, які не потребують доказування. А саме: позивач не має статусу землекористувача, що обумовлено відсутністю оформлення позивачем правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку у встановленому порядку. Посилання позивача на те, що до червня 2006р. ПСП “Роса” як правонаступник КСП “ім.Кірова” використовувало належне йому на праві правонаступництва право постійного користування вказаною земельною ділянкою є безпідставним, так як позивач користувався нею незаконно, тобто без правовстановлюючих документів, що є порушенням п.2 ст.125 Земельного кодексу України, відповідно до якого право на оренду земельною ділянкою виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Державний акт на право постійного користування землею 1-ЗП №001504 видано КСП "ім.“Кірова", яке ліквідовано. З часу ліквідації КСП вказаний акт втратив чинність. Таким чином, внаслідок припинення діяльності КСП “ім.Кірова” припинилося його право користування земельною ділянкою за зазначеним державним актом. Також судом зазначено, що ПСП “Роса” може набувати право користування земельною ділянкою на загальних підставах, виключно на аукціонах, а відтак, позивач не позбавлений права у встановленому законодавством порядку прийняти участь у такому аукціоні та набувати права користування земельною ділянкою у відповідності до вимог законодавства. На підставі викладеного, ст.ст.17,116,124 Земельного кодексу України, ст.105 ГПК України просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №208483, 24.03.2000р. Приазовською районною державною адміністрацією Запорізької області проведено державну реєстрацію Приватного сільськогосподарського підприємства “Роса”.

У 2007р. ПСП “Роса” звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про визнання права постійного користування земельною ділянкою площею 6,00 га, засвідчене Державним актом на право постійного користуванні землею І-ЗП № 001504, виданим Приазовською районною радою Запорізької області 02 вересня 1999 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 76, що розташована згідно даних Технічного звіту кадастрової зйомки земельної ділянки, складеному приватним підприємством “Геодезіст”16.10.2007р. По даному позову господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі №8/581/07.

Як вбачається із Державного акту на право постійного користування землею І-ЗП № 001504, він виданий 02.09.1999р. колективному сільськогосподарському підприємству “Ім.Кірова”.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 30.07.2008р. залишено без змін рішення господарського суду Запорізької області від 17.01.2008р. у справі №8/581/07, яким у позові відмовлено.

На звернення позивача передати в оренду земельну ділянку площею 6,00га на узбережжі Азовського моря, Приазовська райдержадміністрація листом №1386 від 29.05.2008р. повідомила, що вирішити питання по суті немає можливості, оскільки відповідно до змін, які були внесені до ст.124 Земельного кодексу України та до Закону України “Про оренду землі” Законом України “Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 28.12.2007р. набутття права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно на аукціонах, крім земельних дінок, на яких розташовані об’єкти нерухомого майна.

Крім того, листом від 08.07.2008р. №01-20/1702 Приазовська райдержадміністрація, розглянувши пропозицію позивача укласти договір оренди землі від 19.06.2008р. №119, відмовила в укладенні договору оренди у зв’язку з невідповідністю однієї з істотних умов законодавству України, а саме щодо розміру орендної плати за землю, щодо строків внесення орендної плати.

У вересні 2008р. заявлений позов про визнання за приватним сільськогосподарським підприємством “Роса” права користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 6,00га, засвідчене Державним актом на право постійного користування землею 1-ЗП №001504, виданим Приазовською районною радою Запорізької області 02.09.1999р., зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №76, що розташована згідно даних Технічного звіту кадастрової зйомки земельної ділянки, складеному приватним підприємством “Геодезіст” 16.10.2007р., що і є предметом спору у справі № 20/451/08.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, що встановлений договором або законом. Згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Із змісту ст.20 ЦК України слідує, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Позивач звернувся з позовом про визнання його права на користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 6,00га, засвідчене Державним актом на право постійного користування землею 1-ЗП №001504, виданим Приазовською районною радою Запорізької області 02.09.1999р., зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №76, що розташована згідно даних Технічного звіту кадастрової зйомки земельної ділянки, складеному приватним підприємством “Геодезіст” 16.10.2007р.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Із матеріалів справи, у тому числі Технічного звіту кадастрової зйомки земельної ділянки, складеному приватним підприємством “Геодезіст” 16.10.2007р., пояснень представників сторін, вбачається, що спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту, об’єкти нерухомості на ній відсутні.

Відповідно до ст.17, п.12 Перехідних положень Земельного кодексу до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів здійснюють відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 1 ст.93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки –це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформлюється договором, який реєструється відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду встановлений ст.124 Земельного кодексу України, додержання якого є обов’язковим.

Так, згідно з ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.3 цієї статті передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

При цьому, суд враховує, що згідно з ст.118 Земельного кодексу відповідна місцева державна адміністрація розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.30 Закону України “Про землеустрій” погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.

Як вбачається із матеріалів справи, Приазовська районна державна адміністрація не приймала рішення про передачу земельної ділянки в оренду позивачу, не надавала дозвіл на розробку проекту її відведення, і, відповідно, такий проект відведення не погоджений відповідними службами, договір оренди земельної ділянки не укладений.

Із аналізу наведеного вище законодавства слідує, що майнові права (в тому числі право на користування на правах оренди) відносно конкретно визначеної земельної ділянки виникають у будь-якої особи лише з моменту вчинення повноважним органом дій щодо, по-перше: прийняття рішення про надання в оренду земельної ділянки, по-друге: визначення такої земельної ділянки в натурі і по-третє: посвідчуються певним правоустановчим документом, що має законодавчо встановлену назву, форму та зміст. Право на оренду земельної ділянки виникає у особи лише після укладення з нею договору оренди і його державної реєстрації.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за приватним сільськогосподарським підприємством “Роса” права користування на умовах оренди земельною ділянкою можливо задовольнити лише за умови настання певних обставин.

Враховуючи вищевикладені обставини, на даний час рішення про надання позивачу в оренду земельної ділянки не прийнято, процедура, яка повинна передувати укладенню договору оренди, не завершена, проект відведення земельної ділянки не затверджений, договір оренди не укладений.

Крім того, 04.06.2008р. набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 03.06.2008р. №309-VI, згідно з яким внесено зміни до Земельного кодексу України. Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст.124 цього Кодексу в редакції зазначеного Закону, набуття права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється виключно на аукціонах (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, набуття права на оренду земельних ділянок під об'єкти соціального призначення, будівництво соціального і доступного житла, використання земельних ділянок для розробки корисних копалин та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій), використання релігійними організаціями (під культовими будівлями), які легалізовані в Україні).

У зв’язку з викладеним, посилання позивача на інші норми права та письмові докази не спростовують висновки суду. Ствердження позивача про засвідчення у статуті ПСП “Роса” факту правонаступництва КСП “ім.Кірова”, якому видано Державний акт на право постійного користування землею 1-ЗП №001504, було предметом дослідження судом у справі №8/581/07, в якій брали участь ті самі сторони. Тому в силу ст.35 ГПК України цей факт не доводиться знову при вирішенні даного спору. Посилання позивача на незгоду відповідача щодо проекту договору оренди суд не бере до уваги, оскільки предметом спору позивач обрав визнання права, а не переддоговірний спір.

На таких підставах у задоволенні позовних вимог по даному предмету спору відмовляється.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 35, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 20.10.2008р.