донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.10.2008 р.                                                              справа № 17/106

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Ігнатова Н.О. дов. № Н-01/837 від 14.03.2008р.,

від відповідача:

Малиновський Д.В. дов.№33/2 від 19.08.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" м. Красноармійськ Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

22.09.2008 року

по справі

№ 17/106

за позовом

Державного підприємства "Донецька залізниця" м. Донецьк

до

Відкритого акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" м. Красноармійськ Донецької області

про

стягнення 3381грн. 12коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство “Донецька залізниця” у липні 2008р. звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Вугільна компанія „Шахта „Красноармійська-Західна № 1” м. Красноармійськ Донецької області 3381грн.12коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 01.09.2008р., у відповідності до ст. 25 ГПК України, замінив відповідача –Відкрите акціонерне товариство “Вугільна компанія “Шахта Красноармійська-Західна № 1” м.Красноармійськ на правонаступника – Відкрите акціонерне товариство “Шахтоуправління “Покровське” м. Красноармійськ Донецької області.

Господарський суд Донецької області рішенням від 22.09.2008р. по справі № 17/106 позов задовольнив у повному обсязі.

Відкрите акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське»м. Красноармійськ Донецької області, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 22.09.2008р. по справі № 17/106, прийняти нове рішення, яким відмовити залізниці у задоволенні позовних вимог.

Заявник скарги вважає, що при прийнятті рішення господарським судом неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ст. 22 Статуту залізниць України, пункт 9 розділу 2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, якій затверджений наказом Мінтрансу від 15.11.1999р. № 551, п.п. 1.6, 3.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р.

Представник заявника скарги у судовому засіданні підтримав апеляційні вимоги.

Представник ДП „Донецька залізниця” просив рішення господарського суду Донецької області від 22.09.2008р. по справі № 17/106 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає оскаржуване рішення обґрунтованим та винесеним у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального кодексу України здійснено фіксацію судового процесу технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду від 22.09.2008р. по справі № 17/106 відповідає вищенаведеним вимогам.

Як правильно встановлено судом першої інстанції між сторонами укладено договір № 5 від 29.11.2007р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 1.1. даного договору сторони визначили, що предметом договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно пункту 2.2 даного договору залізниця зобов’язувалась приймати до перевезення вантажі Вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками Вантажовласника та надавати Вантажовласнику додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Порядок оплати послуг визначений сторонами в п.3.1 договору, згідно якого плата за додаткові послуги, які виконуються залізницею за вільними тарифами, перелік яких надається в розділі 1 п.26 табл. 3 Тарифного керівництва №1, за домовленістю сторін, визначається згідно із затвердженими калькуляціями і зазначається в доповненні до цього договору. Збори за виконання експедиторських операцій встановлюються, згідно розділу 2 п.9 Тарифного керівництва № 1 і визначаються в доповненні до цього договору.

Відповідно до ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Згідно ст.23 Статуту залізниць України відправники повинні подати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, оформлені відправником перевізні документи перевіряються і візуються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції. Перевіркою встановлюються: наявність плану (дозволу) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, платоспроможність вантажовідправника, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до цих Правил, наявність необхідних додаткових супровідних документів та дозволів на відправлення вантажу (митних, карантинних, санітарних та інших контролюючих органів). Візування здійснюється після зазначеної перевірки і передує укладанню договору перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи за накопичувальними картками у період з квітня по червень 2008р. позивач нарахував відповідачеві збір за виконання експедиторської операції у вигляді отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та завантаження вантажу у сумі 3381грн. 12коп.

Відповідач відмовився підписувати накопичувальні картки, оскільки не погодився із нарахуванням збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

За фактом відмови відповідача від підписання накопичувальних карток були складені акти загальної форми.

Оскільки ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» від підписання накопичувальних карток відмовилось, проти нарахування та стягнення сум за візування залізничних накладних заперечує, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача нарахованого збору у сумі 3381грн. 12коп. у примусовому порядку.

Згідно статті 62 Статуту залізниць України належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситись готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно пункту 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N644, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000р. за N864/5085), отримані гроші ТехПД залізниця заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Розмір плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за домовленістю сторін і зазначається в доповненні до договору про організацію перевезень вантажів.

Пунктом 3.1 Правил оформлення перевізних документів (які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000р. за N 863/5084) встановлено, що графа «Навантаження призначено на __ число __ міс.»(візування накладної) - заповнюється у разі надання дозволу на навантаження на місцях загального і незагального користування. Порядок візування накладних установлюється начальником станції.

З урахуванням положень п.п.1.6, 3.1 Правил оформлення перевізних документів візування накладної здійснюється залізницею у разі надання дозволу на навантаження як на місцях загального, так і незагального користування.

Отже, візування є обов’язковою додатковою операцією, пов’язаною з перевезенням, яка передує укладенню договору перевезення –залізничної накладної.

Згідно з накопичувальними картками у період квітень - червень 2008р. позивач нарахував відповідачеві збір за виконання експедиторської операції у вигляді отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та завантаження вантажу на суму 3381грн. 12коп., (в т.ч. ПДВ 563грн.52коп.). На зазначених накопичувальних картках є застереження відповідача "з нарахованою сумою…(збір за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення та навантаження вантажу) не згоден".

Позивачем в накопичувальні картки внесені дані щодо найменування документів, внесені їх номери та дані щодо кількості завізованих залізницею накладних.

Господарський суд дійшов до правильного висновку зазначивши, що накопичувальні картки є належним доказом надання залізницею відповідачеві послуг по візуванню залізничних накладних.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996р. № 1548 “Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)” з наступними змінами і доповненнями Наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р. № 551 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво №1), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.1999р. за №828/4121. Тарифи на перевезення, розмір зборів і штрафів, наведені в Тарифному керівництві № 1, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої та вузької колій загальної мережі залізниць України, що включені в постійну експлуатацію, для всіх відправників і одержувачів вантажів.

Крім встановлених регульованих тарифів розділ 1 Тарифного керівництва № 1 передбачає перелік видів перевезень, робіт і послуг, щодо яких не здійснюється державне регулювання тарифів і які виконуються залізничним транспортом за вільними тарифами на підставі окремих договорів (таблиця № 3).

Розділ 2 Тарифного керівництва № 1 встановлює регульовані тарифи –збори за додаткові операції, пов’язані з перевезенням вантажів, до яких віднесено і збори за виконання експедиторських операцій, в тому числі за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу (таблиця № 4). Пунктом 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 встановлений розмір збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу - 0,60грн. за документ, а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2005р. № 91-р затверджено підвищуючі коефіцієнти до ставок тарифів та зборів Тарифного керівництва № 1, в т. ч. і до збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Враховуючи наведене, слід визнати, що матеріалами справи підтверджений факт надання залізницею послуг по отриманню від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу, їх вартість розрахована у відповідності із вищенаведеними положенням транспортного законодавства, тому позовні вимоги про стягнення 3381грн.12коп. вартості цих послуг правильно визнані господарським судом підлягаючими задоволенню за рахунок одержувача послуг, відповідача по справі –Відкритого акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»м. Красноармійськ Донецької області.

З огляду на викладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що рішення господарського суду від 22.09.2008р. по справі № 17/106 про задоволення позову про стягнення 3381грн. 12коп. збору за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу є таким, що прийнято при повному дослідженні всіх обставин справи, з урахуванням норм чинного законодавства, тому підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга –залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»м. Красноармійськ Донецької області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 22.09.2008р. по справі № 17/106 залишити без змін.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС