СУД
ПОСТАНОВА

"27" травня 2008 р.

Справа №  14/112

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №14/112

за адміністративним позовом:
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

до відповідача: державної
податкової інспекції у м. Кіровограді, м. Кіровоград, вул. Глінки, 2,

про визнання нечинними податкових
повідомлень - рішень,

Секретар судового засідання - А.В.
Адаменко

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність
№528  від 12.02.08 р.;

від відповідача - Патлатий П.М.,
довіреність №105  від 29.02.08 р.;

від відповідача - Чудіна Т.С.,
довіреність №56 від 29.08.07 р.;

Час прийняття постанови:  17 год. 25 хв.

Подано позов про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Кіровограді від 21.01.2008 р.
№/0  щодо нарахування
податкового зобов'язання по податку з доходів в розмірі 9554,74 грн., №/1
щодо нарахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість в
розмірі 93560,97 грн. основного платежу та 49840,48 грн. штрафної (фінансової)
санкції, №/1 щодо нарахування податкового зобов'язання по податку з
доходів найманих працівників в розмірі 1035,19 грн. основного платежу та
2070,38 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Позивач вважає безпідставним
висновок податкового органу щодо порушення приватним підприємцем статті 1 Указу
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” під час перебування в 4 кварталі 2006 року на
спрощеної системі оподаткування, та як наслідок необґрунтоване нарахування
податку на доходи за загальною системою оподаткування за цей період.

Позивач також не погоджується з
нарахуванням податкового зобов'язання по
податку на додану вартість за надання транспортно-експедиційних послуг в
2005 році, під час перебування на спрощеної системі оподаткування та по
господарським операціям, що відбулися в 1 кварталі 2007 року, тоді як позивач
був платником єдиного податку.

Позивач вважає неправомірним
висновок податкової служби щодо порушенням ним вимог підпункту 8.1.1, 8.1.2
статті 8, підпункту “а” пункту 19.2 статті 19 Закону України “Про податок з
доходів фізичних осіб” під час виплати доходу приватним підприємцям ОСОБА_2,
ОСОБА_3, оскільки перерахування коштів згідно платіжних доручень через
банківську установу є беззаперечним доказом перерахування коштів приватним
підприємцям, а не фізичним особам.

ДПІ у м. Кіровограді в запереченнях
проти позову вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними та
просить суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

ДПІ у м. Кіровограді проведена
планова виїзна перевірка суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2004 року
по 30.06.2007 року.

За результатами документальної
перевірки встановлено порушення позивачем підпункту “а” пункту 19.1 статті 19
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян”, а саме неведення
обліку доходів та витрат з 4 кварталу 2004 року по 2 квартал 2007 року, в
зв'язку з чим донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 9 554,74
грн.; підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 , підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті
7, пункту 9.4 статті 9 Закону України “Про податок на додану вартість”, в
зв'язку з чим донараховано податок на додану вартість в сумі 93 560,97 грн.;
частину “а” підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами”, а саме неподання декларацій з податку на додану вартість за
січень-грудень 2006 року, січень-червень 2007 року, в зв'язку з чим нараховано
штрафну санкцію в розмірі 170,00 грн. за кожний місяць неподання декларації;
підпункту 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, підпункту “а” пункту 19.2 статті 19
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, в зв'язку з чим
донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 1035,19 грн., в тому числі
вересень 2005 року - 593,19 грн., жовтень 2005 року - 442,00 грн., що
зафіксовано в акті перевірки від 01.11.2007 року.

Акт перевірки став підставою для
прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з нарахуванням
податкових зобов'язань за спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивач
оскаржив їх в процедурі адміністративного узгодження. За результатами розгляду
скарги позивача залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення без
змін.

Господарський суд частково
задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

В перевіряємому періоді позивач
здійснював організацію перевезення вантажів (транспортно-експедиційні послуги)
та перебував на спрощеній системі оподаткування з отриманням свідоцтв платника
єдиного податку з 01.07.2005 року по 31.12.2005 року та з 01.10.2006 року по
30.06.2007 року, а саме серії НОМЕР_1 від 15.06.2005 року з 01.07.2005 року по
31.1.2.2005 року; серії НОМЕР_2 від 20.09.2006 року з 01.10.2006 року по
31.12.2006 року, серії НОМЕР_3 від 20.12.2006 року з 01.01.2007 року по
30.06.2007 року.

Відповідно до статті 11 Закону
України “Про державну підтримку малого підприємництва” застосування суб'єктами
малого підприємництва спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності
здійснюється в порядку, встановленому законодавством України.

Такий порядок визначає Указ
Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва” (далі по тексту - Указ).

Відповідно до частини 1 статті 1
Указу, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500,0 тис. грн.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 16.03.2000 року №507 “Про роз'яснення Указу Президента
України від 3 липня 1998 року №727 у статті 1 зазначеного Указу під словом
“рік” розуміється календарний рік, тобто з 1 січня по 31 грудня.

Таким чином, згідно наведеної норми
Указу, критеріями малого підприємництва для запровадження спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності є встановлені цією нормою межі середньооблікової
чисельності працюючих у суб'єкта підприємницької діяльності осіб та обсяг
річної виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг).

Відповідно до статті 5 Указу у разі
порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

В ході перевірки встановлено, що
згідно банківських виписок по розрахунковому рахунку НОМЕР_4 в КБ “ПриватБанк”,
м. Кіровоград обсяг виручки від надання транспортно-експедиційних послуг за
2005 рік склав 696141,00 грн., тобто перевищив граничний розмір передбачений
Указом.

З 1 кварталу 2006 року позивач
перейшов на загальну систему
оподаткування, що підтверджує декларація про доходи з 01.01.2006 року по
30.09.2006 року та відповідає вимогам статті 5 Указу.

Відповідно до Порядку видачі
Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом ДПА України від
29.10.1999 р. №599, зареєстрованого в Мінюсті України 02.11.1999 р. за
№752/4045 підставою для видачі Свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою письмової заяви згідно з додатком до цього Порядку
та платіжного документа про сплату єдиного податку за період не менше ніж
календарний місяць. Заява має бути подана не пізніше ніж за 15 днів до початку
кварталу, з якого він обирає спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за
умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів, термін сплати
яких настав на дату подання заяви.

Рішення про перехід на спрощену
систему оподаткування , обліку та звітності може бути прийняте не більше одного
разу на календарний рік.

Свідоцтво видається на зазначений в
заяві термін, але в межах календарного року.

14.09.2006 року подав заяву про
перехід на спрощену систему оподаткування в 4 кварталі 2006 року, в зв'язку з
чим 20.09.2006 року йому було видано Свідоцтво про сплату єдиного податку
терміном дії з 01.10.по 31.12.2006 року.

Отже, з 4 кварталу 2006 року
позивач перебував на спрощеної системі оподаткування, що підтверджує видане ДПІ
у м. Кіровограді Свідоцтво платника єдиного податку.

Зі змісту акту перевірки
вбачається, що податковою службою здійснено вільно трактування норм Указу та
Порядку.

Так, в акті зазначено, що Указом та
Порядками №599,555 встановлено, що на спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності шляхом придбання Свідоцтва про сплату єдиного податку мають право
перейти фізичні особи, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи, за умови, якщо обсяг виручки від реалізації продукції за
календарний рік не перевищує 500 тис. грн. Порядками передбачено, що рішення
про перехід на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності може бути
прийнято платником податку не більше одного разу за календарний рік і Свідоцтво
видається терміном на один рік.

В зв'язку з чим, посилаючись на
статтю 1 Указу податкова служба прийшла до висновку, що застосовувати спрощену
систему оподаткування можуть фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, обсяг виручки яких за рік не перевищив 500,0 тис. грн., тобто при
визначенні виручки враховується виручка за попередній календарний рік.

В той же час норми статті 1 Указу
при обранні спрощеної системи оподаткування не містять такої вимоги, як
врахування виручки попереднього календарного року, а встановлюють правило
запровадження спрощеної системи оподаткування для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах
з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб
та обсяг виручки яких від реалізації продукції за рік не перевищує 500 тис.
грн. (тобто в тому році, на якій запроваджено спрощену систему оподаткування).
При цьому у разі порушення даних вимог відповідно до статті 5 Указу платник
єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Норми Указу та Порядку не містять
такої вимоги, як видачу Свідоцтво платника єдиного податку терміном на рік, а встановлюють  норму згідно якої рішення про перехід на
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності може бути прийняте не
більше одного разу за календарний рік, при чому Свідоцтво видається на
зазначений в заяві термін, але в межах календарного року.

З урахуванням викладеного
господарський суд вважає безпідставним висновок податкового органу про втрату
позивачем можливості перебувати на спрощеної системі оподаткування
протягом  2006 року, а саме в 4 кварталі
2006 року, оскільки за нормою статті 5 Указу платник податків втрачає таке
право на наступний звітний період (квартал), після якого не більше одного разу
за календарний рік він має право подати заяву про перехід на спрощену систему
оподаткування з зазначенням в заяві терміну, але в межах календарного року.

За таких обставин, господарський
суд визнає нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді
№/1 від 21.01.2008 року в частині нарахування податкового
зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 4523,74 грн. основного
платежу, нарахований на дохід, отриманий позивачем в 4 кварталі 2006 року під
час перебування на спрощеної системі оподаткування. В той же час вважає
правомірним нарахування податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних
осіб в розмірі 5031,00 грн. за січень, лютий 2006 року під час перебування
позивача на загальній системі оподаткування, що не заперечує позивач.

Перевіркою повноти нарахування та
своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету податковою службою
встановлено, що позивачем не задекларовано суми податку на додану вартість, що
підлягають сплаті до бюджету в перевіряємому періоді на загальну суму 93560,97
грн., в тому числі січень 2006 року на суму 4050,00 грн., лютий 2006 року на
суму 2400,00 грн., жовтень 2006 року на суму 3487,83 грн., листопад 2006 року
на суму 5117,58 грн., грудень 2006 року на суму 8080,00 грн., січень 2007 року
на суму 3409,12 грн., лютий 2007 року на суму 5893,13 грн., березень 2007 року
на суму 4899,16 грн., квітень 2007 року на суму 17100,91 грн., травень 2007
року на суму 16501,83 грн., червень 2007 року на суму 22621,41 грн.

В акті перевірки податкова служба
посилається на порушення позивачем підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункту
9.4 статті 9 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Згідно підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України “Про податок на додану вартість” особа підлягає
обов'язковій реєстрації, як платник податку у разі - коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок
зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300 000 гривень (без врахування податку на додану вартість).

Відповідно до частин 2,4 пункту 9.4
статті 9 цього Закону, на які посилається податковий орган, якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує
суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше
ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним
періодом. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки,
несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування.

Відповідно до статті 6 Указу
суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником в
тому числі таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), як податок на
додану вартість, крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування
доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків.

В 2005 році, перебуваючи на
спрощеної системі оподаткування обсяг виручки
позивача  склав 696141,0 грн., в
зв'язку з чим з 1 по 3 квартал 2006 року позивач перебував на загальній системі
оподаткування і повинен був зареєструватися, як платник податку на додану
вартість.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідної реєстрації платника податку на додану вартість позивачем не
здійснено, оскільки на протязі трьох кварталів 2006 року він не займався
підприємницькою діяльністю, а з 4 кварталу 2006 року та 2007 рік позивачем
застосовується спрощена система оподаткування.

Не зважаючи на дану обставину та не
враховуючи норми статті 6 Указу, податковий орган безпідставно нараховує
податкове зобов'язання по податку на додану вартість по господарським
операціям, що відбулися  в  жовтні-грудні 2006 року, січні-червні 2007
року, що складає 87110,97 грн. основного платежу та 43555,48 грн. штрафної
(фінансової) санкції та 1530,00 грн. штрафної (фінансової) санкції за неподання
декларації з податку на додану вартість за період з жовтня 2006 року по червень
2007 року.

В той же час господарський суд
вважає правомірним нарахування податкового зобов'язання по податку на додану
вартість в розмірі 6450,00 грн. та 3225,00 грн. штрафної (фінансової) санкції
та 1530,00 грн. штрафної (фінансової) санкції за неподання декларації з податку
на додану вартість за період з січня по вересень 2006 року.

Згідно підпункту 7.3.1 пункту 7.3
статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” датою виникнення
податкових зобов'язань з продажу товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка
припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше - або дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок
платника податків як оплата товарів (робіт, послуг), або дата відвантаження
товарі.

В січні-лютому 2006 року позивачем
отримано кошти в розмірі 32250,00 грн., як заборгованість по оплаті
транспортних послуг, що були надані позивачем в 2005 році.

