ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21" жовтня 2008 р.

Справа № 4/110-08-2836

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді:   Мирошниченко М. А.,

Суддів:    Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.,

(склад судової колегії змінено
відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного господарського суду
№114 від 08.09.2008 р.),

при
секретарі   -   Волощук О. О.,

за участю:

представника
позивача -Безсмертного М. В.,

відповідача
-СПД -фізичної особи - ОСОБА_1. та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу СПД -фізичної
особи -ОСОБА_1., м. Одеса,

на рішення
господарського суду Одеської області від 01.09.2008 р.

по справі
№4/110-08-2836

за позовом  ПП „Торгівельний центр „Старокінний”, м.
Одеса,

до СПД
-фізичної особи -ОСОБА_1., м. Одеса,

про звільнення приміщення та стягнення
8760,00 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

08.07.2008 р. (вх. №3929) у господарському суді Одеської області ПП
„Торгівельний центр „Старокінний” (далі - позивач) пред'явлено позов до СПД
-фізичної особи -ОСОБА_1. (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача
звільнити приміщення торгівельного місця - павільйон Т/П 3, вивезти товари, які
знаходяться в приміщенні павільйону, та передати приміщення павільйону Т/П 3 по
акту позивачу; про стягнення з відповідача на користь позивача суми збитків та
неустойки у розмірі 6570,00 грн. і витрати по сплаті держмита у розмірі 187,00
грн. та на ІТЗ судового процесу у розмірі 118,00 грн. (а.с. 2-4). Свої вимоги воно
мотивувало наступним. 01.03.02р. між позивачем та СПД - ОСОБА_3був укладений
Договір №5 про оренду частини комплексу ринку „Старокінний” зі строком оренди
до 01.09.2007 р. 04.08.05р. між СПД - ОСОБА_3та відповідачем був укладений
Договір №Т/П 3 про оренду торгівельного місця - павільйону Т/П 3, загальною
площею 15 кв.м., зі строком оренди до 04.07.2006 р. 14.09.05р. громадянин
ОСОБА_3помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть. 29.09.05р. позивач надіслав відповідачу лист №76
з повідомленням про смерть ОСОБА_3., визнав передане ОСОБА_3майнове право
користування по договору Т/П 3 від 01.03.02р. та необхідність переоформлення
договору оренди з 01.10.2005 р. на торгове місце - павільйон Т/П 3. 01.10.05р.
між позивачем та відповідачем був укладений Договір оренди №62 від 01.10.05р.
про надання послуг по комплексному обслуговуванню торгового місця - павільйон
Т/П 3. Договір №62 від 01.10.05р. про оренду торгівельного місця на ринку
складений сторонами у формі послуги, як це зазначає та роз'яснює Державний
комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва у листі №1596
від 01.03.06р. та Правила торгівлі на ринках, затверджені Наказом Міністерства
економіки, Державної податкової адміністрації України та ін. від 26.02.02р.
№57/188/84/105. 01.03.07р. між позивачем та відповідачем укладена Додаткова
угода до Договору №62 від 01.10.05р. про збільшення плати за обслуговування
торгового місця - павільйон Т/П 3 та продовження договору оренди до 01.03.08р.
20.02.08р. позивач надіслав відповідачу лист №27/1 про закінчення строку оренди
павільйонна Т/П 3 та необхідність передання відповідачем до 05.03.08р.
торгівельного місця - павільйон Т/П 3 по акту. Відповідач, нехтуючи вимогами
позивача щодо звільнення торгівельного місця - Т/П 3, продовжував використовувати
павільйон без правових підстав, що суттєво позбавляло позивача його законних
інтересів та прав. 08.04.08р. позивач направив відповідачу лист №89/1 про
негайне звільнення приміщення, яке відповідач займає без законних підстав.
21.04.08р. ПП „Старокінний ринок” перейменовано в ПП „Торгівельний центр
„Старокінний”. На час звернення з позовом відповідач продовжує користуватися
приміщенням павільйону Т/П 3 без законних підстав. В приміщенні павільйону
знаходяться товари, які належать відповідачу. Звільнити приміщення від
зазначених товарів відповідач відмовляється. З березня 2008 р. по травень 2008
р. відповідач надсилає грошові кошти по сплаті орендної плати за користування
павільйоном Т/П 3 у розмірі 1095,00 грн. за місяць, згідно припиненого договору.
Позивач приймав ці кошти, щоб зменшити збитки від незаконних дій відповідача,
продовжуючи вимагати від нього звільнення незаконно зайнятого приміщення. З
травня 2008 р. позивач припинив приймати грошові кошти від відповідача, почавши
готувати позовні вимоги для розгляду спору у судовому порядку. Відповідач
порушує права позивача щодо володіння та користування торговим місцем -
павільйоном Т/П 3 та одержання прибутків. В обґрунтування свого позову позивач
також послався на ст.ст. 440,623,774,781,785 ЦК України та ст.ст. 224,291 ГК
України.

30.07.2008 р. (вх. №15513) позивач надав суду заяву про уточнення позову
(а.с. 53-55), в якій просив позовні вимоги читати в такій редакції: звільнити
приміщення торгівельного місця - павільйон Т/П 3, шляхом вивезення товарів, які
знаходяться в приміщенні павільйону та належать відповідачу, та передати
приміщення павільйону Т/П 3 позивачу; стягнути з відповідача  на користь позивача суму збитків та неустойки
у розмірі 8760,00 грн. і витрати по сплаті держмита у розмірі 187,00 грн. та на
ІТЗ судового процесу у розмірі 118,00 грн., оскільки, крім вказаного у самому
позові, з березня 2008 р. по травень 2008 р. відповідач сплачував орендну
плату, згідно договору №62 від 01.10.05р., який припинив свою дію: 1095,00 грн.
* 2 місяці = 2190,00 грн. З травня 2008 р. по серпень 2008 р. позивач
розраховував на отримання орендної плати: 1095,00 грн. * 3 місяці = 3285,00
грн. Таким чином, сума збитків (неодержаних доходів) з травня 2008 р. по
серпень 2008 р. складає 3285,00 грн. З березня 2008 року відповідач знав про
вимоги позивача та повинен був звільнити приміщення павільйонна Т/П 3, тому
сума неустойки складається із сплати додаткової орендної плати за користування
річчю за час прострочення - з березня 2008 р. по серпень 2008 р. у розмірі:
1095,00 грн. * 5 місяців = 5475,00 грн. Підсумовуючи одержане, загальна сума
збитків та неустойки складає: 3285,00 грн. + 5475,00 грн. = 8760,00 грн.

30.07.2008 р. (вх. №15515) відповідач надав суду заперечення проти
позову (а.с. 58), в якому просив відмовити у його задоволенні, оскільки позовна
заява у даній справі містить вимоги, які базуються на викривленій інформації.
Договір оренди №62 від 01.10.05р. на павільйон Т/П 3, який виконується, містить
п.7.3 про щорічне збільшення орендної плати на 10%. Повідомлення від 20.02.07р.
містило саме таку вимогу. Повідомлення від 20.02.08р. та 08.04.08р. відповідач
не отримував та ознайомився з ними тільки у матеріалах справи. Відповідач
виконує вимоги договору про щорічне підвищення орендної плати та регулярно
сплачує її через банківську установу, виконуючи належним чином усі суттєві
умови договору. Пунктом 8.3 договору його пролонговано на строк 5 років на
попередніх умовах. Належно виконуючи умови договору, відповідач ніякої шкоди та
збитків економічним інтересам позивача не чинив. Реалізація опалювального
обладнання у торгівельних павільйонах відповідача сприяє підвищенню добробуту
міста, надає робочі місця трудящим, схвалюється Указами Президента України та
захищається документами Державного Комітету з регуляторної політики та
підприємництва.

11.08.2008 р. (вх. №16440) позивач
надав суду письмові пояснення (а.с. 62), в яких зазначив, що пролонгацію
договору №62 від 01.10.05р. позивач не вбачав, так як планував використовувати
приміщення для власних потреб. Надані суду відповідачем квитанції щодо сплати
орендної плати за липень 2008 р. не можуть бути судом враховані, тому що
квитанції не могли бути зараховані, так як дата операції, вказана на
квитанціях, - 07.07.08р., а позивач закрив рахунок 01.07.08р. Додаткова угода
від 01.03.07р. вважається належним чином оформленою, тому що позивач зробив
пропозицію відповідачу щодо укладення додаткової угоди 01.03.07р., а вже
07.03.07р. відповідач сплатив збільшену орендну платню, згідно цієї додаткової
угоди, тобто прийняв пропозицію щодо укладення Додаткової угоди від 01.03.07р.
до договору №62 від 01.10.05р. про збільшення орендної плати та пролонгацію дії
договору. Тому судом не можуть бути враховані посилання відповідача щодо
відсутності дії підписання ним Додаткової угоди від 01.03.07р. до договору №62
від 01.10.05р.

01.09.2008 р. (вх. №17739)
відповідач подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи
постанови про порушення кримінальної справи за слідчим номером 7 від
01.07.2008 р. та, згідно ст. 62 ГК України, призупинення провадження у справі
(а.с. 74).

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.09.2008 р. (суддя
Літвінов С. В.) з цієї справи позов задоволено, а саме зобов'язано відповідача
звільнити приміщення торгівельного місця - павільйон Т/П 3, шляхом вивезення
товарів, які знаходяться в приміщенні павільйону та належать відповідачу, та
передати приміщення павільйону Т/П 3 позивачу; стягнено з відповідача на
користь позивача суму збитків у розмірі 3285 грн. та неустойки у розмірі
5475  грн.; стягнено з відповідача
на користь позивача витрати по сплаті держмита у розмірі 187 грн. та на ІТЗ
судового процесу у розмірі 118 грн. (а.с. 78-79). У своєму рішенні суд
зазначив, що клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи
постанови про порушення кримінальної справи за слідчим №7 від
01.07.08р. та про призупинення провадження по справі згідно ст. 62 ГК України,
враховуючи ст. 79 ГПК України, суд відхилив в частині призупинення провадження
по справі. Саме ж рішення суд мотивував тим, що відповідач не підписував
додаткової угоди від 01.03.07р. до Договору №62 від 01.10.05р., але був
ознайомлений зі змістом та не заперечував щодо укладення додаткової угоди, що
підтверджувалось сплатою орендної платні у розмірі відповідно до умов
додаткової угоди. Строк дії Договору №62 з доповненнями встановлений з 01
жовтня 2005 року до 01 березня 2008 року. Судом встановлено, що позивач
направив відповідачу лист №27/1 від 20 лютого 2008 року та лист №89/1 від 08
квітня 2008 року, в яких повідомив, що строк дії договору №62 від 01.10.05р.
закінчився 01 березня 2008 року та зазначив про припинення дії договору, у
зв'язку з чим зобов'язав відповідача звільнити приміщення і передати його по
акту прийому-передачі позивачу. На вказані звернення позивача відповідач
відповіді не надав, майно позивачу не повернув. Відповідач зазначив, що
надсилав грошові кошти щодо сплати орендної плати, але не надав суду доказів
щодо зарахування коштів позивачем. Натомість, позивач надав суду докази щодо
повернення грошових коштів відповідачу як безпідставно надісланих. В
обґрунтування свого рішення суд також послався на ч.4 ст. 623, ч.1 ст. 624, ч.2
ст. 642, ч.ч.1,2 ст. 785 ЦК України, ст. 224, ч.4 ст. 284, ст. 291 ГК України.

