ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.08                                                                                 Справа № 16/160.

За позовом Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Шахта “Лутугінська”, м. Лутугіне Луганської області

до Державної збагачувальної фабрики “Луганська”Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії “Луганськвугілля”,

м. Луганськ

про зобов’язання вчинити певні дії

Суддя Шеліхіна Р.М.

при секретарі судового засідання Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача – Гречуха Н.Є., дов. від 21.12.07. №03/5-600,

від відповідача – Рогова Д.О., дов. від 23.04.08. №1057,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивачами заявлено вимогу про зобов’язання відповідача відвантажити по реквізитам Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Шахта “Лутугінська” вугільний концентрат марки ГСШ О –13 у кількості 602 тонни з показниками золи 25% і серни 2,80%.

Відповідач відзивом від 01.10.08. проти позову заперечує у зв’язку з відсутністю доказів у позивача щодо існування обов’язку відвантажувати вугільний концентрат у спірній кількості. Також відповідач у відзиві вказує про погашення боргів конкурсних кредиторів в порядку ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами до відповідача про відвантаження по реквізитам Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Шахта “Лутугінська” вугільного концентрату марки ГСШ О –13 у кількості 602 тонни з показниками золи 25% і серни 2,80%. Позовні вимоги вмотивовано невиконанням відповідачем своїх обов’язків за договором на поставку товару з давальної сировини від 29.12.2000 року №178, правилами ст.526, ч.2ст.530 ЦК України.

В якості доказів існування такого обов’язку у відповідача позивач надав до матеріалів справи вищевказаний договір з додатковою угодою від 03.01.03. №1 та ксерокопію факсограми з назвою «Баланс переробки рядового вугілля власності ш. «Лутугінська»за жовтень 2003 року по ГЗФ «Луганська».

Відповідач заперечив проти вимог, посилаючись на відсутність законних підстав у позивача заявляти вимогу про відвантаження вугільного концентрату марки ГСШ О –13.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Таким чином, позивач повинен був довести суду факт існування у відповідача відвантажувати концентрат у відповідності до умов договору на поставку товару з давальної сировини від 29.12.2000 року №178 та факт поставки рядового вугілля (давальної сировини) на підприємство відповідача.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України і з урахуванням вимог закону щодо виникнення обов’язку у господарюючого суб’єкта, оцінив докази, визначені позивачем, - договір з додатковою угодою від 03.01.03. №1 та ксерокопію факсограми з назвою «Баланс переробки рядового вугілля власності ш. «Лутугінська»за жовтень 2003 року по ГЗФ «Луганська»і додані до матеріалів справи (а.с.7-9,12), якими він підтверджує існування обов’язку у відповідача відвантажити по реквізитам Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Шахта “Лутугінська” вугільний концентрат марки ГСШ О –13 у кількості 602 тонни з показниками золи 25% і серни 2,80%.

При оцінці доказів суд враховував правила ст.ст.526,629,901-903 ЦК України, умови договору, укладеного між сторонами по справі (з додатками).

Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що належні докази невиконання відповідачем обов’язків відвантажити по наданим реквізитам Державного підприємства “Луганськвугілля” в особі Відокремленого підрозділу “Шахта “Лутугінська” вугільний концентрат марки ГСШ О –13 у кількості 602 тонни з показниками золи 25% і серни 2,80% - в матеріалах справи відсутні.

Докази поставки позивачем та приймання відповідачем давальної сировини для збагачення у відповідності до умов договору на поставку товару з давальної сировини від 29.12.2000 року №178 та у відповідній кількості, а також докази пред’явлення позивачем реквізитів для поставки концентрату в матеріалах справи відсутні.

При розгляді справи суд встановив, що сам позивач не виконав свої обов’язки перед відповідачем по пред’явленню необхідних реквізитів, чим порушив умови укладеного з позивачем договору.

За таких підстав у позові слід відмовити і згідно з вимогами ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.173,193 ГК України, ст.ст.526,629,901-903 ЦК України, керуючись ст.ст.22,33,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов залишити без задоволення.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 27.10.08.

Суддя Р. Шеліхіна