Господарський суд не погоджується з
твердженням позивача щодо безпідставності нарахування податкових зобов'язань за
січень-лютий 2006 року з причин надання послуг та підписання відповідних актів
виконаних робіт в 2005 році, а як наслідок виникнення податкових зобов'язань в
2005 році під час перебування позивача на спрощеної системі оподаткування,
оскільки застосовуючи спрощену систему оподаткування в 2005 році, платник
податків не мав підстав застосовувати норми підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України “Про податок на додану вартість”.   Отримавши
кошти на розрахунковий рахунок в 1 кварталі 2006 році, під час
перебування на загальній системі оподаткування, позивач повинен був нарахувати
податкове зобов'язання з податку на додану вартість на вартість
транспортно-експедиційних послуг, наданих в 2005 році .

За таких обставин, господарський
суд частково задовольняє позовні вимоги та визнає нечинним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді №/1 від 21.01.2008 року в
частині нарахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість в
розмірі 87110,97 грн. основного платежу та 45085,48 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Господарський суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог щодо визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді №/1 від 21.01.2008
року  про нарахування податкового
зобов'язання по податку з доходів найманих працівників в розмірі 1035,19 грн.
основного платежу та 2070,38 грн. штрафної (фінансової) санкції

Відповідно до Указу Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” суб'єкти підприємницької діяльності-фізичні особи, які
займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом календарного
року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за календарний рік не перевищує 500 тис. грн., мають
право обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку за встановленою формою.

В ході перевірки встановлено, що
09.09.2005 року платіжним дорученням №37 позивачем перераховано ПП ОСОБА_3
кошти в сумі 4563,00 грн. з призначенням платежу “плата за транспорті послуги”,
13.10.2005 року платіжним дорученням №93 позивачем перераховано ПП ОСОБА_2
кошти в сумі 3400,00 грн. з призначенням платежу “плата за транспортні
послуги”.

Під час перевірки позивачем не
надано підтверджуючі документи, що дані приватні підприємці на момент отримання
доходу являлися платниками єдиного податку з зазначенням виду діяльності
“Вантажні перевезення”, або розрахункові документи, що підтверджують сплату
авансових внесків по податку з доходів фізичних осіб. Данного факту представник
позивача в судовому засіданні не заперечив.

Згідно підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням
норм цього пункту.

До спеціального законодавства,
зокрема належить Указ Президента „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”.

Відповідно до статі 2 цього Указу
дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається
єдиним податком, не включається до складу сукупного оподаткованого доходу за
підсумками звітного року такого платника, а сплачена сума єдиного податку є
остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань
платника єдиного податку.  Згідно з
статтею 6 Указу платник єдиного податку не є платником єдиного податку на
доходи фізичних осіб, але саме від здійснення того виду підприємницької
діяльності, дохід від якої обкладається єдиним податком.

Підпунктом 9.12.2 пункту 9.12
статті 9 цього Закону визначено, що якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір,
отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі
доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для
платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно підпункту 1.15 статті 1
цього Закону податковий агент - юридична особа або фізична особа, які незалежно
від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до
бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та
подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також
нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Оскільки позивачем під час
перевірки не надано належних доказів
здійснення оплати послуг  ПП
ОСОБА_2, ПП ОСОБА_3, як особам які перебувають на спрощеної системі
оподаткування та відповідно Свідоцтв платника єдиного податку займаються
вантажними перевезеннями, за які ними сплачувався єдиний податок, донарахування
підприємству податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафної санкції є
правомірними.

Керуючись частинами 1 - 3 статті
160, частинами 1 - 2  статті 162, статтею
163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7
"Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд

П О
С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення державної податкової інспекції у м. Кіровограді
№/1 від 21.01.2008 року в частині нарахування податкового
зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 4523 грн. 74 коп.
основного платежу.

Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення державної податкової інспекції у м. Кіровограді
№/1 від 21.01.2008 року в частині нарахування податкового
зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 87110 грн. 97 коп. -
основного платежу та 34360 грн. 48 коп. - штрафних (фінансових) санкцій.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний  код НОМЕР_5, відомості
про рахунки відсутні) судові витрати по справі в розмірі 1,70 грн. державного
мита.

За заявою стягувача після набрання
постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду
першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної
сили.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України - з дня складання в
повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій

Дата
виготовлення постанови в

повному
обсязі - 02.06.2008 року.