Не погоджуючись зі вказаним
рішенням, відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким
відмовити у позові, з тих підстав, що були ним викладені у запереченні на
позов, а також, враховуючи те, що в березні та квітні 2008 року позивач
отримував та зараховував орендні платежі від відповідача. Ніяких повідомлень
про розірвання договору та претензій не надходило. У судовому засіданні позивач
посилався на листи, отримання яких не доведено. Квитанції, надані позивачем у
судове засідання, не можуть бути визнанні чинними. Не можна погодитись з
вимогами позивача про стягнення збитків та неустойки, бо орендна плата ним
приймалась, ніяких збитків він не мав та неустойка не може бути використана. Дії
позивача щодо припинення договору не підтримані належними доказами. Поштові
квитанції  не оформлені належним чином,
що було предметом розгляду у судовому засіданні, але не отримало об'єктивної
оцінки суду. Позивач мав змогу повідомити відповідача про свої наміри стосовно
договору іншим способом - викликом до адміністрації ринку чи врученням
повідомлення безпосередньо на торгівельному місці - павільйоні ТП-3,
розташованому на території ТЦ „Старокінний”. Відповідач належним чином
виконував всі умови договору. Весь час, у тому числі в травні-червні 2008 року,
переказував орендну плату у повному обсязі, таким чином відповідач не наніс
ніяких збитків позивачу. У судовому засіданні відповідачем були надані
квитанції про переказ орендної плати. Позивач навмисно створював перешкоди
отриманню цих коштів, безпідставно у травні та червні не зараховуючи банківські
платежі. Суд також порушив ст. 79 ГПК України, розглядаючи клопотання
відповідача про припинення провадження у справі, у зв'язку з порушенням
кримінальної справи, про що надана постанова №57 від 01.07.08р. Суд
звузив поняття компетентних органів тільки до поняття іншого суду. При розгляді
цієї апеляційної скарги відповідач просив звернути увагу на те, що він є
інвалідом 2 групи і праця на ринку є суттєвою допомогою у забезпеченні його
матеріального статку.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 17.09.2008 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження
та призначено до розгляду на 21.10.2008 р., про що учасники процесу, згідно приписів
ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

26.09.2008 р. (вх. №1758 Д1)
позивач надав суду заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив
залишити її без задоволення, а рішення - без змін, оскільки вважає оскаржене
рішення законним та обґрунтованим, з підстав, які були вказані позивачем у
позові, уточненні до нього та письмовому поясненні.

Фіксування судового засідання
здійснювалось технічними засобами.

Судова колегія задовольнила  клопотання відповідача, залучивши до
матеріалів справи додаткові пояснення та листи Одеської дирекції Українського
державного підприємства зв'язку „Укрпошта”.

Судова колегія також задовольнила
клопотання представника позивача, залучивши до матеріалів справи листи позивача
на адресу відповідача про звільнення торговельного павільйону та оригінали
поштових квитанцій №№ 42 та 641, за якими відправлялись ці листи.

Представник скаржника -відповідача та
сама відповідачка в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримали
скаргу і просили її задовольнити на викладених у ній підставах.

Судова колегія відхилила клопотання
представника скаржника про визнання позивача неналежним позивачем, у зв'язку з
його не доведеністю та враховуючи, що
таке визнання не передбачене ГПК України.

Представник позивача просив суд
відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

За згодою учасників процесу, згідно
ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та
резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення учасників
процесу, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та запереченнями на неї,
дослідивши обставини і матеріали справи,
в тому числі наявні у ній докази, відповідність викладеним в рішенні
висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.03.2002 року між ПП „Старокінний ринок”, яке відповідно до рішення
засновника від 21.04.2008 р. змінило своє найменування на ПП „Торгівельний
центр „Старокінний” (орендодавець), та СПД - фізичною особою - ОСОБА_3(орендар)
було укладено договір оренди №5 частини павільйону на секторі „Ц”: №№
10,28,40,44,48,69 за адресою: вул. Скісна, 19/1 та частини павільйонів на
секторі „Т”: №№ 1,2,3,7,8 за адресою: вул. Скісна, 13, строком до 01.03.2007
р.. За умовами даного договору (п.3.4.) орендар мав право передавати об'єкт
оренди в суборенду фізичним та юридичним особам в порядку, передбаченому чинним
законодавством України. 04.08.2005 р. між СПД -фізичною особою - ОСОБА_3та
відповідачем був укладений Договір №Т/П-3 про оренду торгівельного місця -
павільйону, загальною площею 15 кв.м. для проведення торговельної діяльності з
реалізації товарів народного споживання або для організації складу, строком до
04.07.2006 р. ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_3 помер, що підтверджується наявною в справі
копією свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Чорноморської селищної ради
Комінтернівського району Одеської області від ІНФОРМАЦІЯ_1 Листом №76 від
29.09.2005 р. ПП „Старокінний ринок” повідомило відповідача, що договір №Т/П-3
від 04.08.2005 р. втратив свою силу, у зв'язку зі смертю ПП ОСОБА_3. і
01.10.2005 р. підприємство з ним укладе договір.

