ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№
05-5-18/13064-18/59

Вищий
господарський  суд  України
в  складі  колегії
суддів:

Бернацької
Ж.О. -головуючої (доповідач),

Мележик
Н.І.,

Подоляк
О.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу закритого акціонерного
товариства "Київський вітамінний завод" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 13.12.2007 р. в справі господарського суду
міста Києва № 05-5-18/13064 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
закритого акціонерного товариства "Київський вітамінний завод" про
стягнення суми

за
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
-фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у серпні 2007 року звернувся до
господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача -закритого
акціонерного товариства "Київський вітамінний завод" про стягнення
45000 грн.

Ухвалою
господарського суду міста Києва від 30.08.2007 р. (суддя Мандриченко О.В.)
повернута позовна заява без розгляду на підставі пункту 10 частини 1 статті 63
Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що позивачем
до позовної заяви не додані докази сплати витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в установленому порядку, зокрема, не зазначено
код економічної класифікації.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 р. (судді:
Пантелієнко В.О. -головуючий, Іваненко Я.Л., Лосєв А.М.) ухвала господарського
суду міста Києва від 30.08.2007 р. скасована, справа передана до господарського
суду міста Києва для розгляду по суті.

Постанова  мотивована тим, що платіжний документ про
сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу містить
всі необхідні дані та відповідає вимогам, встановленим Законом України
"Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Не
погоджуючись з прийнятою постановою Київського апеляційного господарського суду
від 13.12.2007 р., відповідач - закрите акціонерне товариство "Київський
вітамінний завод" звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі ухвалу
господарського суду міста Києва від 30.08.2007 р.

Касаційна
скарга обґрунтована тим, що при прийнятті постанови суд апеляційної інстанції
неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Зокрема, суд
апеляційної інстанції при винесенні постанови послався на нормативно-правовий
акт, що втратив чинність -Постанову Кабінету Міністрів України від 29.03.2002
р. № 422 "Про визначення розміру витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу"; в порушення норм процесуального права суд
апеляційної інстанції, на думку скаржника, не витребував у позивача
підтвердження територіального органу казначейства про зарахування державного
мита до державного бюджету та не зазначив в описовій частині постанови
заперечення, викладені у відзиві відповідача на апеляційну скаргу позивача.

Вислухавши
представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судами
обох інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з
позовною заявою до закритого акціонерного товариства "Київський вітамінний
завод" про стягнення 45000 грн.

Господарський
суд міста Києва, повертаючи позовну заяву ухвалою від 30.08.2007 р., виходив з
того, що у платіжному дорученні № 195 від 22.08.2007 р. про сплату витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не зазначено код
економічної класифікації, що є підставою для повернення позовної заяви без
розгляду на підставі пункту 10 частини 1 статті 63 Господарського
процесуального кодексу України.

Проте
Київський апеляційний господарський суд постановою від 13.12.2007 р. скасував
ухвалу місцевого господарського суду від 30.08.2007 р., посилаючись на те, що
спірний платіжний документ містить всі необхідні дані та відповідає вимогам, що
встановлені Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в
Україні".

Висновки
суду апеляційної інстанції є правомірними, оскільки позивачем про сплату витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу надано платіжне
доручення № 195 від 22.08.2007 р., в якому зазначено, що позивачем до
Державного бюджету Україна перераховано 118 грн. на розрахунковий рахунок
0011, одержувач -УДК у Шевченківському районі, код 26077968, банк
одержувача -ГУ ДКУ у місті Києві, МФО 820019.

Про
надходження коштів також свідчить лист № 040-07/4570 від 10.10.2007 р. філії
відкритого акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк
України" в місті Києві, в якому повідомляється про

надходження
коштів сплачених платіжним дорученням № 195 від 23.08.2007 р. на рахунок
отримувача № 0011 (код 26077968) УДК у Шевченківському районі міста
Києва і що кошти не повернуті позивачу.

Тобто,
позивачем сплачені грошові кошти у сумі 118 грн. за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу платіжним дорученням № 195 від 23.08.2007 р.

Посилання
скаржника на те, що суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови послався
на постанову Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 р. № 422 "Про
визначення розміру витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу", яка втратила чинність, є помилковими, оскільки у постанові суд
посилався на даний нормативно-процесуальний акт тільки описуючи вимоги та
обґрунтування апеляційної скарги.

Крім
того, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може
бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття неправильного рішення. Тому посилання скаржника
на те, що в описовій частині постанови не викладені всі заперечення, що є у
відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, не є підставою для
скасування судового акту.

Що
стосується інших доводів касаційної скарги про порушення при прийнятті
оскаржуваної постанови апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права, то зазначені доводи також свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи
викладене, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2007
р. у справі господарського суду міста Києва № 05-5-18/13064 прийнято з
додержанням вимог матеріального та процесуального законодавства, і підстав для
її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу закритого акціонерного товариства "Київський вітамінний завод"
залишити без задоволення.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 р. в справі господарського
суду міста Києва № 05-5-18/13064 залишити без змін.

Головуючий,
суддя:

Ж.
Бернацька

Судді:
Н. Мележик

О.
Подоляк