01.10.2005 р. між ПП
„Старокінний ринок” та відповідачем було укладено договір №62, відповідно
до якого ПП „Старокінний ринок” зобов'язався в порядку і на умовах, визначених
цим договором, протягом визначеного у договорі строку надавати відповідачу за
плату послуги по комплексному обслуговуванню павільйону, що знаходиться за
адресою: м. Одеса, пров. Старокінний, загальною площею 15 кв. м., відносно
якого останній володіє майновим правом користування згідно з договором №Т/П-3
від 01.03.2002 р., а відповідач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі
оплачувати надані за цим договором послуги. Умовами даного договору визначено,
що комплексне обслуговування павільйону, що знаходиться на території ринку,
здійснюється володільцем. В межах зазначеного комплексного обслуговування
володілець здійснює заходи з прибирання території ринку, підтримання дорожнього
покриття в нормальному стані, забезпечення зовнішнього освітлення та
суспільного водопостачання, вивозу сміття з території ринку, проведення
поточного ремонту інженерних мереж та місць загального користування на ринку,
благоустрою ринку та прилеглої до нього території, організації і забезпечення
охорони території ринку, проведення заходів з дезинфекції, дезинсекції,
дератизації території ринку та інше; договір вважається укладеним та вступає в
силу з моменту його підписання сторонами; строк дії договору починається з
моменту, вказаному у п. 8.1 цього договору та закінчується 01.03.2007 р.; у
випадку, якщо після закінчення строку дії договору від сторін не надійшли
письмові повідомлення про припинення
цього договору, то він вважається продовженим на той же строк і на тих
же умовах. 01.03.2007 р. між ПП „Старокінний ринок” та відповідачем укладена
Додаткова угода до Договору №62 від 01.10.2005 р. про те, що за надання послуг
відповідач повинен сплачувати 1095 грн., та про продовження договору до
01.03.2008 р. Листами №27/1 від 20.02.2008 р. та №89/1 від 08.04.2008 р. ПП „Старокінний
ринок” повідомило відповідача про те, що строк оренди павільйону Т/П-3 за
договором №62 від 01.10.2005 р. закінчився 01.03.2008 р. і пролонгація
вказаного договору не передбачається та виклав вимогу звільнити орендований
торговельний павільйон і передати його по акту приймання - передачі. Доказами
надсилання відповідачеві зазначених листів є копії поштових квитанцій №№
42,641. Проте, відповідач займаний павільйон не звільнив.

Згідно з ч.1 ст. 283 ГК України, за
договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення
господарської діяльності. Частиною 6 зазначеної статті Закону передбачено, що
до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.
759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний
строк. Відповідно до ч.2 і ч.3  ст. 774
ЦК України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму
та до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

З
аналізу договору №5 від 01.03.2002 р., що був укладеним між ПП
„Старокінний ринок” та СПД - фізичною особою - ОСОБА_3., вбачається, що він за
своєю правовою природою є договором оренди (найму), а договір №Т/П-3 від
04.08.2005 р., що був укладений між СПД - фізичною особою - ОСОБА_3 і
відповідачем, є договором суборенди.

З аналізу вищенаведених правових норм
випливає, що сторонами договору суборенди виступають орендар і суборендар,
причому орендар виконує функції орендодавця. Суборендар у правових відносинах
із орендодавцем (у даному випадку - ПП „Старокінний ринок”) не перебуває.
Орендодавець має права і несе обов'язки тільки стосовно орендаря. Відносини
суборенди мають похідний, залежний характер від відносин оренди. Умови договору
суборенди залежать від умов договору оренди і строк договору суборенди не
повинен перевищувати строку договору оренди, а відтак припинення договору
оренди тягне за собою припинення договору суборенди.

Частиною 1 ст. 781 ЦК України встановлено, що
договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, з моменту смерті СПД - фізичної
особи - ОСОБА_3., тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1, як договір оренди №5 від 01.03.2002 р.,
так і договір суборенди №Т/П-3 від 04.08.2005 р. припинилися.

Зі змісту та суті укладеного між
позивачем та відповідачем з цієї справи договору №62 від 01.10.2005 р.
вбачається, що він за своєю правовою природою не є договором оренди (найму), а
є договором про надання послуг, відповідно до якого одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором. Загальні положення про зазначений договір врегульовані
Главою 63 ЦК України, а не Главою 58 цього Кодексу.

За таких обставин, посилання позивача у позові та заяві про уточнення
позовних вимог на те, що договір №62 від 01.10.2005 р. є договором оренди, є
помилковим, оскільки  у зазначеному
договорі відсутні такі істотні умови, передбачені ст. 284 ГК України, які
притаманні договору оренди, а саме: об'єкт оренди (склад і вартість майна з
урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна
плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних
відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або
викупу.

З викладеного вбачається, що з
моменту припинення договору суборенди, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач
користується нежитловим приміщенням торговельного павільйону Т/П-3 без будь -
яких правових підстав.

Посилання скаржника на надані ним
апеляційній інстанції листи Одеської дирекції Українського державного
підприємства зв'язку „Укрпошта”, які, на його думку, підтверджують не
відправлення позивачем йому повідомлень з вимогами звільнити павільйон, не може
прийматись до уваги та бути підставою для скасування судового рішення та
відмови у позові, оскільки: по-перше, в матеріалах справи наявні оригінали
вищезазначених квитанцій №№ 42 та 641, тобто офіційні документи, які
підтверджують відправлення повідомлень, а, по-друге, факт відправлення або не
відправлення цих повідомлень не впливає на результати розгляду справи,  оскільки договір суборенди  в силу вищезазначених обставин припинився і
не міг пролонговуватись, а інші договори щодо оренди або суборенди цього майна
з відповідачем не укладались.

Згідно з ч.1 ст. 785 ЦК України, у разі
припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві
річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі. Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 400 ЦК України,
недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має
на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або
яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про
витребування цього майна.

Таким чином, звертаючись до
господарського суду з даним позовом, позивач діяв як визнаний відповідачем
власник майна і правові підстави для визнання знаходження відповідача
правомірним у приміщенні торговельного павільйону, зазначеному у договорі
№Т/П-3 від 04.08.2005 р., відсутні.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на те, що позивач не є власником цього павільйону, не може прийматись
до уваги, а, крім того, скаржник у порушення приписів ст. 33 ГПК України не
обґрунтував (не довів) будь-якими доказами зазначеної позиції.

Укладення 01.03.2007 р. між ПП „Старокінний ринок” та відповідачем
додаткової угоди до договору №62 від 01.10.2005 р. не надає відповідачеві
підстав користуватися спірним майном, оскільки зазначений договір, як
встановлено вище, не є договором оренди (найму).

З огляду на викладене, судова колегія вважає,
що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача звільнити приміщення торгівельного місця - павільйон
Т/П 3, шляхом вивезення товарів, які знаходяться в приміщенні павільйону та
належать відповідачу, та передати приміщення павільйону Т/П 3 позивачу і
правові підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Щодо вимог позивача та висновків місцевого суду про стягнення з
відповідача на  користь позивача  збитків та неустойки судова колегія встановила
наступне.

За вимогами ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкта,
права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не
встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що
вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних
доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх
одержання.

У відповідності з вимогами п.4 ст.
611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки,
встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності
хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, збитками
є: 1) втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,
а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Важливим (головним) елементом доказування наявності упущеної вигоди є
встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та
збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Наведеної правової позиції дотримується Верховний
Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про
відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 р. у справі
№42/266 - 6/492).

Між тим, позивачем, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не доведено за
допомогою законодавчо встановлених засобів доказування ні наявності збитків у
своїй майновій сфері, ані протиправності дій відповідача, його вини та причинного
зв'язку між такими протиправними діями і збитками. Зі змісту позовної заяви та
заяви про уточнення позовних вимог не вбачається, що позивачем наводилися
доводи щодо наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення в діях
відповідача, а також про вжиті ним заходи щодо одержання упущеної з вини
відповідача вигоди; зі змісту рішення не вбачається, що місцевим господарським
судом ці доводи перевірялися та робилися відповідні висновки. Судовою колегією
встановлено, що сторони у правових відносинах між собою щодо оренди спірного
павільйону не перебували, а тому, заявлена позивачем вимога про стягнення з
відповідача неустойки у розмірі 5475 грн. за невиконання обов'язку щодо
повернення спірного павільйону з посиланням на ст. 785 ЦК України є безпідставною
і задоволена бути не може.

Місцевий  суд
фактично не дослідив зазначені фактичні обставини та не надав  їм правової оцінки,  хоча вони мають істотне значення для
вирішення спору в цій частині.

Викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача щодо пролонгації
договору №62 від 01.10.2005 р. та не повідомлення його належним чином про
звільнення займаного павільйону, не заслуговують на увагу, оскільки з
урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом апеляційної
інстанції, не впливають на правильність вирішення цього спору по суті.

Зроблене скаржником витлумачення ч.1 ст.
79 ГПК України базується на старій редакції цієї процесуальної норми, яку було
змінено, згідно з Законом України від 18.11.2003 р. №1255-ІV, а тому не може
прийматись до уваги та бути підставою для зупинення провадження у справі, а
відтак обґрунтовано не взято місцевим судом до уваги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що, приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд надав
невірну юридичну оцінку обставинам справи та неправильно застосував норми
матеріального права щодо позовних вимог про стягнення збитків та неустойки, у
зв'язку з чим, відповідно до приписів ст. 103 та ст. 104 ГПК України, рішення
місцевого суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у
сумі 3285 грн. та неустойки в сумі 5475 грн. підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України, за
рахунок відповідача позивачеві підлягають відшкодуванню пропорційно розміру
задоволених вимог витрати зі сплати державного мита в сумі 85 грн. та на ІТЗ
судового процесу в сумі 59 грн.

Проте, відповідачу необхідно повернути
зайве сплачені при поданні апеляційної скарги 118 грн. на ІТЗ судового процесу,
оскільки сплата витрат на  ІТЗ судового
процесу в суді апеляційної інстанції не передбачена нормами ГПК України.

Керуючись ст.ст.
99,101-105,122  ГПК  України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1) Апеляційну скаргу
СПД - фізичної особи -ОСОБА_1., м. Одеса - задовольнити частково.

2) Рішення
господарського суду Одеської області від 01.09.2008 р. у справі №4/110-08-2836
в частині стягнення з СПД -фізичної особи -ОСОБА_1. на користь ПП „Торгівельний
центр „Старокінний” збитків в сумі 3285 грн. та неустойки в сумі 5475 грн., а
також витрат зі сплати державного мита в сумі 187 грн. та на ІТЗ судового
процесу в сумі 118 грн. - скасувати, стягнення за скасованим в цій частині
рішенням - припинити.

3)
У задоволенні позову ПП „Торгівельний центр „Старокінний” до СПД -фізичної
особи - ОСОБА_1. в частині стягнення збитків в сумі 3285 грн. та неустойки в
сумі 5475 грн. - відмовити.

4)
Стягнути з СПД -фізичної особи -ОСОБА_1. (АДРЕСА_1) на користь ПП „Торгівельний
центр „Старокінний” (, р/р 5101 в АБ „Південний” в
м. Одеса, МФО 328209) витрати зі сплати державного мита в сумі 85 грн. та на
ІТЗ судового процесу в сумі 59 грн.

5)
В решті частини рішення господарського суду Одеської області від 01.09.2008 р.
у справі №4/110-08-2836 (а саме в частині зобов'язання відповідача звільнити
приміщення торгівельного місця - павільйон Т/П 3, шляхом вивезення товарів, які
знаходяться в приміщенні павільйону та належать відповідачу, та передати приміщення
павільйону Т/П 3 позивачу) - залишити без змін.

6) Повернути
СПД -фізичній особі -ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) зайве сплачені при поданні
апеляційної скарги 118 грн. на ІТЗ судового процесу.

7)
Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні до цієї
постанови накази.

Постанова,
згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може
бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Бєляновський В. В.

Шевченко
В. В.

Повний текст постанови підписано
21.10.2008 р.